АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 1903/2203/2012Головуючий у 1-й інстанції Гордєєв В.О.
Провадження № 22-ц/789/196/18 Доповідач - Сташків Б.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2018 року м. Тернопіль

Колегія суддів апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Сташківа Б.І.

суддів - Хома М. В., Костів О. З.,

за участю секретаря - Романюк Х.Ю.

та представника ОСОБА_2- ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу №1903/2203/2012 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на ухвалу Бучацького районного суду Тернопільської області від 08 жовтня 2012 року,(суддя - Гордєєв В.О.), у справі за поданням державного виконавця відділу державної виконавчої служби Бучацького районного управління юстиції про обмеження ОСОБА_4 у праві виїзду за межі України,-

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2012 року державний виконавець відділу державної виконавчої служби Бучацького районного управління юстиції звернулася до суду з поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_4 у праві виїзду за межі України, обґрунтовуючи подання тим, що ОСОБА_4 ухиляється від виконання покладених на неї зобов'язань по поверненню боргу. Станом на день звернення до суду, сума боргу за виконавчими документами становила 325 322, 34 грн.

Ухвалою Бучацького районного суду Тернопільської області від 08 жовтня 2012 року обмежено ОСОБА_4 у праві виїзду за межі України до виконання нею своїх зобов'язань, згідно рішення Бучацького районного суду Тернопільської області.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою у задоволенні подання державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 відмовити.

Апелянт посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, зокрема вказує, що судом не було доведено факт ухилення боржника від виконання судового рішення. Вказує, що оскаржувана ухвала порушує права та свободи на вільне пересування ОСОБА_2, що суперечить нормам Конституції України.

У судове засідання державний виконавець відділу ДВС Бучацького РУЮ не з'явилася, однак подала до суду заяву про розгляд справи без її участі.

Представник ОСОБА_2- ОСОБА_3 підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити з мотивів, викладених в ній.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника апелянта, перевіривши доводи апеляційної скарги в межах заявлених вимог, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Задовольняючи подання державного виконавця, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_4 ухиляється від виконанню судового рішення, внаслідок чого утворився борг на суму 325 322, 34 грн , а тому застосував до неї обмеження у праві виїзду за межі України.

Колегія суддів з такими висновками суду у повній мірі погодитися не може, оскільки вони ґрунтуються на неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, при недоведеності обставин, які суд вважав встановленими, що відповідно до положень ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нового рішення.

Відповідно до ст.3,4 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчиненні окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до ст. ст. 12,81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 1 ст 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено , що рішенням Бучацького районного суду від 02 березня 2012 року стягнуто солідарно із ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в користь кредитної спілки «Самопоміч» заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 161148,62 грн.та 1611 грн. судового збору.

Постановою державного виконавця державної виконавчої служби Бучацького районного управління юстиції від 05 липня 2012 року відкрито виконавче провадження про стягнення солідарно із ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в користь кредитної спілки «Самопоміч» заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 162 760,12 грн.

Статтею 33 Конституції України встановлено , що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати Територію України за винятком обмежень, які встановлені законом.

Згідно зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Закон України "Про порядок виїзду з України і в"їзду в Україну громадян України" регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Стаття 6 даного Закону встановлює вичерпний перелік підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, зокрема, коли громадянин України ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу(посадової особи) до виконання зобов'язань.

Примусове виконання рішень суддів в Україні покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені у Законі України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року .

Відповідно до ч.1 статті 11. Закону України "Про виконавче провадження", дія якої поширюється на правовідносини, які виникли на час розгляду справи по суті, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Подання державного виконавця повинно бути обґрунтованим, тобто містити зазначення обставин, що підтверджують необхідність обмежити право особи на виїзд за межі України.

За змістом п.18 ч.з ст 11 вказаного закону, державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язання, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Отже, Законом встановлено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов'язань, а при ухиленні боржника від їх виконання. Право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у межах доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань.

Поряд з цим, про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду обов'язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, передбачених ч.6 ст.12 Закону України"Про виконавче провадження", зокрема, не надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває у заставі або інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Вирішення судом питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України було врегульовано на час виникнення спору статтею 377-1 ЦПК України(ред.2004 року).

Так, відповідно до частини першої статті 377-1 ЦПК України, питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця або за місцезнаходженням виконавчого округу за поданням приватного виконавця.

Такі самі умови і підстави тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України передбачені і статтею 441 ЦПК України, викладеній у новій редакції від 07 грудня 2017 року.

В поданні про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, державний виконавець відділу державної виконавчої служби Бучацького районного управління юстиції посилається на підставу такого обмеження невиконання ОСОБА_4 зобов'язання по кредитному договорі, заборгованість якого становить станом на вересень місяць 2018 року- 325 322, 34 грн.

Відділом Державної виконавчої служби не представлено доказів, які б свідчили, що ОСОБА_4 не виконує дії державної виконавчої служби, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення, не являється на їх виклики, не надає відомості про наявність в неї рухомого ( нерухомого) майна, інші можливі доходи, тощо. В матеріалах справи відсутні будь які відомості які б свідчили про умисне ухилення ОСОБА_4 від виконання зобов'язань, покладеного на неї рішенням суду.

В силу статті 13 Загальної декларації прав людини , статтею 2 Протоколу N 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї (підписаного 16.09.1963 року із змінами і доповненнями, внесеними Протоколом 11від 11 травня 1994 року), кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до ст. 17 Закону України" Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", рішення ЄСПЛ є джерелом права.

У справі "Гочев проти Болгарії" від 26 листопада 2009 року, європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що при вирішенні питання про пропорційність обмеження з метою стягнення неоплачених боргів слід пам'ятати, що таке обмеження може бути виправдане лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості, проте, навіть якщо зазначене обмеження свободи пересування було виправданим на самому початку, воно може стати непропорційним і таким, що порушує права людини, якщо воно автоматично продовжуватиметься протягом тривалого періоду.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні подання про державного виконавця встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково та ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ч.1 ст.376 ЦПК України( нової редакції від 03 жовтня 2017 року) підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) недоведеність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 376 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, оскільки суд належним чином не перевірив доводів державної виконавчої служби, не дав належної оцінки доказам у справі, неповно з'ясував обставини справи, що призвело до неправильного вирішення спору та в силу вимог ст. 374 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення у справі.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - задовольнити.

Ухвалу Бучацького районного суду Тернопільської області від 08 жовтня 2012 року - скасувати та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні подання державного виконавця відділу державної виконавчої служби Бучацького районного управління юстиції про обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстровану за адресою АДРЕСА_1 - відмовити.

Постанова Апеляційного суду Тернопільської області набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

День складання повного тексту постанови - 03 березня 2018 року.

Головуючий: Б.І. Сташків

О.З.Костів

Судді: М.В.Хома