Постанова

Іменем України

14 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 341/1619/15-ц

провадження № 61-1437 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),

Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

представник позивача - ОСОБА_3,

відповідачі: товариство з обмеженою відповідальністю «Рибгосп Бурштинський», державне підприємство «Рибгосп Галицький»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області у складі судді Мула О. Д. від 23 червня 2016 року та рішення апеляційного суду Івано-Франківської області у складі колегії суддів: Соколовського В. М., Пнівчук О. В., Беркій О. Ю. від 3 листопада 2016 року

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Увересні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Рибгосп Бурштинський» (далі - ТОВ «Рибгосп Бурштинський»), державного підприємство «Рибгосп Галицький» (далі -

ДП «Рибгосп Галицький») про стягнення заборгованості за договором.

Позовна заява мотивована тим, що 17 липня 2012 року ним укладено договір купівлі-продажу товару з ДП «Рибгосп «Галицький» на загальну суму 63 тис. грн, терміном до 31 грудня 2012 року. 18 липня 2012 року ОСОБА_2 внесено в касу ДП «Рибгосп «Галицький» зазначену суму коштів. На виконання договору позивачем 8 жовтня 2012 року, отримано від рибгоспу товар лише на суму

1 012 грн. Відповідач не виконав належно умови договору. Правонаступником ДП «Рибгосп «Галицький» є ТОВ «Рибгосп «Бурштинський».

З урахуванням викладеного ОСОБА_2 просив стягнути з ТОВ «Рибгосп «Бурштинський»61 988 грн - суму основного боргу, 56 651 грн 82 коп. - пені,

5 839 грн - 3 % річних, 52 689 грн - інфляційних втрат та судові витрати.

Рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 23 червня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що дія укладеного договору не припинилась, договір не був виконаний з вини самого позивача, дія договору продовжується, тому позивач вправі отримати товар на виконання умов договору. Крім того суд вважав, що

ТОВ «Рибгосп «Бурштинський» не є правонаступником ДП «Рибгосп «Галицький».

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 3 листопада

2016 рокурішення Галицького районного суду Івано-Франківської області

від 23 червня 2016 року скасовано. У задоволенні позову відмовлено.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції, виходив із того, що зобов'язання за договором не були виконані з вини позивача, який не з'являвся для отримання товару.

22 листопада 2016 року представник ОСОБА_2 подавдо Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій не встановили належним чином обставин справи та не перевірили доводів позивача про неналежність поданих відповідачем квитанцій, оскільки вказані квитанції видано після закінчення дії договору.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

4 січня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Судом установлено, що 17 липня 2012 року між позивачем та ДП «Рибгосп «Галицький» укладено договір купівлі-продажу товару, а саме риби, на загальну суму 63 тис. грн.

Відповідно до пункту 5.2 договору даний договір вступає в силу з дня його підписання та діє до 31 грудня 2012 року.

У пункті 5.3 договору зазначено, що закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання ними своїх зобов'язань згідно умов договору.

18 липня 2012 року на виконання умов договору ОСОБА_2 вніс у касу

ДП «Рибгосп «Галицький» 63 тис. грн.

8 жовтня 2012 року ОСОБА_2 отримав від ДП «Рибгосп «Галицький» товар на суму 1 012 грн.

ДП «Рибгосп «Галицький» листом від 23 жовтня 2012 року повідомив

ОСОБА_2 про можливість відпуску риби до повного погашення залишкової суми до 31 грудня 2012 року, а також листом від 7 лютого 2014 року про можливість відпуску риби, рибних консервів в асортименті 0,5 склобанки та рибопосадковий матеріал (зарибок, личинка) до повного погашення залишкової суми до 1 травня 2014 року (а. с. 8, 46). Вказані листи були одержані позивачем.

Також встановлено, що ДП «Рибгосп «Галицький» на виконання умов договору, тобто пункту 5.2. та пункту 5.3, в якому, зокрема, зазначено, що закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання ними своїх зобов'язань згідно умов договору), в період часу з 8 жовтня 2012 року по 10 лютого 2014 року відпустило ОСОБА_2 риби на суму 12 648 грн 60 коп., тобто фактично продовжувалось виконання договору.

ОСОБА_2 з вимогами про неналежне виконання умов договору, чи повернення коштів до ДП «Рибгосп «Галицький» не звертався.

Згідно статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку.

Згідно статті 663 ЦК України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно статті 532 ЦК України місце виконання зобов'язання встановлюється у договорі. Якщо місце виконання зобов'язання не встановлено у договорі (що стосується даного випадку), виконання провадиться за зобов'язанням про передання товару (майна), що виникає на підставі інших правочинів, - за місцем виготовлення або зберігання товару (майна), якщо це місце було відоме кредиторові на момент виникнення зобов'язання.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, вірно застосувавши положення статей 526, 530, 532, 663 ЦК України, дійшов до правильного висновку, про те, що свої зобов'язання ДП «Рибгосп «Галицький» виконав належним чином, зобов'язання за договором не були виконані з вини самого позивача, який не з'явився для отримання товару до повного виконання зобов'язань за договором.

При цьому апеляційний суд вірно зазначив, що ОСОБА_2 не надав належних та допустимих доказів про звернення до ДП «Рибгосп «Галицький» з вимогою видати товар чи повернути кошти сплачені за договором, та про відмову останнього у задоволенні такої вимоги.

Доводи касаційної скарги про те, що квитанції про відпуск на суму товару на загальну суму 12 648 грн 60 коп. видано після закінчення дії договору, є безпідставними, оскільки пунктом 5.3 договору визначено, що закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання ними своїх зобов'язань згідно умов договору.

Враховуючи те, що висновки суду відповідають встановленим у справі обставинам, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а судове рішення без змін, відповідно до положень статті 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 3 листопада 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк