АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 2-6234/11Головуючий у 1-й інстанції Грицак Р.М.
Провадження № 22-ц/789/8/18 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2018 року м. Тернопіль

Колегія суддів судової палати Апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Костіва О.З.

суддів - Сташків Б. І., Хома М. В.,

з участю секретаря - Романюк Х.Ю.

за участю представників апелянта МПП «Галактика» - Поморянського В.С., Цимбалюка О.Д.,

представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Тернополі цивільну справу №2-6234/11 за апеляційною скаргою приватного малого підприємства «Галактика» на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 листопада 2011 року, ухваленого суддею Грицаком Р.М., у справі за позовом ОСОБА_3 до приватного підприємства «Тернопільська фірма «Будівельник» про визнання майнових прав,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_3 звернулась до Тернопільського міськрайонного суду із позовом до приватного підприємства «Тернопільська фірма «Будівельник» про визнання майнових прав.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилалася на те, що 20 вересня 2005 року між нею та відповідачем укладено договір про пайове будівництво житла - двокімнатної квартири вартістю на момент підписання 229656 грн. Свої зобов'язання за договором вона виконала в повному обсязі та сплатила обумовлену вартість квартири в повному обсязі. Однак, відповідач умови договору не виконав, не здав зазначений будинок в експлуатацію та не передав їй у власність квартиру. В зв»язку із наведеним просила визнати за нею майнові права на двокімнатну квартиру №9 проектною загальною площею 76.02 кв.м., на третьому поверсі житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, згідно договору від 20 вересня 2005 року про пайове будівництво двокімнатної квартири вартістю на момент підписання договору 229656 грн. та стягнути з відповідача судові витрати.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 серпня 2011 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 майнові права на двокімнатну квартиру №9 проектною загальною площею 76.02 кв.м., на третьому поверсі житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, згідно договору від 20 вересня 2005 року, укладеного з Приватним підприємством «Тернопільська фірма «Будівельник».

Стягнуто з Приватного підприємства «Тернопільська фірма «Будівельник» в користь ОСОБА_3 судові витрати в сумі 45 грн. 50 коп.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду першої інстанції, 20 вересня 2017 року ПМП «Галактика», як особа, яка не брала участі у справі та вважаючи, що суд вирішив питання про їх права та обов'язки, подало апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.

Зазначає, що суд безпідставно прийняв до уваги договір про пайове будівництво від 20 вересня 2005 року, укладений між ОСОБА_3 та ПП "ТФ "Будівельник", оскільки жодна із сторін не була користувачем земельною ділянкою, право користування якою належало ПМП "Галактика", яке, в свою чергу, не було стороною договору про пайове будівництво та взагалі не було залучене до розгляду справи.

Також в матеріалах справи відсутні дані про те, що договір від 20 вересня 2005 року стосується земельної ділянки ПМП «Галактика» по АДРЕСА_2, оскільки ПП «ТФ «Будівельник» була орендарем іншої земельної ділянки по вул.Головацького, 1 в м.Тернополі, а наданому позивачем договорі вказано лише назву вулиці - Головацького, без зазначення номера будинку, що не дає можливості ідентифікувати земельну ділянку.

Крім цього, вказує, що ПП ТФ "Будівельник" будова велася самочинно.

Позивачка в ході розгляду справи не довела обставин, якими вона обґрунтовувала свої вимоги.

Також зазначає, що договір про спільну діяльність між ПП «ТФ Будівельник» та ПМП «Галактика» укладений 20 квітня 2006 року, Тернопільська міська рада надала дозвіл на початок будівельних робіт в 2007 році, а тому договір про пайову участь від 20 вересня 2005 року не має ніякого відношення до будови, яка розпочата на їх земельній ділянці в 2007 році.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняте нове, яким у задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні представники апелянта ПМП «Галактика» - Поморянський В.С. та Цимбалюк О.Д. апеляційну скаргу підтримали, зіславшись на мотиви, викладені в ній.

Представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 проти апеляційної скарги заперечила та просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник ПП «ТФ «Будівельник» у судове засідання не з"явився, однак подав заяву про слухання справи відповідно до законодавства, незалежно від присутності представника відповідача. У заяві зазначив, що таке формулювання позовних вимог і відповідне формулювання рішення суду, як визнання майнових прав, не є належним способом захисту прав позивача.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи із наступного.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що позивач ОСОБА_3 набула майнові права на спірну квартиру, а саме право вимоги передачі її у власність після завершення будівництва.

З таким висновком колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

Судом встановлено наступні обставини.

20 вересня 2005 року між ПП «ТФ «Будівельник» в особі директора Щепановського З.В. (сторона 1) та ОСОБА_3 (сторона 2) укладено договір, відповідно до якого ПП «ТФ «Будівельник» приймає ОСОБА_3 у пайове будівництво двокімнатної квартири № 9, проектною загальною площею 76.02 кв.м., на третьому поверсі житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1.

Планове закінчення будівництва та здача будинку в експлуатацію 2009 рік.

Попередня базова вартість квартири 229656 грн.

При укладенні договору ОСОБА_3 внесла суму 229656 грн., яка становить 100% оплати.

Таким чином, позивачем було повністю сплачено відповідачу вартість квартири в сумі 229656 грн., що було підтверджено сторонами та відповідними квитанціями про оплату.

Відповідачем не подано доказів про закінчення будівництва квартири, здачу будинку в експлуатацію та передачу квартири позивачу в запланований строк, що свідчить про порушення ним взятих на себе договірних зобов'язань.

Відповідно до ст.ст.509, 526, 629 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, в установлений строк відповідно до вказівок договору і не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язання та одностороння зміна умов договору, за винятком випадків, передбачених законом (договір є обов'язковим для виконання сторонами).

Відповідно до ст.190 ЦК України майном як особливим об'єктом вважаються річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки.

Майнові права є неспоживною річчю та визнаються речовими правами.

Майнові права на нерухомість - об"єкт будівництва (інвестування) не вважаються речовими правами на чуже майно, оскільки об"єктом цих прав не є "чуже майно", а також не вважаються правом власності, оскільки об"єкт будівництва (інвестування) ще не існує, а тому не може існувати й право власності на нього.

Майнове право, що є предметом договору про пайову участь в будівництві, - це обумовлене право набуття в майбутньому прав власності на нерухоме майно (право під відкладальною умовою), яке виникає тоді, коли виконані певні, але не всі правові передумови, що є необхідними й достатніми для набуття речового права.

Майновими визнаються будь-які права, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та права вимоги.

Отже, майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна як об'єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.

Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства.

Судом першої інстанції вірно встановлено, ПП «ТФ «Будівельник» не виконав своїх обов"язків перед ОСОБА_3 щодо закінчення будівництва, здачі будинку в експлуатацію, видачі ОСОБА_3 всіх необхідних документів для оформлення права власності на вказану у договорі квартиру.

26 квітня 2011 року Господарським судом Тернопільської області було порушено справу про банкрутство ПП «ТФ «Будівельник», про що зазначив у поданій апеляційному суду заяві представник цього підприємства.

В той же час позивачка виконала свої зобов'язання за договором про участь у будівництві квартири, повністю сплативши вартість об'єкта будівництва, встановлену цим договором, тобто вчинила дії, спрямовані на виникнення правових передумов, необхідних і достатніх для набуття права вимоги переходу права власності на об'єкт будівництва або для набуття права на майнові права на цей об'єкт.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для захисту прав позивачки шляхом визнання за нею майнових прав на квартиру, а саме права вимагати у майбутньому, після завершення будівництва, передачі вказаної квартири у її власність.

На думку колегії суддів посилання апелянта на те, що будинок самочинно збудований ПП «ТФ «Будівельник» на земельній ділянці, яка знаходилася в користуванні ПМП «Галактика» не можуть бути підставою для скасування рішення суду виходячи із наступного.

З матеріалів справи вбачається, що земельна ділянка площею 0.7000 гектарів надана у постійне користування ПМП «Галактика» для будівництва та обслуговування 12-квартирного житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2, що підтверджується Державним актом на право постійного користування землею ІІ-ТР №002030 від 26 квітня 2001 року.

