Роздільнянський районний суд Одеської області
Справа № 511/2187/17
Номер провадження: 2/511/72/18
25 січня 2018 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:
головуючого судді - Теренчук Ж. В.,
при секретарі - Ніколас С.О.,
за участю представника позивача - ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Роздільна Одеської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав,
ОСОБА_2 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просить позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147 від 03.10.2017 року внесенні зміни до відповідних Кодексів.
Згідно п. 9 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, із змінами внесеними відповідно до зазначеного Закону, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
В судовому засіданні представник позивача - ОСОБА_1 позовні вимоги ОСОБА_2 підтримав, просив їх задовольнити. Не заперечував проти винесення по справі заочного рішення.
Представник третьої особи - органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради в судове засідання не з'явився, позовні вимоги ОСОБА_2 визнали, не заперечували проти їх задоволення, про що надали суду письмову заяву та на ухвалу суду надали висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, так як відповідач дійсно ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, щодо свого сина, вихованням його не займається, матеріально не забезпечує.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином. На підставі ч.6 ст.128 ЦПК України судова повістка надсилалась разом з копіями відповідних документів разом з розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення. На адресу суду надійшло поштове повідомлення з відміткою про отримання відповідачем ОСОБА_3 судової повістки з копіями відповідних документів. (а.с.44)
Судова повістка надсилалась відповідачу в порядку, передбаченому п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, на адресу місця проживання, що зареєстроване у встановленому законом порядку.
Враховуючи вказані факти, згоду позивача, суд вважає за можливе у відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України постановити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» , ч.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).
Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»).
Судом по справі встановлені наступні фактичні обставини справи на підставі наданих доказів та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище ОСОБА_2) та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі з 2012 року по 2016 рік, що підтверджується рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 10.03.2016 року про розірвання шлюбу. (а.с.11)
Від шлюбу у них народився син - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьками якого зазначені - ОСОБА_2 та ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про народження, наявним в матеріалах справи. (а.с.12)
ОСОБА_2 та її син - ОСОБА_4 зареєстровані та проживають по АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою (випискою з домової книги про склад сім'ї та реєстрації) від 08.08.2017 року, виданою ОСОН мікрорайону «Крива Балка». (а.с.13)
Відповідач по справі з сином та його матір"ю не проживає, зареєстрований та проживає в м.Роздільна Одеської області.
Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 21.05.2015 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання малолітнього сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, були стягнуті аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30 % мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення сином повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5. (а.с.23)

Рішення набрало законної сили та було звернуто до виконання.

Згідно розрахунку заборгованості по аліментах від 31.07.2017 року виданого державним виконавцем Роздільнянського міжрайонного ВДВС ГТУЮ в Одеській області заборгованість ОСОБА_3 по аліментам на час розгляду даної справи складає 26616,30 грн. (а.с.28)

Також судом встановлено, що Суворовською районною адміністрацією Одеської міської ради, як органом опіки та піклування було проведено вивчення питання щодо доцільності позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно неповнолітнього сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та з урахування акту обстеження умов проживання ОСОБА_3, складеного службою у справах дітей Роздільнянської РДА, письмової заяви ОСОБА_3, а також з телефонної розмови з відповідачем, в яких він не заперечував проти позбавлення його батьківських прав відносно сина ОСОБА_4, було надано висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно неповнолітнього - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Даний висновок є обґрунтований тим, що батько не займається вихованням та забезпеченням дитини, його життям не цікавиться.

Суд, давши оцінку наданим доказам по справі, приходить до наступного висновку.

Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Ассамблеєю 20 листопада 1959 року, дитина, якщо це можливо, повинна рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в атмосфері любові та матеріального забезпечення.

Відповідно до ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини , яка діє на Україні з 27.07.1991 року та ратифікована Україною, держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні для її благополуччя , приймаючи до уваги права та обов'язки їх батьків, опікунів та інших осіб, які відповідають за них по закону і з цією метою приймати всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи.

Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) (пункт 47 рішення Європейського Суду з прав людини (далі Європейський Суд) у справі «Савіни проти України», пункт 49 рішення у справі «Хант проти України»).

Тобто, в даному випадку вирішення питання про позбавлення відповідачів батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у їх право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права, а в силу статті 9 Конституції України Конвенція є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов'язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29 червня 2004 року № 1906-ІV).

Відповідно до ст.51 Конституції України обов"язок кожного громадянина України піклуватися про дітей.

Перелік обов'язків батьків по вихованню дитини викладений в ст.150, 151, 153-156 СК України .

За ч.2 ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров"я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ст.155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та людської гідності. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов"язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

За приписами п. п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Позивачка просить позбавити батьківських прав відповідача відносно їх спільного сина ОСОБА_4 на підставі ч.1 ст.164 СК України, так як останній злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків.

Суд вважає, що наданими по справі доказами достовірно установлено, що відповідач неналежно виконує батьківські обов'язки відносно малолітнього сина, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що погано впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з сином.

Наявність заборгованості по аліментах в розмірі 26000 грн та ненадання будь-якого виду матеріальної допомоги колишній сім»ї свідчить про небажання відповідача приймати участь у забезпеченні дитини належних умов життя, навчання, відпочинку.

При розгляді даної категорії справ держава має позитивний обов'язок вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз'єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою. (пункт 52 згаданого вище рішення Європейського Суду у справі «Савіни проти України»).

Однак реалізація таких обов'язків держави також вимагає від відповідачів активних дій, які б свідчили про їх бажання скористатись такою допомогою держави.

Відповідач ОСОБА_3 взагалі не бачиться з дитиною, не з"явився і на слухання справи стосовно позбавлення його батьківських прав стосовно хлопчика, органам опіки при підготовці висновку про доцільність позбавлення його батьківських прав повідомив про свою згоду на розірвання родинних зв'язків з дитиною.

Суд розцінює такі дії відповідача, як ухилення від виховання дитини, свідомого нехтування своїми батьківськими обов'язками і не бажанням виконувати їх, що є підставою для позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав.

Таким чином, в даній конкретній ситуації існують виключні обставини, за яких відповідач може бути позбавлений батьківських прав, що не суперечить статті 9 Конвенції про права дитини і в такому випадку судом на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини».

Із наданих суду доказів встановлено, що дитина матеріально забезпечена, мати має постійну роботу за фахом, дитина має належні побутові умови проживання, з ними проживає бабуся, яка може здійснювати додатковий догляд за дитиною, мати та бабуся є членами родини дитини, які дбають про неї та піклуються.

Тому суд вважає за необхідне позбавити батька дитини ОСОБА_3 батьківських прав у відношенні малолітнього - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

На підставі викладеного, п.2 ч.1 ст. 164, 165, ч.2 ст.166 Сімейного кодексу України, керуючись ст. ст. ст. 81, 141, 259, 263-265, 281-284, 288, 289 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

Позов ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, батьківських прав у відношенні сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Повне рішення суду буде складене - 02.02.2018 року.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі протягом 30 днів апеляційної скарги з дня проголошення судового рішення, з урахуванням п.15.5 Перехідних положень ЦПК України.

Суддя Ж. В. Теренчук