Справа № 592/8970/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2018 року

Сумським районним судом Сумської області в складі:

головуючого судді Черних О.М.,

секретаря судового засідання - Скрипка -Соіна О.О.,

з участю:

позивача - ОСОБА_1,

її представника - адвоката ОСОБА_2,

представника третьої особи головного спеціаліста служби Тютюнник О.А.,

представника відповідача - адвоката ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) до ОСОБА_5 (АДРЕСА_3), третя особа: Служба у справах дітей Сумської міської ради (юридична адреса: вул. Горького, 21, м. Суми) про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, -

встановив:

Позивачка звернулась з позовом до ОСОБА_5 з вимогою позбавити його батьківських прав відносно сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ? частини з усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ним повноліття. Свою позовну заяву мотивує тим, що відповідач після їх розлучення, а це майже 11 років не цікавиться сином, зовсім не спілкується з сином, не бере участі в його вихованні, розвитку, лікуванні та взагалі в його житті. Вихованням дитини займається виключно вона, разом зі своїм чоловіком ОСОБА_7 Зазначила, що піти на цю вимогу вирішила за великим проханням свого сина - ОСОБА_6, який наполягав на тому, щоб його біологічного батька позбавили батьківських прав. При цьому вказала, що відповідач всі ці роки будь - якої матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, аліменти не сплачує, син перебуває повністю на утриманні позивачки та її чоловіка. З метою захистити права та інтереси свого неповнолітнього сина вимушена звернутись до суду.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили задовольнити.

Представника третьої особи - головний спеціаліст служби Тютюнник О.А. в судовому засіданні вважала за можливим задовольнити позовну вимогу щодо позбавлення батьківських прав відповідача, надала суду обґрунтований висновок.

Представника відповідача - адвокат ОСОБА_4 заперечував проти позову в повному обсязі, посилаючись на те, що позбавлення батьківських прав це є виключна міра, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, а тому просив суд відмовити в цій частині позову. При цьому вказав, що оскільки є рішення суду про стягнення аліментів, то в цій частині провадження необхідно закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Вислухавши пояснення позивача, її представника, представника третьої особи, відповідача, його представника, свідків, ОСОБА_6, думку якого з'ясували за участю соціального педагога ОСОБА_8, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що батьками ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 є позивачка та відповідач у справі - ОСОБА_1 та ОСОБА_5, які перебували у шлюбі до 09.11.2006 року.

Дитина, на час подачі позову та розгляду справи в суді, проживає разом із позивачкою за адресою: АДРЕСА_2, яка займається його вихованням. Даний факт не оспорюється сторонами та підтверджується наявними доказами у справі.

Згідно з ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:

1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини;

3) жорстоко поводяться з дитиною;

4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;

5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;

6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Ухилення від виконання юридичного обов'язку - завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Так, батько чи мати вважатимуться такими, що ухиляються від обов'язку по вихованню дитини, коли вони не проявляють до неї щонайменшої батьківської турботи, хоча мають таку можливість.

Згідно довідки зі КУ «Сумської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 22» ОСОБА_6 навчається у 7 - Б класі, вихованням займається мати - ОСОБА_1, батько з сім'єю не проживає, з питань навчання сина з класним керівником та учителями не спілкується, не бере участі в батьківських зборах (а.с. 18).

Свідок ОСОБА_7 вказав, що він є чоловіком позивачки ОСОБА_1, вони одружились в 2007 році, коли ОСОБА_6 було 2 роки, за весь цей час відповідач поздоровляв свого сина з днем народження пару разів, а так взагалі не цікавиться ним, не приймає в його житті ніякої участі. Вважає, що син ОСОБА_9 йому не потрібен.

Крім того, враховуючи вік ОСОБА_6, та міжнародно-правові стандарти прав дитини, які закріплені в українському законодавстві в ст. 171 СК України та ст. 9 ЗУ «Про охорону дитинства» не врахування особистої думки дитини є грубим порушенням прав дитини та є неприпустимим в цивілізованій країні, адже всі судові рішення мають бути, насамперед, в інтересах дитини.

Згідно довідки про психологічне обстеження ОСОБА_6 (а.с. 29-32), яке проводилось без присутності інших людей, ОСОБА_6 говорив позбавлення «Олега» батьківських прав різними фразами, було помітно, що він сам так вважає, а не повторює заучені слова.

Своє бажання позбавити біологічного батька батьківських прав ОСОБА_6 підтвердив і в судовому засідання, який був опитаний в присутності соціального педагога ОСОБА_8

Свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що вона є двоюрідною тіткою ОСОБА_6 і він при їхньому спілкуванні повідомив їй, що його біологічний батько - ОСОБА_5 не вітає а ні з днем народження, а ні з іншими святами і взагалі не цікавиться його життям і це його дуже ображає. При цьому зазначила, що ОСОБА_1 ніколи не забороняла у спілкуванні батька з сином.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснила, що вона 5 років працює разом з позивачкою і вона досить тривалий час, думала, що ОСОБА_6 і ОСОБА_7 є рідними батьком і сином, вони звертались один до одного: «папа, син», іншого вона просто ніколи не бачила. Зазначила, що приблизно, влітку 2017 року, ОСОБА_6 їй особисто виразив своє бажання щодо позбавлення батьківських прав його біологічного батька - ОСОБА_5

