Провадження номер 2/741/103/18
Єдиний унікальний номер 741/1481/17
РІШЕННЯ

іменем України

06 лютого 2018 року м. Носівка

Носівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого - судді Дикого В.М.,

з участю секретаря с/з Герасимчук Н.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Носівського районного суду Чернігівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Мринської сільської ради Носівського району Чернігівської області, третя особа відділ у Носівському районі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, про визнання частково недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки та визнання права власності на спадкове майно,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_4, представляючи інтереси ОСОБА_2, подав до Носівського районного суду Чернігівської області позовну заяву до Мринської сільської ради Носівського району Чернігівської області, третя особа відділ у Носівському районі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, про визнання частково недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки та визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування.

Свої вимоги представник позивача обґрунтовував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер її батько ОСОБА_5. Після його смерті залишилося спадкове майно, а саме: земельні ділянки площею 1,8122 га та площею 2,2999 га, розташовані на території Плосківської сільської ради Носівського району Чернігівської області. Спадщину після його смерті прийняли позивач та дружина померлого ОСОБА_6. Позивач звернулася до нотаріуса з метою оформлення спадкових прав, але отримала відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки 06 листопада 2008 року державним нотаріусом Носівської районної ДНК ОСОБА_6 видано свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частини спадкових земельних ділянок, іншому спадкоємцю, тобто ОСОБА_2, свідоцтво про право на спадщину на спадкові земельні ділянки не видавалося. Згідно з витягами з Державного земельного кадастру, наданими на запит Носівської районної ДНК, відділом у Носівському районі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, після отримання вищевказаного свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_6 передано право власності і помилково видано державні акти на право власності на земельні ділянки в цілому серії НОМЕР_2 площею 1,8122 га та серії НОМЕР_3 площею 2,2999 га, зареєстровані в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 7 та № 6 від 05 серпня 2010 року. ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року. Оскільки ОСОБА_6 було видано державні акти на право власності на спірні земельні ділянки в цілому помилково, представник позивача просив визнати державні акти частково недійсними та визнати за позивачем право власності на 1/2 частини спадкових земельних ділянок у порядку спадкування після смерті її батька ОСОБА_5.

Позивач у судове засідання не з'явилася, представник позивача ОСОБА_4 подав до суду заяву, у якій підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити та розглянути справу за відсутності позивача та представника позивача.

Представник відповідача Мринської сільської ради Носівського району Чернігівської області в судове засідання не з'явився. Представник відповідача направив до суду заяву, у якій просив справу розглянути без участі представника відповідача та не заперечував проти задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Представник третьої особи відділу у Носівського районі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи третя особа була повідомлена належним чином, про причини неявки представник третьої особи не повідомив.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дачу, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Отже, суд розглядає справу за відсутності позивача, представника позивача, представника відповідача та представника третьої особи за наявними у справі доказами.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши докази, які містяться в матеріалах справи, суд робить нижченаведений висновок.

У судовому засіданні встановлено, що 20 жовтня 2004 року на підставі розпорядження Носівської РДА № 281 від 18.08.2004 р. ОСОБА_5 видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4, яким посвідчено його право власності на земельні ділянки площею 2,2999 га, кадастровий номер НОМЕР_5, та площею 1,8122 га, кадастровий номер НОМЕР_6, загальна площа 4,1121 га, розташовані на території Плосківської сільської ради Носівського району Чернігівської області, з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Державний акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 31 (а. с. 10).

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_5 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а. с. 5).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За життя ОСОБА_5 заповіту не складав, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 29). А, отже, спадкування після його смерті здійснюється за законом.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, його дружина та батьки.

ОСОБА_2 є дочкою померлого, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а. с. 4) та копією свідоцтва про укладення шлюбу з ОСОБА_7 (а. с. 4). А, отже, вона є спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_5

Із копії спадкової справи до майна померлого ОСОБА_5 № 405/2006 убачається, що спадщину після його смерті прийняли два спадкоємці першої черги за законом, а саме: дочка померлого ОСОБА_2 та дружина померлого ОСОБА_6, шляхом подання до нотаріальної контори в шестимісячний строк заяв про прийняття спадщини. 06 листопада 2008 року ОСОБА_6 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частини вищевказаної спадкової земельної ділянки загальною площею 4,1121 га. ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину за законом видані не були (а. с. 24-27).

