ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/2629/17Головуючий у 1-й інстанції Грицак Р.М.
Провадження № 22-ц/4817/48/18 Доповідач - Дикун С.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2018 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд у складі:

Головуючого - Дикун С.І.

Суддів - Парандюк Т. С., Сташків Б. І.,

за участю секретаря - Кантицька О.І.

та учасників судового процесу - представників позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2, ОСОБА_3; відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/2629/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 липня 2018 року, ухвалене суддею Грицаком Р.М.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернулась в суд із позовом до ОСОБА_4 про встановлення земельного сервітуту. Позивач просила встановити постійний безоплатний земельний сервітут щодо земельної ділянки по АДРЕСА_1, що належить відповідачу, яким надати їй право проходу в розмірі 1 м від належного їй на праві власності будинку по межі належних їй та відповідачу земельних ділянок.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 проживає в будинку АДРЕСА_2 і є власником 12/25 частин даного будинковолодіння. Також їй на праві власності належить земельна ділянка площею 0,024 га, на якій розміщений цей будинок. Відповідач є власником суміжної земельної ділянки по АДРЕСА_1. З метою належного обслуговування належного позивачці будинку є необхідність проходу через земельну ділянку відповідача, однак останній не дотримується правил добросусідства та не дає можливості проходити по його земельній ділянці. У зв'язку з цим, ОСОБА_1 вважає порушеними її права, як власника майна по збереженню і підтриманню своєї власності у належному безпечному стані, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 липня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про встановлення земельного сервітуту для проходу до власного будинку через земельну ділянку ОСОБА_4 - відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2, звернувся з апеляційною скаргою і, посилаючись на грубе порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов ОСОБА_1 задоволити у повному обсязі. Особа, яка подала апеляційну скаргу зазначає, що поза увагою суду залишено ті факти, що при вирішенні питання про передачу земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_4, не було погодження меж із суміжним користувачем - позивачкою, що підтверджено технічною документацією ОСОБА_4, а також те, що в технічній документації ОСОБА_4 не враховані відповідні вимоги щодо будівельних норм і правил, відповідно до яких житловий будинок суміжного землекористувача повинен знаходитись на відстані не менше 1 метра для можливості обслуговування даного будинку.

Вважає необгрунтованим неприйняття судом до уваги висновку експерта Тернопільського відділення КНДІСЕ №817/17-22 від 11.12.2017 року і його пояснень в суді. Вказує, що виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду від 30.12.2013 року, згідно з яким позивачу ОСОБА_1 встановлено строковий сервітут щодо земельної ділянки по АДРЕСА_1 з метою проведення ремонту зовнішньої стіни належного їй будинку, є практично неможливим. Крім того, наголошує, що справа №607/3883/13-ц та документи, які в ній знаходяться, не були предметом дослідження при розгляді справи №607/2629/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про встановлення земельного сервітуту, що свідчить про неналежність та недопустимість доказів, на які суд посилається в оскаржуваному рішенні.

Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу відповідач, у визначені законом строки, не скористався.

У судовому засіданні представники позивача апеляційну скаргу підтримали, зіславшись на доводи апеляційної скарги.

Відповідач проти апеляційної скарги заперечив, вважає посилання позивача на необхідність встановлення постійного сервітуту безпідставними.

Заслухавши осіб, які з'явилися у судове засідання, доповідь головуючого-судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи спір, суд виходив із тих обставин, що позивачем не доведено неможливості задоволення її потреб менш обтяжливим для відповідача способом, ніж як встановлення постійного земельного сервітуту для проходу до власного будинку через земельну ділянку ОСОБА_4; позивачем не надано доказів, що нормальне використання та обслуговування частини стіни її будинку неможливе без обтяження постійним сервітутом земельної ділянки відповідача.

Колегія суддів погоджується із наведеним висновком суду першої інстанції, як таким, що відповідає вимогам закону та обставинам справи.

Судом установлено, що, відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_1 на праві особистої власності, належить 12/25 частин житлового будинку з надвірними побудовами АДРЕСА_2.

Згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку від 30.08.2004 року ОСОБА_1 належить земельна ділянка площею 0,024 га, яка розташована по АДРЕСА_1, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_1.

Відповідно до технічного паспорта, виданого 22.04.2008 року ТзОВ «Тернопільське міське бюро технічної інвентаризації», житловий будинок АДРЕСА_2 - 1936 року побудови, з добудовою тамбуру в 1988 році та прибудовою в 2006 році.

Згідно з державним актом на право приватної власності на землю від 01.03.1999 року, ОСОБА_4 належить земельна ділянка площею 0,091 га, яка розташована по АДРЕСА_1, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Відповідно до реєстраційного посвідчення від 04.10.1984 року, ОСОБА_5 є одноособовим власником житлового будинку загальною площею 50,8 кв.м. з надвірними будівлями по АДРЕСА_1.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 30.12.2013 року вирішено встановити ОСОБА_1 безоплатний строковий земельний сервітут строком на один місяць щодо земельної ділянки по АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_4, яким надати ОСОБА_1 право проходу до зовнішньої стіни належного їй будинку по АДРЕСА_1 та встановлювати будівельні риштування з метою проведення ремонтно-будівельних робіт, перелік яких вказаний у висновку судового експерта №3405/13-22 від 23.10.2013 року. Перебіг строку сервітуту рахувати з моменту початку ремонтних робіт.

