Єдиний унікальний номер 236/2729/17 Номер провадження 22-ц/775/305/2018
Головуючий у 1 інстанції Саржевська І.В.
Доповідач Агєєв О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2018 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Агєєва О.В.

суддів: Дундар І.О., Корчистої О.І.

за участі секретаря Кіпрік Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Донецької області в м. Бахмуті цивільну справу №236/2729/17 за позовом ОСОБА_1 до регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заробітної плати,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1,

на рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 07 грудня 2017 року(суддя Саржевська І.В.), ухваленого в приміщенні суду в м. Лимані Донецької області, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України від 02 червня 2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п.3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Підпунктом 8 п.1 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції Закону №2147-VIII від 03.10.2017) установлено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого послалась на те, що вона з 01.05.2015 по 04.04.2017 працювала у вокзалі Донецьк Державного підприємства «Донецька залізниця» (далі ДП «Донецька залізниця»), на посаді інженера з охорони праці. Наказом начальника вокзалу Донецьк № 69/ос від 04.04.2017 звільнена з підприємства за угодою сторін. Проте, при звільненні їй не була виплачена заборгованість по заробітній платі у розмірі 19286,05 гривень, яка виникла за період з лютого 2016 року по 04.04.2017. Просила стягнути з відповідача на її користь вказану суму заборгованості.

Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 07 грудня 2017 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заробітної плати відмовлено.

З зазначеним рішенням суду не погодилась позивач та подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позовних вимог через порушення судом під час розгляду справи норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначила про залишення поза увагою суду, що вокзал Донецьк ДП «Донецька залізниця» входить до складу ПАТ «Українська залізниця», до лютого 2016 року вона отримувала заробітну плату від вокзал Донецьк, який підпорядкований ПАТ «Українська залізниця», тому вважає, що відповідачем по справі є саме регіональна філія «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця».

30.01.2018 року до суду надійшов відзив регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» на апеляційну скаргу, в обґрунтування якого зазначено, що позивач перебувала у трудових відносинах з вокзал Донецьк ДП «Донецька залізниця», який ніколи не входив до складу регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця». ПАТ «Українська залізниця» не стало правонаступником підприємств залізничного транспорту, розташованих на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції, оскільки процедура реорганізації цих підприємств та передачі всіх їх прав та обов`язків до ПАТ «Укрзалізниця» відповідно до постанови КМУ від 12.11.2014 № 604 призупинена до завершення антитерористичної операції. Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін (а.с. 114-116).

Позивач в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином (а.с. 126).

Представник відповідача Гарбузова Т.О., яка діє на підставі довіреності від 01.11.2017, в судовому засіданні заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила залишити її без задоволення.

Суд ухвалив розглядати справу у відсутність позивача, яка не з'явилась, оскільки відповідно до положень ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно ч.3.ст.3 ЦПК України (в редакції з 15 грудня 2017 року), провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, представника відповідача Гарбузову Т.О., дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 з 01.09.2015 перебувала у трудових відносинах з ДП «Донецька залізниця», працювала на посаді інженера з охорони праці у Вокзалі Донецьк. 04.04.2017 ОСОБА_1 звільнена з займаної посади за угодою сторін відповідно до п.1 ст.36 КЗпП України (а.с.14-18).

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що ПАТ «Українська залізниця» не є належним відповідачем у справі, оскільки не стало правонаступником підприємств залізничного транспорту в т.ч. ДП «Донецька залізниця», розташованого та території проведення антитерористичної операції через те, що процедура реорганізації цих підприємств та передача всіх їх прав та обов'язків до ПАТ «Укрзалізниця» відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12 листопада 2014 року №604 призупинена до завершення проведення антитерористичної операції.

Колегія судів не погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Правові, економічні та організаційні особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування, 100 % акцій якого належать державі, визначено Законом України від 23.02.2012 № 4442-VI «Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» (далі Закон № 4442-VI).

Згідно п.6 ст.2 Розділу ІІ Закону № 4442-VI, товариство є правонаступником усіх прав і обов'язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту.

Постановою Кабінету Міністрів України від 2 вересня 2015 року № 735 «Питання публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» затверджено Статут ПАТ «Українська залізниця».

Згідно з п.п. 1, 2 Статуту ПАТ «Українська залізниця» є юридичною особою, утвореною відповідно до Закону № 4442-VI, Постанови № 200; Товариство є правонаступником усіх прав і обов'язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту. Товариство є юридичною особою з дня державної реєстрації (п. 12 Статуту).

