П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2018 року місто Київ

Єдиний унікальний номер справи 761/46029/16-ц

№ апеляційного провадження 22-ц/796/2440/2018

Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Вербової І. М., суддів Головачова Я. В., Шахової О. В.,

при секретарі - Іваницькій О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва, ухваленого під головуванням судді Осаулова А. А. 18 грудня 2017 року, у справі за позовом ОСОБА_4, що діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5, до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» про поділ кредитних зобов'язань між спадкоємцями,

в с т а н о в и в :

Згідно п.3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій та статус суддів» (зі змінами від 15 грудня 2017 року) апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Виходячи зі змісту пунктів 8,9 ч.1 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України (в редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується. Справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У грудні 2016 року ОСОБА_4, що діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5, звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» про визначення обсягу кредитних зобов'язань ОСОБА_4 у розмірі 3/4 частини боргу за кредитним договором № 014/0438/74/65421 від 05 грудня 2007 року, ОСОБА_2 у розмірі 1/8 частини боргу за кредитним договором № 014/0438/74/65421 від 05 грудня 2007 року, ОСОБА_3 у розмірі 1/8 частини боргу за кредитним договором № 014/0438/74/65421 від 05 грудня 2007 року, стягнення судових витрат з відповідачів.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 18 грудня 2017 року позов задоволено, визначено обсяг кредитних зобов'язань ОСОБА_4 у розмірі 3/4 частини боргу за кредитним договором № 014/0438/74/65421 від 05 грудня 2007 року, що був укладений між ОСОБА_4 та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», у межах вартості належної ОСОБА_5 1/8 частини квартири АДРЕСА_1, ОСОБА_2 - у розмірі 1/8 частини боргу за кредитним договором № 014/0438/74/65421 від 05 грудня 2007 року, що був укладений між ОСОБА_4 та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», у межах вартості належної йому 1/8 частини квартири АДРЕСА_1, ОСОБА_3 - у розмірі 1/8 частини боргу за кредитним договором № 014/0438/74/65421 від 05 грудня 2007 року, що був укладений між ОСОБА_4 та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», у межах вартості належної їй 1/8 частини квартири АДРЕСА_1, стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в рівних долях на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 551грн. (а. с. 54- 58).

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 01 лютого 2018 року подали апеляційну скаргу, в якій просять скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 18 грудня 2017 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, стягнути з позивача судові витрати.

Апеляційну скаргу мотивували, зокрема, тим,суд не дослідив і не надав належної оцінки доказам, порушив норми матеріального і процесуального права.

Скаржники вважають, що ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» як кредитор жодних вимог до спадкоємців ОСОБА_2 та ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_7 не заявляв, враховуючи те, що банк був обізнаний про факт смерті останньої. Крім того, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову ОСОБА_4

На думку скаржників, вони не є набувачами предмету іпотеки, оскільки на момент подачі апеляційної скарги єдиним власником квартири за адресою: АДРЕСА_1, був ОСОБА_4

До того ж, ОСОБА_7 не являється іпотекодавцем, оскільки майно не належало їй на праві власності, вона не є стороною договору іпотеки та кредитного договору.

На переконання скаржників, суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог.

В суді апеляційної інстанції, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та представник ОСОБА_2 - ОСОБА_8, підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у ній.

ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив її відхилити. Останній, скориставшись своїм процесуальним правом, направив через представника відзив на апеляційну скаргу, з якого, зокрема, вбачається, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його дружина - ОСОБА_7, після смерті якої відкрилася спадщина і рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 25 березня 2016 року за кожним, а саме: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_9 визнано право власності по 1/8 частині квартири АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 Спадкове майно придбане в кредит та у відповідності до Договору іпотеки перебуває під іпотекою. Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 06 березня 2014 року стягнуто лише з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Райффайзен банк Аваль» 1 103 843 грн. 21 коп. боргу за кредитним договором. Оскільки частка кожного із спадкоємців становить 1/8 частину спадкового майна, то за кожним повинно бути визнано по 1/8 частині кредитних зобов'язань за кредитним договором. Оскільки до складу спадщини після смерті ОСОБА_7 увійшли і боргові зобов'язання, але обсяг боргових зобов'язань інших спадкоємців не визначений, це порушує права спадкоємця ОСОБА_4, який на даний час є єдиним боржником за кредитним договором. Таким чином, доводи апелянтів, що покійній ОСОБА_7 не належала Ѕ частина квартири АДРЕСА_1, не відповідає дійсності. Більше того, факт належності ОСОБА_7 Ѕ частини квартири встановлено рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 25 березня 2016 року.

Представник третьої особи до суду апеляційної інстанції не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення судової повістки-повідомлення рекомендованою кореспонденцією, у зв'язку з чим відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України колегія суддів вважала за можливе розглядати справу у його відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши доводи та заперечення учасників справи, які з'явились в судове засідання, з'ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши матеріали справи та письмові докази у їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, спірна квартира за адресою: АДРЕСА_1, а саме майнові права на неї були придбані ОСОБА_4 шляхом їх купівлі за кредитні кошти, що підтверджується п.2.1 Кредитного договору від 05 грудня 2007 року. Також, квартира за вказаною адресою була предметом іпотеки за Договором іпотеки від 05 грудня 2007 року (а.с.9-13).

