Номер провадження: 22-ц/785/883/18
Головуючий у першій інстанції Виноградова Н. В.
Доповідач Дрішлюк А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого - судді Дрішлюка А.І., суддів Драгомерецького М.М., Черевка П.М.,

при секретарі судового засідання Бахірко А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунальної установи «Одеський обласний медичний центр психічного здоров'я» на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 23 листопада 2017 року в цивільний справі за заявою Комунальної установи «Одеський обласний медичний центр психічного здоров'я» про продовження госпіталізації особи у психіатричному закладі у примусовому порядку ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою: АДРЕСА_1, -

ВСТАНОВИЛА:

22 листопада 2017 року до Суворовського районного суду м. Одеси від головного лікаря КУ «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» надійшла заява про госпіталізацію особи до психіатричного закладу у примусовому порядку, в якій просить суд застосувати до громадянина ОСОБА_2 продовження примусового лікування у психіатричному закладі у примусовому порядку (а.с.1).

23 листопада 2017 року рішенням Суворовського районного суду м. Одеси у задоволенні заяви КУ про продовження госпіталізації ОСОБА_2 у примусовому порядку відмовлено (а.с.18-20).

Не погоджуючись з вказаним рішенням 04 грудня 2017 року стороною позивача було подано апеляційну скаргу. Зокрема, апелянт зазначає, що вказане рішення ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Так, апелянт зазначив, що суд фактично вийшов за межі своїх повноважень, надавши висновок про психічний стан ОСОБА_2, який протирічить висновку комісії лікарів-психіатрів, які за ним спостерігали. Також апелянт вказує, що хворий неодноразово виявляв прояви агресії до медичного персоналу та оточуючих хворих. Тому апелянт просить суд рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 23 листопада 2017 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву КУ «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» про продовження госпіталізації ОСОБА_2 у психіатричному закладі у примусовому порядку (а.с. 22-25).

В судовому засіданні представники апелянта просили задовольнити апеляційну скаргу.

Прокурор Харитонова О.Є. заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, звернувши увагу колегія суддів, що жодного доказу на момент звернення до суду з відповідною заявою обставин, які б свідчили про необхідність продовження госпіталізації сторона апелянтів не надала, а тому підстав для продовження судом примусового лікування у суду першої інстанції не було.

В судовому засіданні ОСОБА_2проти задоволення апеляційної скарги заперечував. Пояснив суду, що ним помилково була подана заява про згоду про продовження лікування, він її відкликає, відчуває себе добро, вважає за можливим продовжити лікування амбулаторно, а також підкреслив розуміння значення систематичного лікування для нього.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників провадження, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Згідно з ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Приймаючи рішення по справі суд першої інстанції виходив з того, що не доведено будь-яких фактів, які б вказували на вчинення реальних дій ОСОБА_2, що являють собою небезпеку для нього чи оточуючих, або неспроможність самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на момент постановлення рішення, а тому в задоволенні заяви КУ «Одеський обласний медичний центр психічного здоров'я» судом було відмовлено.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції та відхиляючи доводи апеляційної скарги вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалось сторонами ОСОБА_2 є інвалідом II гр. за психічним захворюванням - безстроково. Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 01.03.2017 року ОСОБА_2 визнаний недієздатним, опікуном призначено КУ «Одеський обласний медичний центр психічного здоров'я» (а.с. 3).

Відповідно до висновку комісії лікарів-психіатрів КУ від 20.11.2017 року на момент огляду хворий (ОСОБА_2) продуктивному мовному контакту доступний формально. Мислення паралогічне. Увага не стійка, відволікається від теми бесіди на свої хворобливі переживання. Емоційно не стійкий, настрій з вираженими коливаннями в афекті від піднесеного безпечного, до гнівливої роздратованості. Відчуває слухові обмани сприйняття. Сам з собою розмовляє. Зберігаються ауто агресивні тенденції, говорить про те, що хоче «покінчити з собою», агресивні тенденції у відношенні медичного персоналу та оточуючих хворих. За зовнішнім виглядом слідкує після нагадування. Коло інтересів обмежується задоволенням фізіологічних потреб, ціленаправленість дій знижена. Виказує ідеї переоцінки власної особистості, дає лікарям поради стосовно лікування інших хворих, втручається в роботу молодшого мед. персоналу. За характером вказаних психічних захворювань, громадянин ОСОБА_2, потребує стаціонарного лікування, в той же час, в силу неможливості розуміння своїх дій, загострення симптомів психічного розладу, від добровільного лікування відмовляється, є небезпечним для оточуючих (а.с. 2).

Судом першої інстанції в судовому засіданні, яке проводилося за участю присяжних та прокурора, було встановлено, що лікар-психіатр не змогла пояснити чому саме ці показання були зазначені у висновку. На неодноразові питання суду та прокурора щодо обставин, викладених у висновку, зрозумілих та обґрунтованих відповідей не надала, пояснити наявність свого підпису під висновком та чи дійсно мав місце огляд складом комісії лікарів також не змогла, лише припустила те, що станом на 20.11.2017 року могла бути інша поведінка у хворого ніж на момент розгляду справи у суді. Сам ОСОБА_2 пояснив, що 20.11.2017 року ніякого огляду комісією не було, з ним спілкувалася лише ОСОБА_3 декілька хвилин, а потім він спілкувався з лікарем-інтерном, також не тривалий проміжок часу. ОСОБА_3 визнала, що даний висновок не відповідає дійсності; подача заяви була «вимушеним кроком», оскільки лікарня є опікуном і не може самостійно виписати хворого, а тільки за рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» від 22.02.2000 року особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Отже, для задоволення поданої заяви необхідно наявність хоча б однієї з умов зазначених в ст. 14 вказаного закону.

Разом з тим при розгляді поданої заяви про примусову госпіталізацію ОСОБА_2 судом не було встановлено, а заявником не підтверджено наявність відповідних умов. Більш того, при перегляді оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції доводи апеляційної скарги не спростували висновків суду першої інстанції, а апелянтом не були надані докази, які б дійсно свідчили про те, що до ОСОБА_2 може бути застосована примусова госпіталізація до психіатричного закладу. В судовому засіданні була надана заява ОСОБА_2 про те, що він погоджується на продовження лікування в 6-му відділенні КУ «Одеський обласний медичний центр психічного здоров'я». Однак, безпосередньо в судовому засіданні ОСОБА_2 вказану заяву не підтримав, проти продовження лікування з медичному центрі заперечував та повідомив про бажання звернутися до суду з заявою про відновлення дієздатності.

Таким чином, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, враховуючи, що доводи апелянта не спростували висновків суду першої інстанції та не знайшли свого підтвердження, а ОСОБА_2, щодо примусової госпіталізації якого звертався заявник, не підтримав власну заяву про згоду на примусову госпіталізацію, колегія суддів на підставі ст. 375 ЦПК України залишає без змін рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 23 листопада 2017 року.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Комунальної установи «Одеський обласний медичний центр психічного здоров'я» - залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 23 листопада 2017 року - залишити без змін.

Постанова Апеляційного суду Одеської області набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційного скарги до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді апеляційного суду

Одеської області А.І. Дрішлюк

М.М. Драгомерецький

П.М. Черевко

Повний текст постанови виготовлено 06 лютого 2018 року.

Суддя апеляційного суду Одеської області А.І. Дрішлюк

01.02.2018 року м. Одеса