ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 686/6062/18
Провадження № 22-ц/4820/161/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2018 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Талалай О.І. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Пєнти І.В.,

секретар судового засідання Гриньова А.М.,

з участю: представника ОСОБА_4 ОСОБА_5,

представника ОСОБА_6 ОСОБА_7

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №686/6062/18 за апеляційною скаргоюОСОБА_4 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 липня 2018 року (суддя Карплюк О.І.) у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів.

Заслухавши доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

у с т а н о в и в :

23 березня 2018 року ОСОБА_6, звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначала, що 23 серпня 2015 року передала ОСОБА_4 завдаток у сумі 500 доларів США з метою укладення в подальшому договору купівлі-продажу дачної ділянки з будинком у с. Рудківці Новоушицького району Хмельницької області. Про отримання вказаних коштів відповідач особисто написав розписку і зобов'язувався продати нерухоме майно за 19750 доларів США та укласти до 01 лютого 2016 року договір купівлі-продажу. На її неодноразові прохання ОСОБА_4 відмовився укласти договір, а в подальшому з'ясувалось, що земельна ділянка з будинком продані іншій особі. Сплачений завдаток відповідач не повернув, а тому зобов'язаний сплатити завдаток у подвійному розмірі з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.

Позивач просила стягнути на її користь із ОСОБА_4 грошові кошти у сумі 31252 грн 16 коп, з яких: 26482 грн 10 коп - задаток у подвійному розмірі, 846 грн - 3% річних, 3924 грн 06 коп - інфляційні втрати.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 липня 2018 року позов задоволено. Стягнуто із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 грошові кошти у сумі 31252 грн 16 коп та на користь держави судовий збір у сумі 704 грн 80 коп.

ОСОБА_4, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові. Посилається на порушення норм матеріального та процесуального права. Суд не врахував, що зобов'язання не було виконано позивачем, оскільки саме ОСОБА_6 не сплатила усієї суми коштів і не придбала до 01 лютого 2016 року земельну ділянку з будинком. Це стало підставою продажу 19 травня 2017 року нерухомого майна третій особі за значно нижчою ціною. Сплачена сума не є завдатком, оскільки нотаріально посвідчена угода між ними не укладалася. Існує лише розписка про отримання коштів (авансу), про повернення якого вимога позивачем не заявлялася. Стягнення з нього авансу у цій справі буде порушенням принципу диспозитивності.

У засіданні апеляційного суду представник відповідача апеляційну скаргу підтримав. Представник позивача визнав її необґрунтованою у повному обсязі.

Сторони не з'явилися, про розгляд справи належним чином повідомлені.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що 23 серпня 2015 року ОСОБА_6 і ОСОБА_4 домовилися про укладення у строк 01 лютого 2016 року договору купівлі-продажу земельної ділянки для індивідуального садівництва з будинком у с. Рудківці Новоушицького району Хмельницької області за суму, еквівалентну 19750 доларів США. З метою вчинення правочину позивач передала відповідачеві 500 доларів США, що підтверджується розпискою останнього від 23 серпня 2015 року (а.с. 6). Обумовлений договір між сторонами укладений не був. 19 травня 2017 року ОСОБА_4 уклав договір купівлі-продажу земельної ділянки з іншою особою (а.с. 33). На час розгляду справи сплачені ОСОБА_6 кошти не повернуто.

Наведене підтверджується матеріалами справи.

При задоволенні позову суд виходив з того, що порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, а тому він зобов'язаний повернути завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.

Проте, такий висновок суду не в повній мірі відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Отже, внесення завдатку є способом виконання зобов'язання.

Оскільки договір купівлі-продажу належного ОСОБА_4 нерухомого майна, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами укладено не було, а вони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, передані ОСОБА_6 для відповідача кошти у сумі 500 доларів США є авансом, який підлягає поверненню позивачеві.

Помилковим є висновок суду першої інстанції про стягнення із ОСОБА_4 на користь позивача завдатку і додатково суми у розмірі завдатку відповідно до ч. 2 ст. 571 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги відповідача у цій частині є обґрунтованими.