В подальшому, право приватної власності на вказану квартиру 23 квітня 2009 року було зареєстровано за позивачем, що підтверджується довідкою Київського МБТІ.

Як встановлено в ході розгляду справи судом першої інстанції, під час отримання вказаного нерухомого майна у власність у квітні 2009 року позивач перебував у шлюбі ОСОБА_7, тобто у відповідності до вимог ст.ст.60,70 СК України спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 померла (а.с.8).

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 26 березня 2016 року, що набуло законної сили, на спірну квартиру в порядку спадкування за законом було визнано право власності за позивачем ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, а саме за кожним по 1/8 її частині (а.с.33-37).

Вказаний об'єкт нерухомості, на який було визнано право власності за сторонами у цій справі, був придбаний ОСОБА_4 за кредитні кошти та на даний час перебуває в іпотеці у третьої особи за договором іпотеки від 05 грудня 2007 року (а.с.12-13).

Разом з тим, заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 06 березня 2014 року (а.с.29-31), залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 10 червня 2015 року (а.с.32) задоволено позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_4 про стягнення з останнього на користь Банку заборгованості за кредитним договором №014/4038/74/64421 від 05 грудня 2007 року у розмірі 1 103 843 грн. 21 коп.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_4, який діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 просив суд ухвалити рішення, яким визначити обсяг його кредитних зобов'язань у розмірі 3/4 частини боргу за кредитним договором № 014/0438/74/65421 від 05 грудня 2007 року, ОСОБА_2 у розмірі 1/8 частини боргу за кредитним договором № 014/0438/74/65421 від 05 грудня 2007 року та ОСОБА_3 у розмірі 1/8 частини боргу за кредитним договором № 014/0438/74/65421 від 05 грудня 2007 року.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що обсяг боргових зобов'язань інших спадкоємців не визначений, що порушує права позивача ОСОБА_4, який є єдиним боржником за Кредитним договором, а тому таке право підлягає судовому захисту шляхом перерозподілу кредитних зобов'язань в межах вартості належної сторонам частини отриманого у спадщину нерухомого (іпотечного) майна, в межах його вартості.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

В даному випадку, в ході розгляду справи встановлено, що спірна квартира була придбана позивачем за кредитні кошти, коли останній перебував у шлюбі ОСОБА_7, тобто у відповідності до вимог ст.ст.60,70 СК України спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя. Крім того, як пояснив позивач в суді апеляційної інстанції, дана квартира була придбана на прохання покійної дружини - ОСОБА_7

За умовами ст.1278 ЦК України частки кожного спадкоємця є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними.

Згідно ч.1 ст.1281 ЦК України спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги.

Відповідно до ч.1 ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Згідно роз'яснень ВССУ, викладених у п.36 Постанови Пленуму ВССУ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30 березня 2012 року, у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до третьої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, суди мають враховувати, що іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статусу іпотекодавця, має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі й на тих самих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки (стаття 23 Закону України «Про іпотеку»).

Проте якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, який є відмінним від боржника, такий спадкоємець не несе відповідальності перед іпотекодержателем за виконання основного зобов'язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимог іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки. Якщо боржник та іпотекодавець - одна й та сама особа, то після її смерті до спадкоємця переходять не лише права та обов'язки іпотекодавця, а й обов'язки за основним зобов'язанням у межах вартості спадкового майна.

Отже, правила статті 1281 ЦК щодо строку пред'явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців не застосовуються до зобов'язань, забезпечених іпотекою.

Оскільки за вищевказаним судовим рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 26 березня 2016 року в порядку спадкування за кожним із учасників справи було визнано право власності на 1/8 частину спадкового майна, що перебувало в іпотеці банку, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідно за кожним із них підлягає визнанню зобов'язання в цій же частині по кредитним зобов'язанням за кредитним договором від 05 грудня 2007 року.

В даному випадку, рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 06 березня 2014 року, що набрало законної сили, з позивача ОСОБА_4 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» було стягнуто заборгованість за кредитом від 05 грудня 2007 року в сумі - 138 101 доларів США в еквіваленті до гривні - 1 103 843 грн. 21 коп. та судовий збір в сумі - 3 441 грн.

З наведеного слідує, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що обсяг боргових зобов'язань інших спадкоємців не визначений, що в свою чергу порушує права позивача ОСОБА_4, який є єдиним боржником за вказаним кредитним договором, а тому таке право підлягає судовому захисту.

Доводи апеляційної скарги не спростовують законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції, а тому відхиляються колегією суддів.

Посилання скаржників на те, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог не відповідає дійсним обставинам справи.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, а тому вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 367-368, 371, 374, 375, 381-384, 389-390 ЦПК України, Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 18 грудня 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 01 березня 2018 року.

Суддя-доповідач: І.М.Вербова

Судді: Я.В.Головачов

О.В.Шахова