З пояснень представника ПМП «Галактика» Цимбалюка О.Д. та рішення господарського суду Тернопільської області від 14 березня 2011 року вбачається, що 20 квітня 2006 року між ПП «Тернопільська фірма «Будівельник» (забудовник) та ПМП «Галактика» (замовник) укладено Договір про спільну діяльність на пайову участь у будівництві, за умовами якого сторони зобов'язалися здійснювати спільну діяльність без створення юридичної особи в будівництві багатоквартирного будинку за адресою: вул.Головацького, 3 у м.Тернополі. Договором сторони встановили взаємні права та обов'язки в будівництві групи житлових багатоквартирних будинків за адресою: АДРЕСА_1, 3.

Примірник договору про спільну діяльність у матеріалах справи відсутній, проте його зміст описаний у зазначеному рішенні господарського суду.

Відповідно до ст.1131 ЦК України договір про спільну діяльність укладається в письмовій формі. Умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності.

Умовами договору про спільну діяльність (п.2.1.1) Замовник - ПМП «Галактика» зобов'язалось надати Забудовнику - ПП «ТФ «Будівельник» земельну ділянку площею 0.7 га за адресою: АДРЕСА_2, яка належить Замовнику на підставі державного акту на право постійного користування землею серії ІІ-ТР 002030 до початку будівництва.

Із змісту ст.375 ЦК України вбачається, що власник земельної ділянки може реалізувати право на забудову земельної ділянки шляхом надання дозволу на будівництво об'єктів містобудування іншим особам. Відносини, що виникають у таких випадках, мають регулюватися земельно-правовими і цивільно-правовими угодами, серед яких можна назвати договір про спільну діяльність.

Пунтком 2.4.2 договору про спільну діяльність Забудовнику - ПП «ТФ «Будівельник» надано право з метою додаткового фінансування будівництва залучати з правом укладення окремих договорів кредитні кошти, в тому числі кошти третіх осіб, залучених забудовником за окремими договорами, під зобов'язання передати їм у власність жилі приміщення (квартири) в об'єкті за рахунок частки Забудовника.

Отже, укладаючи договір про спільну діяльність, ПМП «Галактика» як користувач земельної ділянки надало дозвіл на її забудову іншою особою та в договірному порядку погодилося саме на такий порядок ведення спільних справ із ПП «ТФ «Будівельник», за якого останній вправі укладати без додаткового узгодження із ПМП «Галактика» договори з іншими особами про залучення коштів під зобов'язання передати їм у власність жилі приміщення (квартири).

Саме такий договір був укладений ПП «ТФ «Будівельник» з ОСОБА_3

Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він прямо не визнаний судом недійсним (презумпція правомірності правочину).

У встановленому законом порядку цей договір не був визнаний недійсним, отже, є чинним.

Зазначення в апеляційній скарзі про те, що договір про пайове будівництво між ОСОБА_3 та ПП "ТФ "Будівельник" укладений раніше, ніж договір про спільну діяльність між ПП "ТФ "Будівельник і ПМП "Галактика" та отримання дозволу Тернопільської міської ради на початок будівництва не свідчить про його недійсність та жодним чином не спростовує встановлені судом першої інстанції обставини щодо належного виконання позивачкою своїх зобов"язань за цим договором та не спростовує наявність підстав набуття нею майнових прав.

Пред'явлення до апеляційного суду вимоги про визнання цього договору недійсним є безпідставним. Така вимога не може бути розглянута, оскільки відповідно до ч.6 ст.367 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду у суді першої інстанції.

З врахуванням наведеного, посилання апелянта на незаконність судового рішення через, нібито, недійсність договору про пайову участь від 20 вересня 2005 року, укладеного між ПП «Тернопільська фірма «Будівельник» та ОСОБА_3, є безпідставними.

Також колегія суддів не приймає до уваги обґрунтування апелянтом незаконності рішення суду тим, що в наданому позивачем договорі вказано лише назву вулиці - Головацького, без зазначення номера будинку, що не дає можливості ідентифікувати земельну ділянку, оскільки в рішенні суду першої інстанції адресу будинку, в якому розміщена квартира, майнові права на яку визнано за позивачкою, зазначено аналогічно, як і в договорі про пайову участь - "вул.Головацького".

Крім цього, колегія суддів також враховує, що на наданій у користування ПМП «Галактика» земельній ділянці по вул. Головацького згідно договору про спільну діяльність приватним підприємством «ТФ «Будівельник» було збудовано кілька багатоповерхових будинків, в тому числі будинок №3а.

ПМП «Галактика» зверталося до Господарського суду Тернопільської області з рядом позовних вимог до ПП «ТФ «Будівельник», в тому числі про визнання недійсним вищезазначеного договору про спільну діяльність від 16 квітня 2006 року, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, зобов'язання ПП «ТФ «Будівельник» відновити стан земельної ділянки - знести самочинну будову.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 14 березня 2011 року у задоволенні позову ПМП «Галактика» відмовлено. Рішення набрало законної сили.

Як встановлено у судовому засіданні будинок №3а по вул.Головацького у м.Тернополі будувався ПП «ТФ «Будівельник» з відому та за згодою ПМП «Галактика». Останнє будівництва не здійснювало.

Закінчення будівництва здійснював обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив Головацького - 3А», будинок прийнятий до експлуатації у 2013 році, про що свідчить Декларація про готовність об'єкта до експлуатації.

ПМП «Галактика» зверталося в суд із позовом до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Тернопільській області , третя особа - обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив Головацького- 3А» про скасування реєстрації будівельних декларацій, однак постановою Тернопільського окружного адміністративного суду Тернопільської області від 15 вересня 2014 року, залишеною в силі ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 25 жовтня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

Із змісту статті 376 ЦК України вбачається, що самочинно збудований об'єкт нерухомості не може бути прийнятий до експлуатації.

Отже, станом на час розгляду справи відсутні підстави вважати, що будинок, майнові права на квартиру в якому визнано за ОСОБА_3, є самочинним будівництвом.

Доказів про те, що за договором про спільну діяльність квартира, майнові права на яку визнано за ОСОБА_3, повинна бути передана ПМП «Галактика», апеляційному суду не подано.

Крім цього, рішенням суду за ОСОБА_3 визнано лише майнові права, які виникли у неї в зв"язку із належним виконанням своїх зобов"язань згідно умов договору про пайове будівництво від 20 вересня 2005 року, а не право власності на нерухоме майно

За таких обставин колегія суддів вважає, що оскаржуваним судовим рішенням права та інтереси ПМП «Галактика», як користувача земельною ділянкою по АДРЕСА_2, не порушені

При вирішенні справи колегія суддів також враховує принцип юридичної визначеності, зокрема, відсутність у даній справі серйозних судових помилок, які б послужили підставою для скасування судового рішення по спливу значного періоду часу.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях неодноразово, зокрема, у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року (заява №3236/03) вказував про те, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу «res judicata» - принципу остаточності рішень суду. Цей принципи наголошує, що жодна із сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення.

Суд першої інстанції не визнав за позивачкою право власності на квартиру, а лише констатував, що після закінчення будівництва вона вправі вимагати передачі вказаної квартири у її власність.

Як вказав у поясненнях у суді апеляційної інстанції представник ПМП «Галактика» Цимбалюк О.Д., оскарженням судового рішення підприємство не має на меті позбавити ОСОБА_3 права власності на квартиру, а лише домогтися певного розуміння зі сторони позивачки та спонукати її та інших власників квартир у збудованому будинку до перемовин з приводу надання ПМП «Галактика» компенсації за земельну ділянку.

Однак, такі аргументи, за відсутності серйозних помилок оскаржуваного судового рішення, ухваленого у 2011 році, не можуть бути підставою для його скасування у 2018 році.

Згідно з вимогами ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Задовольняючи позов, судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку доказам.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу приватного малого підприємства «Галактика» - залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 листопада 2011 року - залишити без змін.

Судові витрати залишити в розмірах, понесених сторонами.

Повний текст постанови буде складений - 07 лютого 2018 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області О.З. Костів