АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22ц/796/930/18 Головуючий у 1 інстанції - Малинников О.Ф.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2018року м.Київ

Апеляційний суд м. Києва у складі:

судді-доповідача Панченка М.М.

суддів Волошиної В.М., Слюсар Т.А.

при секретарі Крічфалуши С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 31 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2015 року позивачка ОСОБА_2 звернулась з цим позовом до відповідачки ОСОБА_3, пославшись на те, що вона, позивачка, з 1966 року проживає у квартирі АДРЕСА_1 і весь час терпить психологічне та фізичне знущання, яке чинить їй відповідачка, яка проживає у квартині №2, що розташована поряд з квартирою позивачки.

Зазначала, що крім словесних образ на зразок «психічно хвора», «одинока», «падшая», «ніщая», «щоб ти здохла», відповідачка також 26.10.2012 року вдалась до фізичного насильства, вдаривши позивачку у скроню три рази рукою.

Просила суд ухвалити рішення, яким: визнати, що відповідачка принизила її честь, гідність та ділову репутацію, завдала моральних страждань у зв»язку з побиттям та поширенням недостовірної інформації про те, що позивачка є «психічно хворою», «одинокою», «падшою», «ніщою»; зобов»язати відповідачку припинити фізичне та моральне знущання та спростувати указану недостовірну інформацію - шляхом розвішування в парадному будинку АДРЕСА_1 копії судового рішення суду та зобов»язати відповідачку публічно вибачитись перед позивачкою.

Відповідачка ОСОБА_3 заперечувала задоволенню позовних вимог, зазначивши, що нічого подібного не було, хоча конфліктні відносини між сторонами існують.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 31 жовтня 2017 року у позові відмовлено за недоведеністю /а.с.209-218/.

В поданій апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_2, посилаючись на доводи, викладені в позовній заяві, просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 31 жовтня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов /а.с.225-232/.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Заслухавши доповідь по справі, пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити, а рішення залишити без змін з таких підстав.

Відповідно до ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як слідує з матеріалів справи, позивачка ОСОБА_2 проживає у квартирі АДРЕСА_1 Її сусідкою до 2014 року була відповідачка ОСОБА_3, яка проживала у квартирі №2 цього ж будинку, а починаючи з 2014 року відповідачка проживає і зареєстрована в іншому помешканні на вул.Олени Теліги в м.Києві.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивачка зазначає, що за указаною адресою вона проживає з 1966 року і весь час відповідачка безпідставно ображає її, навіть у присутності інших мешканців будинку, непристойними словами, такими, як: «психічно хвора», «одинока», «падша», «ніща», що позивачка сприймає як моральне насилля та просить спростувати зазначену неправдиву інформацію, яку поширює відносно неї відповідачка. Указані вислови позивачка сприймає як приниження її честі, гідності та ділової репутації, оскільки вона, позивачка є працюючим пенсіонером на відповідальній роботі архітектора.

Крім того, позивачка посилається на те, що відповідачка 22.10.2012 року застосувала до неї фізичне насильство, за відсутності свідків тричі ударила її рукою у скроню, заподіявши не лише моральну образу, але і фізичний біль.

Звернення позивачки до міліції відносно неправомірної поведінки відповідачки ніякого результату не досягли, оскільки міліція відмовила у притягненні відповідачки до відповідальності, а позивачці роз»яснено доцільність звернення з цим питанням до суду в порядку цивільного провадження.

Заперечуючи позовним вимогам, відповідачка ОСОБА_3 долучила до матеріалів справи звернення мешканців будинку АДРЕСА_1, з якого слідує, що 23.12.2014 року мешканці указаного будинку в кількості п»яти осіб звернулись до Солом»янського районного управління міліції у м.Києві з проханням звернути увагу на негідну поведінку ОСОБА_2, яка впродовж багатьох років ображає літніх сусідів - мешканців під»їзду, а при зустрічі замість привітання від неї лише чути: «жиди», «бандити», «вори», «ніщіє» і тому подібне. Особливо постійно та безпідставно чіпляється та ображає мешканців квартири №2 ОСОБА_3 та ОСОБА_4. Зчиняє галас у під»їзді, біля неї не пройти. Звинувачує їх у псуванні дверей, електропостачання до її квартири та інше /а.с.141/.

Аналогічного змісту надійшло звернення у жовтні 2016 року від сусідів указаного будинку до Шевченківського районного суду м.Києва /а.с.142/.

Відповідно до ст.201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров»я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім»я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

У п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995р, із подальшими змінами, «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

У п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» зазначено, що при розгляді справ даної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного з»язку; викладення в характеристах, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Проте, судам необхідно враховувати, що повідомлення оспорюваної інформації лише особі, якої вона стосується, не може визнаватись її поширенням, якщо особа, яка повідомила таку інформацію, вжила достатніх заходів конфіденційності для того, щоб ця інформація не стала доступною третім особам.

Недостовірною вважається така інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто, містить відомості про події та явища яких не існувало взагалі, або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

З урахуванням вище зазначеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно визначився про відсутність юридичного складу правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, поняття якого викладено у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи».

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як встановив суд першої інстанції, між сторонами дійсно існують неприязні стосунки і з огляду на надані суду докази, суд правомірно вважав, що висловлені сторонами обопільні образи мали місце, проте підтверджень щодо доведення образ до інших осіб, про які стверджує позивачка, не знайшло свого підтвердження, а тому вимоги позивачки задоволенню не підлягать.

Крім того, із долучених позивачкою письмових доказів щодо кримінальної справи за фактом нанесення їй відповідачкою тілесних ушкоджень та заподіяння фізичного болю у області скроні, по епізоду від 22.10.2012 року, встановлено, що постановою від 26.09.2013 року провадження у кримінальній справі закрито, з урахуванням висновку судово-медичної експертизи №1371-Е від 20.09.2013 року, згідно якого слідує, що у позивачки ОСОБА_2 будь-яких тілесних ушкоджень не виявлено.

Як встановлено у судовому засіданні, відповідачка ОСОБА_3 з червня 2014 року, тобто, більше трьох років, в будинку по АДРЕСА_1 не мешкає, і, крім того, позивачка ОСОБА_2 на конкретне питання суду не змогла назвати дату, місце, в присутності кого відповідачка допустила протиправні дії відносно позивачки.

Таким чином, судом першої інстанції на повно та всебічно з»ясованих та досліджених обставинах встановлена відсутність порушення відповідачкою особистих немайнових прав позивачки або таких, що перешкоджають позивачці повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право, що є підставою для відмови у позові.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції винесене на повно з»ясованих обставинах з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду.

Керуючись ст.ст.374, 376, 381-384, 141, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 31 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її прийняття, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 02 березня 2018 року.

Головуючий

Судді