Суд не врахував, що на відміну від завдатку, аванс не виконує забезпечувальної функції за правилами ч. 1 ст. 546 ЦК України, а виконує функцію попередньої оплати. Суттєва відмінність авансу від завдатку полягає в тому, що на аванс не покладено функцію забезпечувати взяте сторонами на себе зобов'язання, а тому незалежно від того, яка сторона відповідальна за невиконання зобов'язання, той, хто отримав аванс, повинен його повернути.

Доводи апеляційної скарги про порушення принципу диспозитивності при стягненні авансу за рішенням суду за відсутності вимог позивача про стягнення саме авансу, не заслуговують на увагу.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст. ст. 43, 49, ч. 3 ст. 13 ЦПК України позивач самостійно визначає предмет і підстави позову та на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета позову.

При цьому цивільно-процесуальний закон не вимагає від позивача визначення норми матеріального права, яка підлягає застосуванню (ст. 175 ЦПК України).

Відповідно до цієї процесуальної норми позивач зобов'язаний зазначити в позовній заяві фактичні обставини, якими він обґрунтовує свої вимоги та докази, на підтвердження цих вимог.

Зазначені ОСОБА_6 у позовній заяві заяві фактичні обставини, якими вона обґрунтовує свої вимоги і вимога про стягнення попередньо сплачених коштів у сумі, еквівалентній 500 доларам США, дають суду підстави для вирішення цієї вимоги відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України.

Аванс у сумі 13241 грн 05 коп (у межах заявлених позовних вимог) підлягає стягненню із ОСОБА_4

Суд першої інстанції відповідно до вимог діючого законодавства прийшов до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних за невиконання грошового зобов'язання у межах заявлених вимог за період з 01 лютого 2016 року по 19 березня 2018 року у сумі 846 грн.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити борг з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення і три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Разом з тим, помилковим є висновок суду про стягнення суми боргу з урахування індексу інфляції за час прострочення.

Нормами Закону України від 03 липня 1991 року №1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення» передбачено, що індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня.

Вимоги ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, яке визначене у гривні.

Аванс сплачувався в іноземній валюті, яка індексації не підлягає.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції необхідно змінити і викласти резолютивну частину рішення у новій редакції про часткове задоволення позову та стягнення із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 авансу у сумі 13241 грн 05 коп, 3% річних у сумі 846 грн, всього 14087 грн 05 коп.

В решті вимог позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 і ч. 13 ст. 141 ЦПК України стягнута з відповідача на користь держави сума судового збору підлягає зменшенню до 317 грн 72 коп пропорційно розміру задоволених позовних вимог (45,08% від 704 грн 80 коп).

Документально підтверджені витрати ОСОБА_4 на професійну правничу допомогу підлягають стягненню на його користь з ОСОБА_6 на підставі ч. 2 ст. 137 і п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України пропорційно до відхиленої частини вимог у сумі 7688 грн 80 коп (54,92% від 14000 грн).

У зв'язку із звільненням позивача як інваліда другої групи від сплати судового збору витрати відповідача по оплаті судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 580 грн 61 коп (54,92% від 1057 грн 20 коп) підлягають компенсації за рахунок держави згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 липня 2018 року змінити, виклавши резолютивну частину рішення у такій редакції:

«Позов задовольнити частково. Стягнути із ОСОБА_4 (зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1, фактичне місце проживання АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_6 (місце проживання АДРЕСА_3, РНОКПП НОМЕР_2) аванс у сумі 13241 грн 05 коп (тринадцять тисяч двісті сорок одна грн 05 коп), 3% річних у сумі 846 грн (вісімсот сорок шість грн), всього 14087 грн 05 коп (чотирнадцять тисяч вісімдесят сім грн 05 коп)».

Зменшити стягнуту з відповідача суму судового збору на користь держави до 317 грн 72 коп (триста сімнадцять грн 72 коп).

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 витрати на професійну правничу допомогу у сумі 7688 грн 80 коп (сім тисяч шістсот вісімдесят вісім грн 80 коп).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 09 листопада 2018 року.

Суддя-доповідач /підпис/ О.І. Талалай

Суддя /підпис/ А.П. Корніюк

Суддя /підпис/ І.В. Пєнта

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду О.І.Талалай