П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 752/22847/17

провадження № 22-ц/796/2248/2018

Апеляційний суд м. Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф.,

суддів - Махлай Л.Д., Кравець В.А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Закрите акціонерне товариство «ОТП Банк»

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва у складі судді Ладиченка С.В. від 01 грудня 2017 року про повернення позовної заяви,

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до Закритого акціонерного товариства «ОТП Банк» (далі - ЗАТ «ОТП Банк», Банк), в якому посилаючись на те, що працівниками Банку було порушено банківську таємницю та розголошено його персональні дані третім особам, просив визнати дії Філії акціонерного закритого товариства «ОТП Банк» щодо розголошення третій особі інформації, що є об'єктом банківської таємниці по відношенню до ОСОБА_1, протиправними; стягнути з ЗАТ «ОТП Банк» суму прибутку банку у розмірі 15 719 330,73 грн.; стягнути з ЗАТ «ОТП Банк» суму кредитних договорів № СМ-500/007/2005, № СМ-500/013/2006 та договору овердрафту № ОD-SME 500/035/2006 у розмірі 33 525 000 грн.; стягнути з ЗАТ «ОТП Банк» 94 722 552,03 грн. - суму вартості договору іпотеки в розмірі рівному вартості майна, що є предметом іпотеки за договорами № РСМ-500/007/2005 та № РМ-500/013/2006, а всього стягнути з ЗАТ «ОТП Банк» 143 966 882, 76 грн.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 08 листопада 2017 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків протягом трьох днів з дня отримання копії ухвали, а саме зобов'язано надати докази сплати судового збору у розмірі, встановленому Законом України «Про судовий збір» та надати позовну заяву, яка за формою та змістом відповідатиме положенням ст. 119, 120 ЦПК України (в редакції на час постановлення ухвали).

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 01 грудня 2017 року у зв'язку з усуненням позивачем недоліків у неповному обсязі позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачу.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду позивач подав до суду апеляційну скаргу, в якій посилався на те, що ухвала суду є незаконною, постановлена з порушенням норм процесуального права. Вказував, що вимоги суду, зазначені в ухвалі про залишення позовної заяви без руху, є необґрунтованими та безпідставними.

Вважав, що позовна заява відповідає вимогам процесуального закону щодо форми та змісту, а від сплати судового збору він звільнений як споживач.

За наведених обставин просив скасувати ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 01.12.2017 та постановити ухвалу про відкриття провадження у справі.

Зважаючи на положення п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402 - VІІІ Апеляційний суд міста Києва здійснює свої повноваження до початку роботи новоутвореного апеляційного суду у відповідному апеляційному окрузі.

Відповідно до пункту 9 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

За приписами ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду про повернення позовної заяви розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що позивач в листопаді 2017 року звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, який обґрунтовував тим, що відповідачем було розголошено третім особам його персональні дані, які є банківською таємницею.

08 листопада 2017 року ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

Згідно ухвали суду від 08.11.2017 позивачу необхідно було надати обґрунтування щодо порушених його прав як споживача послуг в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів»; сплатити судовий збір, оскільки позов заявлений з питань відшкодування шкоди, а не з надання послуги; вказати ціну позову щодо вимог майнового характеру.

Отже, згідно ухвали суду про залишення позовної заяви без руху позивачу необхідно було або обґрунтувати свій позов у відповідності до вимог Закону України «Про захист прав споживачів» у разі порушення його прав як споживача послуг, або сплатити судовий збір, за відсутності таких обґрунтувань.

23 листопада 2017 року на виконання ухвали суду від 08.11.2017 позивач подав до суду позовну заяву, з якої вбачається, що виконана лише вимога суду про зазначення ціни позову в розмірі 143 966 882, 76 грн. та зазначено третю особу - працівника Банку ОСОБА_3

Ухвалою від 01 грудня 2017 року Голосіївського районного суду м. Києва визнано позовну заяву ОСОБА_1 неподаною та повернуто позивачу.

Постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви позивачу, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 в повному обсязі не усунув недоліки, зазначені в ухвалі суду від 08.11.2017, та її вимоги не виконав, зокрема позивачем не зазначено в позовній заяві, в чому полягає порушення його прав як споживача послуг у відповідності до вимог Закону України «Про захист прав споживачів», а також не сплачено судовий збір.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його правильним з наступних підстав.

Суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів не інакше як на підставі заяви, поданої і оформленої в порядку, встановленому ст. 119, 120 ЦПК України (в редакції на час постановлення оскаржуваної ухвали).

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 119 ЦПК України позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину (п. 6 ч. 2).

В своїй позовній заяві ОСОБА_1 вказував на те, що у зв'язку з поширенням відповідачем третім особам його персональних даних, які є банківською таємницею, він змушений звернутися до суду з позовом, який назвав таким, що є позовом про захист прав споживачів. Вважав, що оскільки ним названо позов про захист прав споживача, то він звільнений від сплати судового збору.

Колегія суддів не погоджується з такими доводами апеляційної скарги, оскільки стаття 22 Закону України «Про захист прав споживачів» підтверджує можливість судового захисту прав споживачів, передбачених законодавством, і встановлює певні особливості судового захисту їх прав, однією з яких є звільнення споживачів від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав.

Системний аналіз ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів»та ст. 119 ЦПК України доводить, що для того, щоб особа була звільнена від сплати судового збору, недостатньо зазначити, що це є позов про захист прав споживачів, оскільки такий позов повинен містити предмет та обставини, які вказують на порушення прав позивача як споживача послуг. Тобто предмет та підстави позову повинні вказувати на те, що такий позов пов'язаний з порушенням права споживача, з зазначенням такого права та способу захисту відповідно до положень, передбачених Законом України «Про захист прав споживачів».

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки позивачем обґрунтовано позов порушенням відповідачем банківської таємниці, а саме розголошення працівниками Банку персональних даних позивача третій особі, збереження якої гарантується банками, відповідно до Закону України «Про банки та банківську діяльність», про що зазначено позивачем в позовній заяві, то позивач повинен сплатити судовий збір.

Колегія суддів погоджується з висновком суду, що заявлений позивачем позов, не зважаючи на те, що містить назву про захист прав споживача, не є таким, виходячи з наступного.

Правовідносини у сфері захисту прав споживачів передбачено Законом, який регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 22 Закону України захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

В статті 4 Закону визначено основні права громадян як споживачів, а саме це права споживачів на належну якість продукції та обслуговування; на безпеку продукції; на необхідну достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника; на відшкодування шкоди (збитків), завданих дефектною чи фальсифікованою продукцією неналежної якості, а також майнової та моральної (немайнової) шкоди, заподіяною небезпечною для життя і здоров'я людей продукцією у випадках, передбачених законодавством; на обмін товару неналежної якості.

При цьому, позови про захист прав споживачів спрямовуються на поновлення порушеного права і усунення наслідків правопорушення. Позовами про присудження від суду вимагається поновлення становища, що існувало до порушення права та припинення дій, які їх порушують: присудження відповідача до виконання обов'язку в натурі і стягненні з нього збитків, передбачених законом або договором, штрафу, пені, тощо.

Законом передбачено спосіб захисту порушеного права споживача шляхом відшкодування шкоди лише у разі порушення права особи як споживача послуг, завданих дефектною чи фальсифікованою продукцією або продукцією неналежної якості, а також майнової та моральної (немайнової) шкоди, заподіяної небезпечною для життя і здоров'я людей продукцією у випадках, передбачених Законом.

Отже, суд першої інстанції правомірно виходив з того, що позов є таким, що пов'язаний з порушенням права, коли право стягнення коштів передбачено положеннями Pакону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якого у позовній заяві має бути викладено, яке саме право споживача порушено; коли і в чому це виявилося; способи захисту, яких суд може вжити, тощо.

Більш того, Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Однак, зі змісту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення коштів в розмірі 143 966 883,76 грн. з підстав порушення Банком банківської таємниці. Позивач в позовній заяві не зазначив, яке його право порушено як споживача, передбачене Законом.

Згідно з ч. 2 ст. 121 ЦПК України (в редакції на час постановлення ухвали) якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 119 і 120 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про визнання позовної заяви неподаною та повернення її позивачу, у зв'язку з невиконанням позивачем вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм процесуального закону

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення суду без змін, а скарги без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 369, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України, п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ Прикінцеві та перехідні положення ЦПК України у редакції Закону №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402 - VІІІ, ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», Апеляційний суд м. Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 01 грудня 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді Л.Д. Махлай

В.А.Кравець