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Пунктом 16 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" зазначеної постанови роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Згідно висновку служби у справах дітей Сумської міської ради від 05.02.2018 року, батько ОСОБА_5 з сином не проживає. Відповідач вихованням сина не займається, матеріально не допомагає, в житті дитини участі не приймає. ОСОБА_6, при співбесіді з головним спеціалістом служби у справах дітей Тютюнник О.А., вказав, що батька він бачив за все своє життя кілька разів і то випадково. Вказали, що з боку батька контроль за життям ОСОБА_6 повністю відсутній. ОСОБА_5 не допомагає дитині ні морально ні матеріально, тому служба у справах дітей вирішила вважати за можливе позбавити батьківських прав ОСОБА_5 щодо його неповнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. До висновку додається акт співбесіди Тютюнник О. А. з малолітнім ОСОБА_6 (а.с. 111-113).

Суд вважає, що відповідач ОСОБА_5 ухиляється від виконання своїх обов'язків стосовно виховання сина, не проявляє батьківської турботи, не цікавиться здоров'ям, не турбується про його фізичний та духовний розвиток, матеріальної допомоги на його утримання не надає. Наведене свідчить про самоусунення відповідача від виконання батьківських обов'язків по вихованню та утриманню сина.

Вказівка відповідача на незадовільний стан здоров'я спростовується дослідженими в судовому засіданні доказами.

Так, як вбачається з матеріалів справи відповідач хворіє з 2017 року (а.с. 67-72), а не цікавиться життям та вихованням свого сина з 2006 року.

Сідок ОСОБА_12 суду пояснила, що її брат ОСОБА_5 не надавав матеріальної допомоги своєму сину - ОСОБА_6, при цьому їй невідомо, чи приймав він участь у його вихованні і взагалі вони з братом щодо ОСОБА_6 не спілкуються. Це також підтверджує той факт, що відповідач відсторонений від життя свого сина.

Судом неодноразово відкладався розгляд у справі, але відповідач не змінив своєї поведінки по відношенню до свого сина. Навіть, коли був викликаний сам малолітній ОСОБА_6, відповідач не підійшов до нього, не поцікавився його життям, а в судовому засіданні більш переймався своїм незадовільним здоров'ям.

Виходячи із оцінки доказів у справі таке ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків, суд вважає свідомим та умисним, що дає підстави для обрання крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав.

Таким чином, оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що у ході розгляду справи встановлено беззаперечні докази повного відсторонення відповідача ОСОБА_5 від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, а тому його слід позбавити батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_9.

Згідно ч. 2 ст. 166 Сімейного Кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини.

Проте, що стосується позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання сина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ? частини з усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ним повноліття, то в цій частині позов підлягає частковому задоволенню, оскільки судом встановлено, що рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 17 жовтня 2006 року вирішено стягувати з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, аліменти у розмірі ? частини з усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідно віку. Дане рішення не скасовано, а тому воно є обов'язковим до виконання.

Ухвалою Сумського районного суду Сумської області від 02 липня 2010 року прийнята заява ОСОБА_1 про відмову від примусового виконання виконавчого листа № 2-2995 від 17 жовтня 2006 року. При цьому, суд звертає увагу, що вона не позбавлена повторно звернутись до ДВС з даним виконавчим листом і відкрити виконавче провадження щодо його примусового виконання.

Разом з тим, згідно до вимог ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначених за рішенням суду згодом може бути зменшений або збільшений за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів, у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшенням здоров'я когось із них та в інших випадках, передбаченим цим кодексом.

Суд вважає, що на сьогоднішній день сума стягуваних аліментів є вкрай недостатньою для матеріального забезпечення дитини, її лікування та навчання, а тому необхідно збільшити розмір стягуваних з ОСОБА_5 аліментів.

Крім того, відповідно до положення ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати.

Керуючись, ст. ст. 10, 15, 60, 79, 141, 208, 209, 212, 213, 215, 367 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) до ОСОБА_5 (АДРЕСА_3) третя особа: Служба у справах дітей Сумської міської ради (юридична адреса: вул. Горького, 21, м. Суми) про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів задовольнити частково

Позбавити батьківських прав ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, відносно сина ОСОБА_6,ІНФОРМАЦІЯ_1.

Збільшити розмір стягуваних з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, мешканця АДРЕСА_4, РНОКПП НОМЕР_1, аліментів на користь ОСОБА_1, на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, з 1/4 частини з усіх видів заробітку відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до 1/4 частини з усіх видів заробітку відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 18 серпня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, мешканця АДРЕСА_4, РНОКПП НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1 640,00 (шістсот сорок) гривень у відшкодування витрат, пов'язаних зі сплатою судового збору.

Стягнути ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, мешканця АДРЕСА_4, РНОКПП НОМЕР_1, 640 (шістсот сорок) гривень судового збору в дохід держави.

Рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в розмірі суми платежу за один місяць.

Видати ОСОБА_1 виконавчий лист по справі № 592/8970/17 лише після повернення нею виконавчого лист № 2-2995 від 17 жовтня 2006 року, виданого Ковпаківським районним судом. м. Суми.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити рішення суду повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду Сумської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М.Черних