АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 538/22/17 Номер провадження 22-ц/786/101/18Головуючий у 1-й інстанції Бондарь В. А. Доповідач ап. інст. Хіль Л. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2018 року м. Полтава

Апеляційний суд Полтавської області в складі:

Головуючого судді:Хіль Л.М.,

Суддів:Карпушина Г.Л., Лобова О.А.,

Секретар: Колодюк О.П.,

За участі: представника позивача ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 19 жовтня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_5 до Приватного акціонерного товариства "Райз-Максимко" про стягнення боргу.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

ВСТАНОВИВ :

У січні 2017 року ОСОБА_5 звернувся до суду з вказаним позовом в якому зазначив, що 17.07.2014 року між ним та ПрАТ «Райз-Максимко» був укладений договір №РМ-17/07 про надання послуг по запиленню посівів гібридного соняшнику згідно технологічного процесу, а відповідач зобов`язується оплачувати надані послуги.

Також зазначив, що він умови договору виконав у повному обсязі, що підтверджується актами виконаних робіт від 31.08.2014 року на суму 36960,00 грн.

В порушенні умов п.3.1. вищезазначеного договору, яким передбачена оплата послуг протягом місяця з моменту підписання договору, ПрАТ «Райз-Максимко» зобов`язання виконав з порушенням строків його виконання.

Пунктом 3.3. договору №РМ-17/07 від 17.07.2014 року передбачено, що підписання акту приймання-передачі наданих послуг представником відповідача є підтвердженням відсутності претензій з його боку.

Відповідно до умов договору, відповідач повинен розрахуватися з позивачем до 17.08.2014 року.

Проте, відповідач зарахував кошти 04.07.2016 року 1807,50 грн., а повністю розрахувався з позивачем 25.07.2016 року у розмірі 35117,35 грн.

Таким чином, позивач вважав що відповідачем було прострочено виконання грошового зобов`язання на вимоги кредитора, і відповідач зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі викладеного позивачем нарахована сума боргу з урахуванням індексу інфляції у розмірі 24483,04 грн.

Рішенням Лохвицького районного суду Полтавської області від 19 жовтня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ПрАТ «Райз-Максимко» про стягнення заборгованості відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржив позивач посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просив скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що 17.07.2014 року уклав з відповідачем договір про надання послуг.

Відповідач порушив умови договору, яким передбачена оплата протягом місяця з моменту підписання, що підтверджується претензіями від 06.04.2015 року та 07.10.2015 року.

Таким чином вважає, що оскільки відповідач сплатив 04.07.2016 року 1807,50 грн., а повністю розрахувався 25.07.2016 року, сплативши 35152,50 грн., то вказане є підставою для стягнення боргу з урахування індексу інфляції у розмірі 24483,04 грн.

Також зазначив, що наявність заборгованості чи погашення заборгованості за договором № РМ-17/07 від 17.07.2014 року не було предметом розгляду в суді першої інстанції.

Апеляційний суд, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, вважає, що остання підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Місцевим судом вірно встановлено, що 17.07.2014 року між ОСОБА_5 та ПрАТ «Райз-Максимко» укладено договір про надання послуг №РМ-17/07.

Згідно п.1.1 договору визначений порядок та умови договору щодо яких, виконавець (позивач) зобовязується за завданням замовника (відповідача) протягом визначеного в Договорі строку надавати за плату послуги запилення посівів гібридного соняшнику згідно технологічного процесу, а замовник зобовязується оплачувати надані послуги.

Пунктом 3.1 зазначено, що за надання передбаченого Договором послуг замовник нараховує виконавцю 36960,00 грн.

Пунктом 6.2. зазначений строк цього Договору, який починає свій перебіг у момент, визначений у п.6.1. цього Договору та закінчується 20.09.2014 року.

Згідно акту про виконання послуг від 31.08.2014 року по запиленню посівів гібридного соняшнику в 2014 році у розділі 1 п. І (загальний) убачається, що виконавець передав, а представники замовника прийняли послуги, виконані згідно з договором №РМ-17/07 від 17.07.2014 року, п.ІІІ зазначає, що послуги підлягають оплаті відповідно до умов договору №РМ-17/07 від 17.07.2014 року. У розділі 2 (розрахунковий) зазначена назва послуг запилення посіві гібридного соняшнику (бджолосімями) та її вартість 36960,00 грн. Даний акт про виконання послуг підписаний відповідними сторонами

Також встановлено, що позивач звертався з претензіями до відповідача від 07.10.2015 року та 06.04.2016 року (а.с.7,8).

