ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/117/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2018 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Хмельницького апеляційного суду

в складі: головуючого судді - Гринчука Р.С.,

суддів: Грох Л.М., Костенка А.М.,

секретар - Шевчук Ю.Г.,

розглянула у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2, на заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 липня 2018 року, ухваленого суддею Чевилюк З.А., в справі за позовом ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 до Російської Федерації, про відшкодування моральної шкоди,

встановила:

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Російської Федерації про відшкодування моральної шкоди, завданої збройною агресією Російської Федерації проти України.

На обґрунтування позовних вимог позивач вказувала, що вона була зареєстрована та проживала разом із своїм малолітнім сином ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1

З початком збройної агресії Російської Федерації проти України на території Луганської області озброєні окупанти перетворили селище Краснодон (Тепле) на непридатне для життя пересічної людини місце. Було призупинено постачання продовольства в магазини, оскільки систематично відбувалося розграбування вантажівок з товарами. Банкомати та фінансові установи не функціонували, водопостачання було нестабільним, відчувався гострий дефіцит медикаментів та медичного обслуговування.

Таким чином, негативні наслідки збройної агресії Російської Федерації проти України, тимчасова окупація, прояви насильства на тимчасово окупованій території України, порушення прав людини, призвели до неможливості проживання позивача та її сина за адресою реєстрації.

Позивач просила стягнути з Російської Федерації на свою користь моральну шкоду у розмірі 1 073 510, 27 грн. (один мільйон сімдесят три тисячі п'ятсот десять гривень, двадцять сім копійок), що є еквівалентом 35 000, 00 Євро (тридцять п'ять тисяч євро) за офіційним курсом Національного Банку України на день подання позову та моральну шкоду у розмірі 1 073 510, 27 грн. (один мільйон сімдесят три тисячі п'ятсот десять гривень, двадцять сім копійок), що є еквівалентом 35 000, 00 Євро (тридцять п'ять тисяч євро) за офіційним курсом Національного Банку України на день подання позову на користь сина ОСОБА_2

Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 липня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Російської Федерації на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 309 458,35 грн. (еквівалент 10 000 євро за курсом НБУ 3094,5835 грн. за 100 євро); на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 309 458,35 грн. (еквівалент 10 000 євро за курсом НБУ 3094,5835 грн. за 100 євро).

В решті в позові було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що суд безпідставно, необґрунтовано зменшив розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню з Російської Федерації на її користь та на користь сина.

Свою позицію ОСОБА_1 аргументувала тим, що внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та окупації Російською Федерацією частини території Луганської області України були порушені права ОСОБА_1 та її сина ОСОБА_2, передбачені Конституцією України, Європейською конвенцією, Женевською конвенцією про захист цивільного населення під час війни 1949 року, іншими міжнародними актами, а саме: право на життя, право на повагу до честі та гідності, право на свободу і особисту недоторканість, право на повагу до приватного і сімейного життя, право на свободу думки, совісті і релігії тощо.

Апелянти зазнали значних моральних страждань, що полягають у почутті страху, безпорадності та пригніченості, які відчувалися роками через неможливість спілкуватись з близькими та рідними людьми, психологічному стражданні, неможливості проживати на території селища Краснодон (Тепле), м. Краснодон (Сорокине), Луганська область України, де вони законно мешкали до моменту окупації та встановлення Російською Федерацією контролю над цією частиною України.

При цьому апелянти навели рішення Європейського суду з прав людини у справі Лоізіду проти Турецької Республіки (CASE OF LOIZIDOU v. TURKEY (Article 50), (40/1993/435/514), 28 July 1998), відповідно до якого Турецька Республіка була зобов'язана сплатити позивачу компенсацію, зокрема, й за моральні страждання через незаконну окупацію північної частини Кіпру, де народилась та проживала позивач, турецькими Збройними Силами, у розмірі 20 000 кіпрських фунтів (станом на 01.01.1998 р. співвідношення 0, 585274 кіпрських фунтів за 1 євро).

ОСОБА_1 також зауважила, що зазначаючи у позовній заяві про неможливість повернення до рідного селища Краснодон (Тепле), яке знаходиться на окупованій території Луганської області, вона мала на увазі не факт прямої заборони її переміщення до окупованої території України, а наявність на території зазначеного селища довготривалих негативних чинників у зв'язку із збройною агресією Російської Федерації проти України.

На думку апелянта, рішення суду ухвалене на підставі хибних висновків, в результаті неповного та поверхневого дослідження та з'ясування обставин справи, з порушенням норм процесуального права та внаслідок неправильного застосування норм матеріального права, а тому є незаконним, необґрунтованим та таким, що не відповідає засадам розумності, виваженості і справедливості.

В судове засідання сторони не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Апелянт подала до суду заяву про проведення судового засідання без її участі та участі її представника, апеляційну скаргу підтримала.

Перевіривши матеріали справи колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та постановлення нового рішення у відповідній частині або змінам судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом було допущено неповноту при з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, в зв'язку з чим рішення підлягає зміні.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14.12.2017 року у справі №686/21461/17 встановлено факт вимушеного переселення ОСОБА_1 та її малолітнього сина ОСОБА_2 у березні 2015 року з окупованої території Луганської області внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та окупації Російською Федерацією частини території Луганської області.

Внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та окупації Російською Федерацію частини території Луганської області, позивач та її малолітній син вимушені були покинути своє постійне місце проживання, селище Краснодон, Луганської області.

