Провадження №2/359/137/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 січня 2018 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого Борця Є.О.,

при секретарі судового засідання Гомолі О.А.,

за участю представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Банк національний кредит» до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору про внесення змін до договору банківського вкладу,

встановив:

В грудні 2016 року ПАТ «Банк національний кредит» звернувся до суду з вказаним позовом та обґрунтовує його тим, що 23 червня 2014 року сторони уклали договір банків-ського вкладу «Стандартний» №DF1489/2014-1. За цим договором позивач відкрив банківський рахунок НОМЕР_1, а ОСОБА_3 вніс на цей рахунок гро-шові кошти в розмірі 114000 доларів США. ПАТ «Банк національний кредит» зобов'язав-ся розміщувати ці грошові кошти на депозит в період часу з 23 червня 2014 року до 23 червня 2017 року та сплачувати проценти за користування грошовими коштами в розмірі 8% річних. Як вбачається з п.3.7 договору банківського вкладу, у випадку розірвання цього договору з ініціативи відповідача розмір процентів за користування депозитом підлягав зменшенню до 1,0% річних. 5 лютого 2015 року сторони уклали договір про внесення змін №1 до договору банківського вкладу «Стандартний» №DF1489/2014-1 від 23 червня 2014 року. Цим договором п.3.7 був викладений в такій редакції: «у випадку розірвання договору банківського вкладу з ініціативи вкладника розмір процентів за користування депозитом становить 8,0% річних за весь період знаходження коштів на депозитному рахунку». Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №114 від 5 червня 2015 року в ПАТ «Банк Національний кредит» була запроваджена тимчасова адміністрація. Під час проведення перевірки правочинів, вчинених протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, було виявлено, що в договорі про внесення змін №1 від 5 лютого 2015 року до договору банківського вкладу «Стандартний» №DF1489/2014-1 від 23 червня 2014 року ПАТ «Банк національний кредит» відмовився від власних майнових вимог до відповідача. Ця обставина свідчить про те, що вказаний договір суперечить п.1 ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Тому ПАТ «Банк національний кредит» просить суд визнати недійсним договір про внесення змін №1 від 5 лютого 2015 року до договору банківського вкладу «Стандартний» №DF1489/2014-1 від 23 червня 2014 року.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 підтримує позов та напо-лягає на його задоволенні.

Представник відповідача ОСОБА_1 не визнає позов та заперечує проти його задоволення. В обґрунтування своїх заперечень він посилається на те, що договором банківського вкладу «Стандартний» №DF1489/2014-1 від 23 червня 2014 року перед-бачені лише зобов'язання ПАТ «Банк національний кредит» повернути відповідачу депо-зит та сплатити йому проценти за користування ним. Ця обставина свідчить про те, що договір про внесення змін до цього договору №1 від 5 лютого 2015 року не містить від-мову позивача від власних майнових вимог до ОСОБА_3 Крім того, в матеріалах цивіль-ної справи відсутні докази на підтвердження того, що уповноважена особа Фонду гаранту-вання вкладів фізичних осіб направила відповідачу повідомлення про нікчемність дого-вору про внесення змін №1 від 5 лютого 2015 року до договору банківського вкладу «Стандартний» №DF1489/2014-1 від 23 червня 2014 року. Ця обставина свідчить про те, що позивачем не були виконані вимоги, передбачені п.1 ч.4 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Тому представник відповідача ОСОБА_1 просить суд відмовити у задоволенні позову.

Вислухавши пояснення представників сторін та дослідивши письмові докази, суд дійшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що 23 червня 2014 року сторони уклали договір банківського вкладу «Стандартний» №DF1489/2014-1 (а.с.4-7 т.1), за яким позивач відкрив банківський раху-нок НОМЕР_1, а ОСОБА_3 вніс на цей рахунок грошові кошти в роз-мірі 114000 доларів США. ПАТ «Банк національний кредит» зобов'язався розміщувати ці грошові кошти на депозит в період часу з 23 червня 2014 року до 23 червня 2017 року та сплачувати проценти за користування грошовими коштами в розмірі 8% річних. Як вбачається з п.3.7 договору банківського вкладу, у випадку розірвання цього договору з ініціативи відповідача розмір процентів за користування депозитом підлягав зменшенню до 1,0% річних.

5 лютого 2015 року сторони уклали договір про внесення змін №1 до договору банківського вкладу «Стандартний» №DF1489/2014-1 від 23 червня 2014 року (а.с.8 т.1). Цим договором п.3.7 був викладений в такій редакції: «у випадку розірвання договору банківського вкладу з ініціативи вкладника розмір процентів за користування депозитом становить 8,0% річних за весь період знаходження коштів на депозитному рахунку».

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №114 від 5 червня 2015 року в ПАТ «Банк Національний кредит» була запроваджена тимчасова адмі-ністрація.

Відповідно до ч.2 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Згідно з п.1 ч.3 цієї ж статті правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, якщо банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майно-вих дій, відмовився від власних майнових вимог.

Встановлено, що договором банківського вкладу «Стандартний» №DF1489/2014-1 від 23 червня 2014 року передбачені виключно грошові зобов'язання ПАТ «Банк націо-нальний кредит» повернути відповідачу депозит та сплатити йому проценти за користу-вання ним. Тому договір про внесення змін до цього договору №1 від 5 лютого 2015 року навіть не може містити відмову позивача від власних майнових вимог до ОСОБА_3 Ця обставина свідчить про те, що оспорюваний договір не суперечить п.1 ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

З огляду на це суд вважає, що підстави для визнання недійсним договору про внесен-ня змін №1 до договору банківського вкладу «Стандартний» №DF1489/2014-1 від 23 черв-ня 2014 року відсутні. Тому у задоволенні позову ПАТ «Банк національний кредит» нале-жить відмовити.

Керуючись п.2 ч.1, ч.3 ст.258, ч.1-ч.3 ст.259, ст.ст.263-265, ч.1 ст.268 ЦПК України, суд

вирішив:

У задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Банк національний кредит» до ОСОБА_5 про визнання недійсним договору про внесен-ня змін до договору банківського вкладу відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення його в повному обсязі.

Суддя

Бориспільського міськрайонного суду Є.О. Борець