Державну реєстрацію ПАТ «Українська залізниця» здійснено 21 жовтня 2015 року, про що свідчить відповідний запис у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідно до Закону № 4442-VI постановою Кабінету Міністрів України від 25.06.2014, № 200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі Постанова № 200), утворено ПАТ «Українська залізниця» на базі Укрзалізниці, підприємств залізничного транспорту, які реорганізовуються шляхом злиття, згідно з додатком 1.

До переліку, наведеного у зазначеному додатку, включено ДП «Донецька залізниця».

Відповідно до ч.4 ст.36 КЗпП України у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується.

За змістом ч.1 ст.104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов'язки переходять до правонаступників.

Отже, ПАТ «Українська залізниця» є належним відповідачем по справі.

На підставі ч.1 ст.94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Отже, законом передбачено, що при звільненні працівник одержує від підприємства, установи, організації всі суми, зокрема й заробітну плату, одержати яку він має право з урахуванням встановленого належним чином розміру заробітної плати.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України (в редакції, яка діяла на час ухвалення оскаржуваного рішення суду) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

На підставі ч.1 ст.60 ЦПК України (в редакції, яка діяла на час ухвалення оскаржуваного рішення суду) кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Суд на зазначені положення закону уваги не звернув, не з`ясував обставини по справі та дійшов передчасного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом ДП «Донецька залізниця» від 04.04.2017 № 69/ос, ОСОБА_1 звільнена з посади інженера з охорони праці вокзалу Донецьк відповідно до п.1 ст. 36 КЗпП України (а.с. 12).

Відповідно до довідки про заборгованість підприємства по заробітній платі, станом на 04.04.2017 загальна сума заборгованості підприємства перед працівником по заробітній платі за період з лютого 2016 по квітень 2017 року складає 25 385,43 гривень, з яких сума податку з доходів фізичних осіб - 4 569,38 гривень, загальна сума заборгованості після оподаткування - 19 286,05 гривень (а.с. 13).

Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємці та громадських формувань, регіональна філія «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» є відокремленим підрозділом юридичної особи ПАТ «Українська залізниця».

Заперечуючи проти позову та не погоджуючись з доводами апеляційної скарги, відповідач вказував, що вокзал Донецьк ДП «Донецька залізниця» не входило до складу регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», оскільки не стало його правонаступником через зупинення процедури реорганізації підприємств залізничного транспорту, розташованих на територіях проведення антитерористичної операції до її завершення, що передбачено постановою КМУ від 12.11.2014 № 604.

Між тим, суд не врахував, що ОСОБА_1 з моменту державної реєстрації ПАТ «Українська залізниця» (21 жовтня 2015 року) до лютого 2016 року отримувала заробітну плату, регіональна філія «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» є відокремленим підрозділом юридичної особи ПАТ «Українська залізниця», тобто ПАТ «Українська залізниця» виконувало обов`язок з виплати заробітної плати за виконану працівником роботу до лютого 2016 року.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов'язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права, що передбачено п.1 ч.3 ст. 2 ЦПК України.

Згідно ч.ч. 2,6 ст. 10 ЦПК України, суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Якщо суд доходить висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить Конституції України, суд не застосовує такий закон чи інший правовий акт, а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії.

Згідно ст. 43 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Враховуючи вищевикладене, межі позовних вимог, а також виходячи з оцінки обґрунтованості доводів відповідача, колегія суддів вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню зі стягненням з відповідача заборгованості по заробітній платі в розмірі 19286, 05 гривень.

Доводи відзиву на апеляційну скаргу про призупинення до завершення проведення антитерористичної операції процедури реорганізації підприємств залізничного транспорту в т.ч. ДП «Донецька залізниця», що визначено постановою Кабінету Міністрів України від 12 листопада 2014 року №604, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки гарантоване Конституцією України право на своєчасне одержання винагороди за працю не може бути обмежено.

Відповідно до частини 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За подання до суду першої інстанції позовної заяви, ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України від 08.07.2011 року №3674-VI «Про судовий збір» (в редакції, яка діяла на час подання позовної заяви).

Підпунктом 1 п.1 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011, № 3674-VI (в редакції, яка діяла на час подання позовної заяви) визначено ставку судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З урахуванням викладеного, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 640 гривень.

Згідно ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, судом неповне з'ясовано обставини, що мають значення для справи, допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 07 грудня 2017 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заробітної плати задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в розмірі 19286 (дев'ятнадцять тисяч двісті вісімдесят шість) грн. 05 коп.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави судовий збір в розмірі 640грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий О.В. Агєєв

Судді: І.О. Дундар

О.І. Корчиста