Провадження №2/748/4/18
Єдиний унікальний № 748/2196/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2018 рокум. Чернігів

Чернігівський районний суд Чернігівської області у складі :

головуючої - судді Майбороди С.М.,

при секретарі Оніщенко Ю.В.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача та третьої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, Новобілоуської сільської ради Чернігівського району та області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача ОСОБА_5, про визнання заповіту недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1, що проживає в АДРЕСА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати недійсним заповіт ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4, посвідчений 18.03.2004 року секретарем Новобілоуської сільської ради Чернігівського району, Чернігівської області, мотивуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_6. Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить приватний житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2.В Новобілоуській сільській раді ОСОБА_1 було повідомлено про те, що 18.03.2004 року був складений заповіт його матір'ю на користь відповідача ОСОБА_4, який був посвідчений секретарем цієї ради. 04.07.2016 року позивач, як спадкоємець, звернувся з письмовою заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Кириченко Т.В..ОСОБА_1 вважає даний заповіт недійсним з тих підстав, що відповідно до постанови від 12.02.2003 року місцевого суду Чернігівського району ОСОБА_6 було звільнено від кримінальної відповідальності та застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді поміщення її до психіатричного закладу із звичайним режимом нагляду. 21.03.2005 року, за зверненням ОСОБА_1, місцевий суд Чернігівського району визнав його матір - ОСОБА_6 обмежено дієздатною. Позивач вважає, що з боку Новобілоуської сільської ради Чернігівського району, Чернігівської області, було порушення вимог закону, оскільки посвідчення заповіту мало відбуватися за згодою піклувальника та, посилаючись на ч.2 ст.1257 ЦК України вказував, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Відповідач - Новобілоуська сільська рада Чернігівського району та області не забезпечили явку свого представника в судове засідання, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача та одночасно третьої особи позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні, вказуючи на їх безпідставність, оскільки не доведено, що волевиявлення заповідача не було вільним та не відповідало його волі та на час укладення заповіту ОСОБА_6 не було визнано недієздатною, а рішення про визнання її обмежено дієздатною було прийнято в 2005 році.

В ході судового засідання в якості свідка була допитана секретар виконавчого комітету Новобілоуської сільської ради ОСОБА_8, яка повідомила, що на час складання заповіту сумнівів щодо психічного стану ОСОБА_6 у неї не виникало та остання чітко висловлювала свої думки з приводу розподілу спадщини, самостійно здійснювала платежі. Також були допитані свідки ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, які однозначно не вказували про психічний стан ОСОБА_6 на час підписання заповіту 18.03.2004.

Вислухавши пояснення учасників справи, свідків, дослідивши письмові докази у справі, судом встановлено наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6, про що виконкомом Новобілоуської сільської ради Чернігівського району та області зроблено відповідний актовий запис за № 15. ( а.с.7) Після її смерті відкрилась спадщина.

На день смерті ОСОБА_6 була зареєстрована та проживала в АДРЕСА_2, одна. ( а.с.6)

За життя ОСОБА_6 18 березня 2004 року склала заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Новобілоуської сільської ради Чернігівського району та області ОСОБА_8, у відповідності до якого житловий будинок з надвірними будівлями, присадибну земельну ділянку 0,30 га заповідала ОСОБА_4. ( а.с.34) Даний заповіт оспорюється позивачем.

До нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом від 18 березня 2004 року та за заповітом від 05 квітня 2004 року звернулась ОСОБА_4, що проживає в Німеччині. Також, з заявами про прийняття спадщини за законом звернувся ОСОБА_1 та ОСОБА_5.

Зазначені вище обставини встановлені з копії наданої спадкової справи, заведеної після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6. ( а.с. 37-47)

Відповідно до ст. ст. 1233, 1234 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт здійснюється особисто.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 775 ОСОБА_6 за своїм психічним станом на час складання заповіту 18 березня 2004 року виявляла ознаки Біполярного афектного розладу, стан ремісії (МКХ-10:F 31.7). За своїм психічним станом на період складння заповіту 18 березня 2004 року усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними. ( а.с.159-162)

Даний висновок експерти зробили на підставі ретельного, повного та всебічного дослідження наданих матеріалів справи, роздруківки протоколу судового засідання, в якому маються показання свідків, наданих медичних документів, згідно яких 25.07.2003 ОСОБА_6 оглядалася ЛКК, яка прийшла до висновку, що остання страждає маніакально-депресивним психозом з біполярним типом перегляду, у результаті проведеного лікування наступила стійка ремісія, у зв»язку з чим соціальної небезпеки не представляє і подальшого примусового лікування не потребує. Була виписана під спостереження дільничного психіатра. У подальшому психіатра не відвідувала, підтримуючого лікування не приймала, займалася домашнім господарством. В подальшому лікувалась в стаціонарі з 18.01 по 16.02.2005.

За таких підстав в судовому засіданні не встановлено підтвердження того, що ОСОБА_6 під час складання заповіту 18 березня 2004 року не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними внаслідок психічної хвороби. Також не встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним та не відповідало його волі.

Як слідує з пояснень свідка ОСОБА_8, ОСОБА_6 чітко висловлювала свої думки з приводу розподілу спадщини. Пояснення допитаних свідків з приводу психічного стану ОСОБА_1 були в повній мірі проаналізовані експертами та їм надана належна оцінка, в тому числі щодо узгодженості як між собою так і з наданою медичною документацією. Інші допитані свідки не були присутні під час складання заповіту, а їх твердження щодо того, що покійна мала бажання відписати хату на позивача, то дійсно остання, як слідує з пояснень свідка ОСОБА_8, складала заповіт на сина ОСОБА_1, однак в подальшому змінила своє волевиявлення та склала новий заповіт.

Застосування 12 лютого 2003 року до ОСОБА_6 примусових заходів медичного характеру у вигляді поміщення її в психіатричний заклад із звичайним режимом нагляду не свідчить однозначно про те, що 18 березня 2004 року під час складання заповіту волевиявлення ОСОБА_6 не було вільним та не відповідало її волі. Крім того, в подальшому в цьому ж році ОСОБА_6 була виписана додому, де підтримуючого лікування не приймала та займалась домашнім господарством.

21 березня 2005 року рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області, майже через рік після складання заповіту, ОСОБА_6 було визнано обмежено дієздатною внаслідок психічного розладу. Таким чином, на час укладення заповіту ОСОБА_6 не була визнана обмежено дієздатною, а отже згода піклувальника не потребувалась.

Враховуючи встановлені обставини справи в їх сукупності, доводи позову, заперечення відповідача, суд приходить до висновку про відсутність відповідних правових підстав для визнання заповіту від 18 березня 2004 року складеного ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4, посвідченого секретарем Новобілоуської сільської ради Чернігівського району та області, недійсним, а тому заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст.ст. 203, 215, 1233, 1234, 1257 Цивільного кодексу України, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4, Новобілоуської сільської ради Чернігівського району та області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача ОСОБА_5, про визнання заповіту недійсним - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Чернігівської області через Чернігівський районний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 30.01.2018 року.

Суддя С.М.Майборода