ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 листопада 2018 року м. Харків

Справа № 643/16824/17

Провадження № 22-ц/818/549/18

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

секретаря Кучер Ю.Ю.,

Учасники справи :

Позивач: ОСОБА_1,

Відповідач: Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду міста Харкова від 21 червня 2018 року, ухвалене суддею Скотарем А.Ю.,-

за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання договору кредиту та договору іпотеки припиненими,

в с т а н о в и в :

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати припиненими договір кредиту №861/27/39-18/7-134 від 30 жовтня 2007 року та договір іпотеки №861/27/39-19/7-179 від 30 жовтня 2007 року, укладені між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1; визначити порядок виконання рішення суду про припинення договору іпотеки №861/27/39-19/7-179 від 30.10.2007 шляхом зняття та вилучення запису про іпотеку та шляхом зняття та вилучення запису заборони відчуження предмета іпотеки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та просила стягнути на її користь судові витрати з відповідача.

Позов мотивований тим, що 30 жовтня 2007 між позивачем та АКІБ «Укрсоцбанк» укладено договір кредиту 861/27/39-18/7-134 (далі Договір), відповідно до умов якого Банк надав їй грошові кошти в сумі 217671,00 грн. зі сплатою 14,25% річних строком до 10 жовтня 2027 року та порядком погашення суми заборгованості згідно графіку, вказаного у п.п.1.1.1 п.1.1 ст. 1 Договору. Зазначає, що позивач не отримувала від відповідача для укладення додаткову угоду щодо зміни розміру процентів передбачену п.2.6.1 Договору, у зв'язку з чим, у неї не виникло зобов'язання щодо сплати процентів у іншому розмірі ніж встановлений п.п.1.1 та 1.1.1 Договору та у інші строки. Крім того, ОСОБА_1 своєчасно та у повному обсязі здійснювалося погашення суми основної заборгованості, процентів, річних тощо, в порядку перебаченому Договором, між тим, позивач скористалася своїм правом на дострокове погашення кредиту та процентів, нарахованих за час його фактичного користування. На виконання зобов'язання за вказаним кредитним договором між тими ж сторонами у той же день було укладено договір іпотеки №861/27/39-19/7-179, який позивач вважає припиненим, у зв'язку із припиненням основного зобов'язання за договором кредиту. Однак, 20 грудня 2017 року від відповідача надійшла вимога №3986-07 від 12.12.2017 про усунення порушень та виселення, з якої вбачається, що на думку позивача ОСОБА_1 має заборгованість за договором кредиту на загальну суму 126052,55 грн., при цьому у ній не деталізовано за який час виникла заборгованість та на підставі яких норм договору і законодавства. Вважає, що ПАТ «Укрсоцбанк» безпідставно та незаконно не визнає факт припинення договору кредиту та договору іпотеки.

У відзиві на позов відповідач ПАТ «Укрсоцбанк» просив відмовити у задоволенні позовної заяви у повному обсязі. Крім того, не заперечував укладання договорів кредиту та іпотеки від 30 жовтня 2017 року. Зазначив, що станом на 15 лютого 2018 року за договором кредиту у позивача є заборгованість у розмірі 46764,81 грн., з яких 1099,75 грн. - заборгованість за відсотками. Даний розрахунок виконаний з урахуванням відсоткової ставки, яка діяла на дату укладання договору кредиту та діє на даний час в розмірі 14,25 грн. Банк перерахував заборгованість за кредитом по первісній ставці, оскільки раніше заборгованість по відсоткам за кредитом враховувалась по іншій ставці. Строком повернення кредитних коштів є 10 жовтня 2027 року, останній платіж з боку позивача вчинений 13 липня 2016 року, тому строк давності не пропущений. 17 жовтня 2017 року Банк звернувся до Київського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. В ході судового розгляду проведений перерахунок платежів, простроченої заборгованості не виявлено, що стало підставою для залишення позову без розгляду.

Рішенням Московського районного суду міста Харкова від 21 червня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що позивачем не надано доказів відсутності заборгованості за кредитним договором. Квитанції та розрахунок, здійснений самостійно, не може вважатись достовірним доказом у справі. Для висновку про відсутність заборгованості за Договором, при наявності розрахунку Банку, який виконується відповідним спеціалістом у галузі банківського обліку та свідчить про наявність заборгованості, необхідні спеціальні знання у вказаній галузі. Клопотань про призначення у справі відповідної експертизи сторонами не заявлено, а тому встановити відсутність заборгованості за кредитом та відповідно факт припинення зобов'язань за договорами кредиту та іпотеки неможливо.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, поклавши судові витрати на позивача.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки якого не відповідають обставинам справи.

В обґрунтування скарги посилається на ті ж обставини, що і у позові, зокрема, щодо наявності підстав для визнання спірних договорів припиненими, а також вказує на безпідставне невизнання судом достовірними доказами банківських квитанцій, наданих позивачем, які підтверджують відсутність заборгованості. Також зазначає, що суд, поставивши під сумнів достовірність зазначених доказів, не скористався положеннями ч.7 ст.81 ЦПК України та не зібрав відповідних доказів на підтвердження даної обставини.

Стверджує, що нею надані банківські квитанції за якими сплачені суми дорівнюють розміру сплачених сум за кредитним договором, для чого не потрібні спеціальні знання. Підстав для не призначення експертизи судом не наведено.

У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ «Укрсоцбанк» просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги у повному обсязі та залишити рішення суду першої інстанції без змін. В обґрунтування відзиву зазначає ті ж обставини, що і у відзиві на позов.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судовим розглядом встановлено, що 30 жовтня 2007 між ОСОБА_1 та АКІБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», укладено договір кредиту 861/27/39-18/7-134, відповідно до умов якого Банк надав їй грошові кошти в сумі 217 671,00 грн. зі сплатою 14,25% річних строком до 10 жовтня 2027 року.

Того ж дня, в якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між сторонами укладено іпотечний договір № 861/27/39-19/7-179, за яким Банку передано в іпотеку майнові права на незакінчену будівництвом квартиру № 166, що будується у м. Харкові по вул. Дружби Народів, будинок № 238.

На виконання умов Договору позивачем здійснювалось погашення суми основної заборгованості, процентів, при цьому переплата по тілу кредиту, відповідно до наданого позивачем розрахунку, складає 36 839,40 грн. (а.с. 25-79-82).

12.12.2017 Банком направлено на адресу позивача вимогу, згідно якої станом на 25.09.2017 загальна сума заборгованості становить 126 052,55 грн. (а.с. 83-84).

У зв"язку з тим, що заборгованість по відсоткам за кредитом вираховувалась банком по іншій ставці, ніж на момент укладення Договору, письмової додаткової угоди між позивачем та відповідачем не укладалось 01.02.2018 в результаті перерахунку відсотків по первинній ставці суму 72 575,66 грн. зі сплачених 276 067,41 грн. станом на 12.07.2016 сторновано та повернуто на поточний рахунок позивача, того ж дня кошти спрямовано на погашення відсотків за кредитом та тіла кредиту.

Отже заборгованість за кредитним договором станом на 15.02.2018 залишається і становить 46 764,81 грн., з який 45 665,06 грн. - заборгованість за кредитом, 1099,75 грн. - заборгованість по відсоткам (а.с. 108-109).

Згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи апеляційної скарги про безпідставність нарахування відповідачем процентів по неузгодженій з позивачем ставці, не впливають на вирішення справи по суті, оскільки відповідач в добровільному порядку здійснив перерахунок нарахованих процентів по ставці, що була передбачена кредитним договором і погоджена з позивачем.

В обґрунтування відсутності заборгованості за кредитом позивач надала квитанції та розрахунок. Відповідач в свою чергу також надав розрахунок заборгованості.

Судова колегія перевірила надані розрахунки і погоджується з розрахунком відповідача, оскільки він є більш детальним і зрозумілим. В порівнянні з розрахунком позивача в розрахунку відповідача наведені сплачені суми позивачем в більшій кількості чим в розрахунку позивача.

Судова колегія відхиляє доводи позивача в цій частині і приймає доводи відповідача про наявність заборгованості.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про іпотеку» до припинення іпотеки призводить припинення основного зобов'язання.

З огляду на це, вважати припиненим основне зобов"язання у суду не було підстав, а оскільки вимоги про визнання припиненим договору іпотеки нерозривно пов"язані з визнанням припиненим основного зобов"язання, то суд правомірно відмовив у задоволенні позову.

Що стосується доводів позивача, що суд повинен за власною ініціативою призначити по справі експертизу, то судова колегія вважає, що вони не грунтуються на законі, оскільки відповідно до ч.3,4 ст.12, 81 ЦПК України кожна особа повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Висновок експерта є засобом, яким встановлюються дані, що є доказом.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не є підставою для скасування рішення суду, яке ухвалене з дотриманням норм процесуального і матеріального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390, 391 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду міста Харкова від 21 червня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття. В силу ст. 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий С.С. Кругова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук

повний текст постанови

складено 8 листопада 2018 року