Відповідно до ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Отже, ОСОБА_2 належить 1/2 частини спадкових земельних ділянок.

У судовому засіданні встановлено, що нотаріус відмовила позивачеві у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на 1/2 частини спадкових земельних ділянок, оскільки 06 листопада 2008 року державним нотаріусом Носівської районної ДНК ОСОБА_8 ОСОБА_6, дружині спадкодавця, видано свідоцтво про право на спадщину за реєстровим № 2-919 на 1/2 частини вищевказаних земельних ділянок. Іншому спадкоємцю за законом, дочці спадкодавця ОСОБА_2, свідоцтво про право на спадщину на вищевказані земельні ділянки не видавалося. Згідно з витягами з Державного земельного кадастру, наданими на запит Носівської районної ДНК, відділом у Носівському районі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 07 червня 2017 року, після отримання вищевказаного свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_6 передано право власності і помилково видано державні акти на право власності на земельні ділянки в цілому серії НОМЕР_2 площею 1,8122 га та серії НОМЕР_3 площею 2,2999 га, зареєстровані в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 7 та № 6 від 05 серпня 2010 року. На підставі наданих ОСОБА_2 документів нотаріус не може встановити факт приналежності 1/2 частини вищезазначених земельних ділянок померлому ОСОБА_5, що підтверджується копією постанови державного нотаріуса Носівської районної ДНК про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 838/02-31 від 22 червня 2017 року (а. с. 7).

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року, що підтверджується копією актового запису про смерть (а. с. 37).

Згідно з повідомленням Носівської районної ДНК №13/01-16 (а. с. 41) та інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) (а. с. 42) спадкова справа після померлої ОСОБА_6 не заведена.

Згідно з ч. 2 ст. 318 ЦК України усі суб'єкти права власності є рівними перед законом.

Відповідно до статті 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.

Право власності громадян та юридичних осіб на землю гарантується ст. 14 Конституції України. Відповідно до положень ч. 2 ст. 14 Конституції України це право набувається та реалізується громадянами, юридичними особами та державою відповідно до закону.

Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Підстави набуття права власності на землю передбачені ст. 116 Земельного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Статтею 21 ЦК України встановлено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Частина 1 статті 155 ЗК України гласить, що в разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Згідно зі ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Ст. 158 ЗК України передбачено, що виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Ураховуючи вищевикладене, а також беручи до уваги те, що ОСОБА_6 було помилково видано державні акти на право власності на спірні земельні ділянки в цілому, суд уважає за необхідне захистити порушені цивільні права позивача щодо володіння, користування та розпорядження спірними земельними ділянками, а тому робить висновок, що позов підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 211, 247, 258, 263-265, 212-215, 354 ЦПК України, суд

РІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати частково недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_7, виданий 05 серпня 2010 року на ім'я ОСОБА_6, у частині передачі у власність ОСОБА_6 1/2 частини земельної ділянки площею 2,2999 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Плосківської сільської ради Носівського району Чернігівської області, кадастровий номер НОМЕР_5, виданий на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.11.2008, реєстровий номер 2-919.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, право власності на 1/2 частини земельної ділянки площею 2,2999 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва вартістю 12913 грн., розташованої на території Плосківської сільської ради Носівського району Чернігівської області, кадастровий номер НОМЕР_5.

Визнати частково недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_8, виданий 05 серпня 2010 року на ім'я ОСОБА_6, у частині передачі у власність ОСОБА_6 1/2 частини земельної ділянки площею 1,8122 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Плосківської сільської ради Носівського району Чернігівської області, кадастровий номер НОМЕР_6, виданий на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.11.2008, реєстровий номер 2-919.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, право власності на 1/2 частини земельної ділянки площею 1,8122 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва вартістю 76505,38 грн., розташованої на території Плосківської сільської ради Носівського району Чернігівської області, кадастровий номер НОМЕР_6.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя В.М. Дикий