Внаслідок окупації селище було перетворено в непридатне для життя пересічної людини місце. Було призупинено поставку продовольства в магазини, оскільки систематично відбувалося розграбування вантажівок з товарами, внаслідок чого відбулася гостра нестача продовольства, значне підвищення цін на різні категорії товарів першої необхідності. Банкомати призупинили своє функціонування, фінансові установи зачинилися, селище часто залишалось без водопостачання; подача води здійснювалась короткочасно вранці та ввечері, відчувались проблеми з медичним обслуговуванням та спостерігався гострий дефіцит медикаментів.

Задовольняючи частково позов та зменшуючи розмір моральної шкоди, суд виходив з того, що порядок переміщення на тимчасово окуповану територію, якою є, зокрема, селище Краснодон, Луганської області, визначено Законом України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» та порядком, встановленим Кабінетом Міністрів України. Однак позивачами та представником не було наведено обставин та надано відповідних доказів на їх підтвердження щодо наявності перешкод у доступі до належної їм власності, яка залишалася на тимчасово окупованій території в Луганській області, як і не була доведена неможливість зворотного переміщення та проживання на окупованій території.

В той же час суд першої інстанції дійшов висновку, що враховуючи вік малолітньої дитини, особу позивача, умови перебування на території Луганської області, проблеми з забезпеченням продовольством, медикаментами, водопостачанням, виходячи із норм, закріплених у Європейській Конвенції, практики ЄСПЛ, на користь позивачів необхідно стягнути грошову компенсацію за завдану моральну шкоду у вигляді одноразової суми, яка покриває всі порушення, що були допущені Російською Федерацією відносно ОСОБА_1 та малолітнього ОСОБА_2 в розмірі по 10 000 євро в еквіваленті за офіційним курсом НБУ на дату винесенням судом рішення для кожного з позивачів у справі, що складає 309 458, 35 грн.(еквівалент 10 000 євро за курсом НБУ 3 094,5835 грн. за 100 євро).

Такий висновок суду не в повній мірі відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

Згідно з ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 1 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, (далі - Конвенція), право кожного на життя охороняється законом. Частина 1 статті 5 статті 6 Конвенції встановлює, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність.

Частина 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Частиною 6 статті 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об'єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на Російську Федерацію як на державу, що здійснює окупацію.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» Російська Федерація як держава-окупант у відповідності до IV Гаазької конвенції про закони і звичаї війни на суходолі та додатка до неї, Положення про закони і звичаї війни на суходолі від 18 жовтня 1907 року, Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року та Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I), від 8 червня 1977 року, несе відповідальність за порушення захисту прав цивільного населення.

Суд першої інстанції зазначив, що оскільки існує визначений порядок переміщення на тимчасово окуповану територію - Луганську область, селище Краснодон, відповідно до Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» та відповідно до порядку, що встановлений Кабінетом Міністрів України, а позивачі не довели неможливості зворотного переміщення, тому розмір морального відшкодування підлягає зменшенню.

Однак такий висновок суду є необґрунтованим та таким, що не співвідноситься з іншим висновком суду про заподіяння позивачам моральних страждань у зв'язку з окупацією частини території України збройними формуваннями Російської Федерації, внаслідок чого ОСОБА_1 разом з малолітнім сином ОСОБА_2 була змушена покинути окуповану території і проживати в іншій місцевості.

Сама по собі можливість повернення позивача на тимчасово окуповану територію Луганської області, до місця свого попереднього постійного проживання не є підставою для зменшення розміру моральної шкоди оскільки моральні страждання ОСОБА_1 були заподіяні саме у зв'язку з настанням такої обставини, як збройна агресія Російської Федерації та окупація частини території України. Наслідком цих дій відповідача і є моральні страждання позивачів, які пов'язані, зокрема, і з вимушеним переселенням на територію України, вільну від окупантів.

Також слід звернути увагу на ту обставину, що позивачем в позовній заяві визначено декілька аспектів порушення своїх прав з боку відповідача, зокрема, порушення виборчого права, права на життя, особисту недоторканість тощо. Тобто, основою позовних вимог є захист особистих немайнових прав особи, які не пов'язані з порушенням права власності на конкретно визначене майно.

Відповідно п.п. 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках тощо.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі Луізідоу проти Турецької Республіки (CASE OF LOIZIDOU v. TURKEY (Article 50), (40/1993/435/514), 28 July 1998) міжнародною судовою інстанцією зроблено висновок про те, що внаслідок окупації північної частини території Кіпру позивач зазнала моральних страждань, які полягали в психологічному стражданні через неможливість проживати на території, де вона народилась та законно мешкала, у відчутті страху та безпорадності.

Визначаючи характер та обсяг страждань позивача та її сина, колегія суддів виходить з того, що в даному випадку моральна шкода полягає у значних моральних стражданнях позивачів через неможливість проживання громадян України на тимчасово окупованій території України, внаслідок збройної агресії Російської Федерації, в зв'язку з чим ОСОБА_1 разом з малолітнім сином ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, вимушена була переселитися з Луганської області, окупованої Російською Федерацією, перебуваючи у відчутті страху, безпорадності та пригніченості. Моральних страждань також завдала неможливість спілкуватися з рідними та близькими особами, зміна свого звичайного укладу життя, погіршення умов проживання.

Враховуючи встановлені вище обставини справи, суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог і зменшення розміру морального відшкодування є помилковим, такими, що не відповідають діючим нормам матеріального права.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2, задовольнити.

Заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 липня 2018 року змінити.

Стягнути з Російської Федерації на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 1 073 610 грн. 27 коп., що є еквівалентом 35 000 Євро за офіційним курсом НБУ станом на 22.05.2018 року.

Стягнути з Російської Федерації на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 1 073 610 грн. 27 коп., що є еквівалентом 35 000 Євро за офіційним курсом НБУ станом на 22.05.2018 року.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 08.11.2018 року.

Головуючий Судді: