КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 761/4502/18
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/1669/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Піхур О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2018 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Волошиної В.М., Панченка М.М.,

за участю секретаря судового засідання Макаренко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 07 серпня 2018 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів ,-

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2018 року ОСОБА_3 звернулась у суд із позовом до ОСОБА_4 про стягнення аліментів.

В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_3 перебувала у шлюбі з відповідачем з 14 вересня 2007 року, в якому у них народився син - ОСОБА_5, 2009 р.н. Нині подружжя проживає окремо один від одного і позивач разом із сином винаймають квартиру, а відповідач в свою чергу не надає матеріальної допомоги на утримання дитини та не спілкується з нею.

Посилаючись на те, що позивач на утримання дитини витрачає приблизно 10 000 грн. в місяць, вважає дану суму значною, враховуючи стан здоров'я сина, просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі у розмірі 3 000 грн., починаючи з дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 07 серпня 2018 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь позивача аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 у твердій грошовій сумі у розмірі 2 000 грн., з урахуванням індексації, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 08 лютого 2018 року до досягнення дитиною повноліття. Вирішено питання сплати судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення норм процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, відсутність наміру відповідача в добровільному порядку матеріально допомагати сину, просить скасувати рішення районного суду в частині розміру аліментів та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, зі змісту, що на підтвердження своїх вимог ОСОБА_3 надала всі докази про фактичні витрати на утримання та розвиток дитини, зокрема докази того, що син страждає на двобічний плантарний асцит з больовим синдромом та стоматологічні проблеми, на що позивач витрачає значні кошти, проте, відповідач не надає коштів на щорічне оздоровлення дитини, а навпроти, дізнавшись про наявність позову взагалі не надав дозволу дитині на виїзд з позивачем за кордон на відпочинок, що стало психологічною травмою для дитини та викликало не аби який стрес.

ОСОБА_3, посилаючись на те, що відповідач не маючи перешкод для працевлаштування, будучи здоровим чоловіком не працює та не надає матеріальної допомоги взагалі, при цьому, займається оздобленням будинку, просить апеляційну скаргу задовольнити.

Колегія суддів, вислухавши представника ОСОБА_3, яка підтримала апеляційну скаргу, ОСОБА_4, який просив апеляційну скаргу відхилити, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 перебувала з ОСОБА_4 у шлюбі з 14 вересня 2007 року, який рішенням суду від 14 червня 2018 року розірвано, сторони проживають окремо та мають дитину - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.5-6).

Встановлено, що дитина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2,проживає разом з позивачем і повністю знаходиться на її утриманні.

Задовольняючи позов частково районний суд виходив з положень ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 року», яким встановлено прожитковий мінімум для дітей.

Разом з тим, з такими висновками суду першої інстанції повністю погодитися неможливо, враховуючи таке.

Згідно частини другої статті 27 Конвенції Організації Об'єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

За змістом ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частина 3 ст. 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Доказів отримання ОСОБА_4 стабільної заробітної плати матеріали справи не містять.

Між тим, визнаючи доведеним розмір аліментів, що підлягає стягненню з боржника в сумі 2000 грн., а не 3000 грн., як просив позивач, районний суд, всупереч положень ст. 182 ЦК України, враховував лише встановлений Законом України «Про державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум для дитини відповідного віку.

Залишилася нез'ясованою судом і думка відповідача щодо розміру аліментів.

Отже, фактично у відсутність заперечень ОСОБА_4, районний суд зменшив суму аліментів, заявлену у позові.

Даючи пояснення в суді апеляційної інстанції ОСОБА_4 вказував на те, що він офіційно не працевлаштований, виконує разові завдання й його щомісячний дохід становить в межах 8 000 грн.

Між тим, проти стягнення з нього аліментів у сумі 3000 грн. боржник не заперечував.

За таких обставин, рішення районного суду підлягає скасуванню як постановлене з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права.

З урахуванням обставин справи та прохання відповідача про стягнення з нього аліментів у розмірі 3000 грн., колегія суддів дійшла висновку про задоволення заявленого по справі позову у повному обсязі й ухвалення по справі нового рішення.

З ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 підлягають стягненню аліменти на утримання дитини ОСОБА_5, 2009 р.н., у твердій грошовій сумі у розмірі 3 000 грн., з урахуванням індексації, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 08 лютого 2018 року до досягнення дитиною повноліття.

На підставі вимог ч. 13 ст. 141 ЦПК України слід стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судові витрати, у загальному розмірі 1762 грн., з яких за подання позовної заяви - 704 грн. 80 коп., за подання апеляційної скарги - 1057 грн. 20 коп.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 07 серпня 2018 року скасувати.

Постановити по справі нове рішення, яким позов ОСОБА_3 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини ОСОБА_5, 2009 р.н., у твердій грошовій сумі у розмірі 3 000 грн., з урахуванням індексації, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 08 лютого 2018 року до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судові витрати, у розмірі 1762 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з моменту складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 08 листопада 2018 року.

Суддя-доповідач:

Судді: