Справа № 569/2335/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2018 року Рівненський міський суд Рівненської області

в особі головуючої судді - Панас О.В.

при секретарі судового засідання - Корнійчук А.В.

з участю:

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - адвоката ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3

представника відповідача - адвоката ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів та трьох відсотків річних, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась в Рівненськийміський суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів та трьох відсотків річних.

Просить стягнути з ОСОБА_3 її користь грошові кошти в розмірі 26912 грн. 56 коп., з яких: 26840 грн. 36 коп. основний борг; 72 грн. 20 коп. 3% річних, та судові витрати по справі.

Свої вимоги обгрунтовує тим, що 14 грудня 2017 року, відповідачка по справі ОСОБА_3, отримала від ОСОБА_1 1000 доларів США, як завдаток по договору купівлі-продажу квартири № 23 за адресою м. Рівне. вул. Богоявленська, 30, про що остання, в присутності свідка ОСОБА_5, надала відповідну розписку.

Проте, з вини відповідачки - ОСОБА_3, а саме: оскільки остання змінила першо початкові домовленості, то вказаного договору укладено між ними не було, в звязку з чим, позивач вважає, що, оскільки ніякого договору купівлі-продажу квартири, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між нею та відповідачкою укладено не було, а лише існувала домовленість про укладення такого договору у майбутньому, то з врахуванням вимог ч. 1 ст. 546; ч. 2 ст. 570 ЦК України, передана нею грошова сума 1000,00 дол. США - є авансом, який підлягає поверненню.

При цьому, позивач зазначила, що згідно ч. 2 ст. 533 ЦК України - сторони можуть визначити в грошовому зобовязанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобовязанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України, встановленим для відповідної валюти на день платежу(ухвалення рішення суду), якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Крім того, оскільки відповідачка своєчасно (до 12.01.2018 р.) не повернула сплачений позивачкою аванс, то відповідно до ст. 625 ЦК України, остання має право на три проценти річних від простроченої суми.

В судовому засіданні представник позивачки адвокат ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав в межах доводів позовної заяви.

У відзиві на позовну заяву, поданому відповідачкою ОСОБА_3 по справі позовні вимоги остання не визнає, вважає їх необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсним обставинам, за винятком факту передачі 1 000 Дол. США.

Як зазначила відповідачка, у 2017 році вона разом з чоловіком вирішили продати свою квартиру № 23, за адресою вул. Богоявленська, б. 30.

В грудні 2017 року, з метою купівлі вказаної квартири, до них звернулась позивачка.

Між сторонами була погоджена сума продажу, а саме 70 000 Дол. США, за умови приватизації відповідачкою добудови до квартири площею 5, 8 кв. м.

14 грудня 2017 року відповідачка отримала від ОСОБА_1 в рахунок майбутньої оплати за квартиру 1 000 Дол. США, про що надала останній розписку. Вказані кошти відповідачка разом з чоловіком використали для оформлення права власності на перегородку до квартири.

В подальшому, як вказує відповідачка майбутніми продавцями були вчинені всі дії для продажу даної квартири, в тому числі: був отриманий дозвіл від органів влади на відчуження квартири, оскільки в ній був зареєстрований їх неповнолітній, на той час, син; повністю перевезені речі із квартири; оформлено право власності на перегородку ( в документах гардероб).

Коли настало питання оформлення договору купівлі продажу, то ОСОБА_1 повідомила що може сплатити лише 50 000 Дол.США, а іншу частину коштів просила позичити їй, оформивши це відповідною розпискою.

Зрештою , як зазначила відповідачка, договір купівлі продажу не був укладений, оскільки вона з чоловіком вважали, що решту суми відповідачка, скоріше за все, могла б не повернути.

Таким чином, відповідач зазначила, що в даному випадку відсутня її вина в тому, що укладення договору купівлі продажу квартири не відбулось, а тому враховуючи наведене та згідно ст. 571 ЦК України, вважає, що 1000 Дол. США є нічим іншим як завдаток, який поверненню не підлягає.

Просить відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовної заяви.

В судовому засіданні представник відповідачки адвокат ОСОБА_4 підстави заперечень проти позову наведені відповідачкою у відзиві повністю підтримав та просив суд в позові відмовити.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази по справі, та оцінивши їх в сукупності, суд приходить до висновку, що даний позов підлягає до задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до Конституції України головним обов'язком держави є утвердження і забезпечення прав і свобод людини (частина друга статті 3). Забезпечення прав і свобод, крім усього іншого, потребує, зокрема, законодавчого закріплення механізмів (процедур), які створюють реальні можливості для здійснення кожним громадянином прав і свобод (абз.4 пп.3.2 п.3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 24 грудня 2004 року №22-рп/2004).

Відповідно до вимог ч.1,2,3 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб.

Суд та учасники судового процесу зобовязані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема верховенство права, змагальність, диспозитивність.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Способи захисту таких порушених прав, встановлені ст. 5 ЦПК України, ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Відповідно до ч .ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасником справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Згідно ч. 2 ст. 13 ЦПК України - збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду.

Суд не може збирати докази що стосуються предмета спору, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених кодексом (ч. 7 ст. 81 ЦПК України).

Згідно ч. 3 ст. 12; ч. 1 ст. 81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, і які в розумінні ст. ст. 77-78 ЦПК України повинні бути належними, допустимими, достовірними та достатніми.

Допитана в судовому засіданні позивачка ОСОБА_1, як свідок, суду показала, що 14.12.2017 року вона в присутності свідка ОСОБА_5 передала відповідачці ОСОБА_6 1 000 Дол. США в якості завдатку, як частину оплати по майбутньому Договору купівлі продажу квартири № 23 за адресою: м. Рівне, вул. Богоявленська,б. 30, про що ОСОБА_3 надала їй письмову розписку.

В звязку з тим, що відповідачка з чоловіком змінили першо початкові умови домовленості, Договір купівлі продажу укладений не був, а тому вона ставить питання про повернення суми завдатку, який фактично є авансом.

Відповідачка ОСОБА_3, як свідок суду пояснила, що позовні вимоги не визнає та вважає їх безпідставними, оскільки угода по купівлі продажу квартири не відбулась з вини позивачки, повертати отримані від позивачки гроші вона не готова, оскільки вклала їх в оформлення тамбура, який використовується як гардеробна (кладовка).

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що вона була присутня при обговоренні питання сторонами ціни квартири та умов розрахунку. При цьому, їй відомо, що гроші мама передавала як аванс.

Відповідачка з чоловіком відмовилась від оформлення договору купівлі продажу квартири шляхом передачі їм 50 000 Дол. США готівкою, а на 20 000 Дол. США оформити позику.

Свідок ОСОБА_5 суду пояснила, що на прохання доньки позивачки, вона була присутня при написанні ОСОБА_3 розписки та отримання останньою 1 000 Дол. США.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснив, що він є чоловіком відповідачки, що саме він надавав обяву на продаж квартири.; 1 000 Дол. США позивачка надала на оформлення документів і приватизацію тамбуру до квартири.

У звязку з тим, що у позивачки була частина коштів, а на решту вона запропонувала оформити договір позики, що не влаштовувало продавців, угода не відбулась.

З дослідженого судом оригіналу розписки від 14.12.2017 року слідує, що ОСОБА_3 отримала кошти в сумі 1 000 Дол. США, що станом на вказану дату, складає по курсу НБУ 27 450 грн., як завдаток до договору купівлі продажу її квартири, яка знаходиться за адресою: м. Рівне, вул. Богоявленська, б. 30, кв. 23.

При свідкові ОСОБА_5, ОСОБА_3 отримала кошти від ОСОБА_1

Судом досліджена вимога від 04.01.2018 року, яка направлялась позивачкою на адресу відповідачки поштою рекомендованим цінним листом та повернута відправнику, в якій зазначено, що оскільки попереднього та основного договору купівлі продажу нерухомості у формі та в порядку передбаченому чинним законодавством, укладено не булоз вини відповідачки, так як остання змінила першо початкові домовленості, дана сума 1 000 Дол. США є авансом, а тому, ОСОБА_1 просила протягом семи днів повернути вказані кошти.

Судом досліджено фотокартку із сайту OLX з інформацією про продаж квартири з зазначенням ціни та контактів автора оголошення.

Судом досліджена копія розпорядження Рівненського міського голови № 1169-8 від 20.12.2017 року про надання дозволу ОСОБА_8, ОСОБА_3 та неповнолітньому ОСОБА_9 на відчуження квартири № 23 за адресою: вул. Богоявленська (Черняка), б. 30 в м. Рівне.

Суд дослідив копію технічного паспорту на квартиру № 23 за вищевказаною адресою.

При вирішенні даного питання, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком.

Згідно зі ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобовязання і на забезпечення його виконання.

Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Попередній договір укладається у формі встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Згідно ч.ч. 3, 4 вказаної статті зобовязання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Договір про наміри (протокол про наміри тощо), якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором.

Зазначена норма закону встановлює презумпцію авансу, якщо в правочині не визначено, що така сума є завдатком, отже на відміну від завдатку аванс це лише спосіб платежу. Він не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати.

Суттєва відмінність авансу від завдатку полягає в тому, що на аванс не покладено функцію забезпечувати взяте сторонами на себе зобовязання незалежно від того, яка сторона відповідальна за невиконання зобовязання, той, хто отримав аванс, повинен його повернути.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобовязуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Зобовязання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобовязання може мати місце лише в разі наявності зобовязання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі продажу.

Судом встановлено, що попередній договір купівлі продажу квартири, який за своєю формою та змістом відповідав би вимогам закону, а саме ч.1 ст. 657 ЦК України (у письмовій формі і нотаріально посвідчений) між сторонами у даній справі укладено не було, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, то передана ОСОБА_3 сума коштів в розмірі 1 000 Дол. США є авансом, який підлягає поверненню позивачці, оскільки вона сплачена в рахунок належних з боржника платежів, що зазначила і сама відповідачка в своєму відзиві на позов та при допиті її в судовому засіданні.

Аналогічний правовий висновок міститься в Постанові Верховного Суду України від 13 лютого 2013 року у справі № 6-176цс12, який відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, враховується судом при вирішення даних спірних правовідносин.

Суд погоджується з посиланням позивача на ст. 533 ЦК України при визначенні сторонами в грошовому зобовязанні грошового еквіваленту в іноземній валюті.

Визначення суми боргу у еквіваленті іноземної валюти до гривні за курсом Національного банку України на день платежу, тобто на день ухвалення судового рішення міститься в правових позиціях Верховного Суду України у Постановівід 1 березня 2017 року по справі №6-284цс17 та Верховного Суду у Постановівід 30 січня 2018 року по справі №303/5407/15-ц.

Крім того, суд погоджується з доводами позивачки про те, що відповідно до ст. 625 ЦК України остання має право на стягнення з відповідачки трьох процентів річних за несвоєчасне повернення авансу.

Аналогічний правовий висновок міститься у правовій позиції Верховного суду України в Постанові від 01 жовтня 2014 року по справі 6-113цс14.

При вирішенні питання про стягнення з відповідача судових витрат по справі, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України - розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у звязку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом пяти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

На виконання вищевказаних вимог, представником позивача, на стадії дослідження доказів та до судових дебатів, було надано суду оригінали нижченаведених документів, а представнику відповідача копії вказаних документів, а саме:

Договір №42 від 01.02.2018 р. про надання правничої допомоги у формі представництва; Додаток № 1 до Договору №42 від 01.02.2018р.; квитанція до прибуткового касового ордеру №42 від 01.02.2018 р.; детальний розрахунок наданої правничої допомоги (оплата витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн.).

Тобто, представником позивача, надано всі необхідні документи, які передбачені ч.3 ст.137 ЦПК та в термін відповідно до вимог ч.8 ст.141. ЦПК України.

При розгляді даного питання, суд враховує правову позицію Верховного Суду, яка міститься у його Постанові від 30 серпня 2018 року по справі №466/2631/16-ц, де зазначено, що: «На підтвердження цих обставин (витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги адвоката) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язанихіз наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження)» .

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03 травня 2018 року по справі №372/1010/16-ц.

З врахуванням того, що дана справа за визначенням ЦПК є малозначною, розглядалася у спрощеному позовному провадженні, фактично витраченого часу в судових засіданнях який в сукупності складає 1 год. 31 хв, суд зменшує розмір правничої допомоги, який підлягає до стягнення з відповідача до 3 055, 10 грн., та 704, 80 грн. сплаченого позивачкою судового збору, що підтверджується квитанцією від 07.02.2018 року.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 81, 141, 263 268, 273, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 26912 (двадцять шість тисяч дев»ятсот дванадцять) грн. 56 коп. та судові витрати в сумі 3759 (три тисячі сімсот п»ятдесят дев»ять) грн.. 90 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1, проживає: 33016 м.Рівне. АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1.

Відповідач: ОСОБА_3, проживає: ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2.

Суддя: О.В. Панас