Згідно п.4.3. договору про надання послуг №РМ-17/07 від 17.07.2014 року зазначає відповідальність за порушення договору, а саме у разі прострочення оплати послуг, наданих виконавцем (позивачем), замовник (відповідач) сплачує пеню згідно законодавства.

Позивачем наданий розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції на день погашення основного боргу 25.07.2016 року по вищезазначеному договору у сумі 24483,04 грн. (а.с.9).

Відмовляючи в задоволенні позову місцевий суд виходив з того, що позивач не надав жодного належного і допустимого доказу на підтвердження того, що розрахунок з ним було проведено 04.07.2016 року у сумі 1807,50 грн. та 25.07.2016 року сумі 35117, 35 грн.

Проте, апеляційний суд не може погодитись з таким висновком місцевого суду, оскільки він не відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Відповідно до положень ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно ч. 1ст. 903 ЦК України встановлено обов'язок замовника оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором, якщо договором передбачено надання послуг за плату.

За змістом положень ст.ст. 610,611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1ст. 906 ЦК України збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом.

Місцевим судом встановлено, що вказаний договір про надання послуг є і грошовим зобов'язанням, оскільки умовами договору №РМ-17/07 від 17.07.2014 року пунктом 3.1 зазначено, що за надання передбаченого Договором послуг замовник нараховує виконавцю 36960,00 грн.

Позивачем наданий розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції на день погашення основного боргу 25.07.2016 року по вищезазначеному договору у сумі 24483,04 грн. (а.с.9).

Пункт 4.3. договору про надання послуг №РМ-17/07 від 17.07.2014 року зазначає відповідальність за порушення договору, а саме у разі прострочення оплати послуг, наданих виконавцем (позивачем), замовник (відповідач) сплачує пеню згідно законодавства.

Згідно ч. 2ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, вказана норма матеріального права передбачає можливість стягувати за прострочення виконання грошового зобов'язання проценти річних. Розмір процентів річних визначається сторонами в договорі. Якщо сторони в договорі не передбачили сплату процентів річних та їх розмір, як в даному випадку, то підлягають сплаті три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення. Також боржник зобов'язаний сплатити суму заборгованості з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення. Індекс інфляції є статистичною інформацією, яка щомісячно надається Держкомстатом.

Відповідно до ч. 1ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У ч. 1 ст. 76 ЦПК України значено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. При цьому, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування і сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ч. ч. 1, 2ст. 77 ЦПК України).

Із матеріалів справи вбачається, що сторони будучи належним чином повідомлені до суду першої інстанції не з'явились. Відповідач заперечень на позовну заяву не надав, що свідчить про визнання вимог та обґрунтування позову.

Апеляційним судом встановлено, що відповідач не вважав за потрібне подати заперечення на апеляційну скаргу.

З урахування того, що скаржник ОСОБА_5 не з'явився в судове засідання в районний суд, апеляційний суд приймає докази які долучені до апеляційної скарги, а саме платіжне доручення № 88769945 від 25.07.2016 року ( а.с.39) та виписку по рахунку ОСОБА_5.( а.с.40), тому що ненадання їх до суду першої інстанції викликано тим, що відповідач не заперечував строки оплати, а позивачем вони розцінені як такі, що не потребують доведенню.

Крім того, поданий позивачем розрахунок заборгованості відповідачем не оскаржено.

За таких обставин позов є обґрунтованим, а апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Таким чином рішення місцевого суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення по суті заявлених вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подачу позову в розмірі 604 грн.

Керуючись ст. 367, 368 ст. 374, ч.1 п.2 , ст. 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - задовольнити.

Рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 19 жовтня 2017 року скасувати, ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_5 до Приватного акціонерного товариства "Райз-Максимко" про стягнення боргу задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Райз-Максимко" на користь ОСОБА_5 24483 грн. боргу та судовий збір 640 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Л.М. Хіль

Судді: Г.Л. Карпушин

О.А. Лобов

З оригіналом згідно:

суддя Л.М. Хіль