Відповідно до висновку експерта Тернопільського відділення КНДІСЕ Походай І.П. за результатами проведеної судової будівельно-технічної експертизи №817/17-22 від 11.12.2017 року, відповідно до вимог п.3.4 ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення», ДБН-360-92** «Містобудування. Планування та забудова міських та сільських поселень», зважаючи на технічний стан зовнішньої стіни частини житлового будинку АДРЕСА_2, експерт вважає, що для повноцінного та постійного обслуговування зовнішньої стіни частини житлового будинку АДРЕСА_2 в цілому із західної сторони, власнику даної частини житлового будинку без встановлення постійного земельного сервітуту не обійтись. Експертом розроблено один можливий варіант встановлення земельного сервітуту для проходу, площа якого становить - 20 кв.м.

Допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції експерт Походай І.П. підтримав наданий ним висновок від 11.12.2017 року стосовно судової будівельно-технічної експертизи.

Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власність зобов'язує. Власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до статті 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст.98 ЗК України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

Згідно із ч.1 ст.100 ЗК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут).

Інститут земельного сервітуту передбачений також Цивільним кодексом України.

Так, згідно зі ст.401 ЦК право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Статтею 403 ЦК України визначено, що сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном.

Відповідно до ст.404 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв'язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації, тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту.

З аналізу наведених норм слідує, що сервітут також може встановлюватись на підставі судового рішення. Однією з основних ознак сервітуту за рішенням суду є неможливість задоволення інтересів у будь-який інший спосіб. Такий спосіб встановлення характерний для ситуації, коли власник і потенційний сервітуарій не можуть досягнути згоди, щодо встановлення сервітуту або способу його здійснення, плати тощо. Єдиною умовою встановлення сервітуту у такий спосіб є те, що позивач має довести у суді, що нормальне функціонування його господарства чи задоволення його інтересів від використання свого майна неможливе без встановлення сервітуту.

Згідно із частиною першою статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У практиці ЄСПЛ напрацьовано три критерії, які необхідно оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно "суспільний", "публічний" інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Таким чином, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про неможливість встановлення сервітуту на користь позивачки ОСОБА_1 для обслуговування зовнішньої стіни частини належного їй житлового будинку через недоведеність обставин, на які вона посилалась, як на підставу своїх вимог.

У випадку встановлення сервітуту буде порушено пропорційність між метою, яку бажала досягти позивачка - право безперешкодного проходу до її будинку через земельну ділянку відповідача з метою належного обслуговування будинку та метою, яку бажав досягти відповідач, набувши право приватної власності на спірну землю 01.03.1999 року, упорядкувавши свою територію.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що поза увагою суду залишено факти непогодження ОСОБА_4 меж із суміжним землекористувачем - позивачкою, не враховані відповідні вимоги щодо будівельних норм і правил, відповідно до яких житловий будинок суміжного землекористувача повинен знаходитись на відстані не менше 1 метра для можливості обслуговування даного будинку, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки зазначені факти не мають правового значення для вирішення заявленого позову, а тягнуть за собою інші правовідносини, не тотожні з ним.

Апеляційний суд критично оцінює посилання апеляційної скарги на невзяття судом першої інстанції до уваги висновку експерта Тернопільського відділення КНДІСЕ №817/17-22 від 11.12.2017 року і його пояснень в суді, враховуючи наступне.

Відповідно до ст.110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Зважаючи на головну мету ОСОБА_1 у встановленні постійного земельного сервітуту - здійснення поточного ремонту зовнішньої стіни частини її будівлі із західної сторони, про що вона прямо зазначає у позовній заяві, зіславшись на ст.3.25 ДБН 36-92, і який є тимчасовим процесом, а також наявність на земельній ділянці відповідача багаторічних насаджень, облаштованого заїзду до його житлового будинку та гаражу, прийняття висновку експерта Тернопільського відділення КНДІСЕ №817/17-22 від 11.12.2017 року судом першої інстанції, було б передчасним і неспівмірним зазначеному заходу втручання, порушило би право відповідача на мирне володіння своїм майном.

Не можуть бути прийняті до уваги, як на підставу скасування оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги щодо неможливості виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду від 30.12.2013 року по справі №607/3883/13-ц, позаяк доказів про неможливість такого виконання не представлено. Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, вищезгадане судове рішення набрало законної сили, відповідач ОСОБА_4 його не оскаржував та погодився із таким рішенням суду, але за добровільним виконанням даного судового рішення ОСОБА_1 до відповідача не зверталась та не проявляла ініціативи щодо виконання даного рішення протягом тривалого часу його законної сили.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Посилання ОСОБА_1 на те, що справа №607/3883/13-ц та документи, які в ній знаходяться, не були предметом дослідження при розгляді справи №607/2629/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про встановлення земельного сервітуту, що свідчить про неналежність та недопустимість доказів, на які суд посилається в оскаржуваному рішенні, колегія суддів розцінює як особисте тлумачення позивачкою норм процесуального права.

У зв'язку з вищенаведеним, судове рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, з повним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, відповідністю висновків суду обставинам справи, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.

Суд першої інстанції встановив обставини справи на підставі доказів, які сторони надали суду, дав їм належну правову оцінку і вирішив спір з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Підстав для скасування чи зміни рішення суду з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 липня 2018 року залишити без змін.

Судові витрати, понесені в апеляційному суді, покласти на позивача - ОСОБА_1.

Поновити дію рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 липня 2018 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 09 листопада 2018 року.

Головуючий Дикун С.І.

Судді: Парандюк Т.С.

Сташків Б.І.