Провадження № 22-ц/780/1129/18 Доповідач у 2 інстанції Сушко Л. П.
Категорія 4 28.02.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

28 лютого 2018 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Фінагеєва В.О.

секретар: Вергелес О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя набутого за час шлюбу,-

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя набутого за час шлюбу, обґрунтовуючи його тим, що між ним та відповідачем було укладено шлюб, однак сімейне життя не склалося через відсутність взаєморозуміння. За час перебування у шлюбі ним спільно з відповідачем було придбано майно: земельну ділянку та садовий будинок. Тому просив суд розірвати шлюб, укладений між ним та ОСОБА_2; визнати земельну ділянку та садовий будинок спільною сумісною власністю подружжя; стягнути з ОСОБА_2 компенсацію ? вартості земельної ділянки в розмірі 73370,00 грн.; визнати за ним право власності на ? частку садового будинку; вирішити питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 листопада 2017 року провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя набутого за час шлюбу відкрито.

Не погодившись з такою ухвалою суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить частково скасувати ухвалу та прийняти постанову про направлення справи в частині розірвання шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 для розгляду за встановленою підсудністю до Солом'янського районного суду міста Києва, посилаючись на її незаконність, не обґрунтованість, порушення судом норм процесуального права. Вважає, що хоча вимоги про розірвання шлюбу та про поділ майна подружжя походять з сімейних правовідносин, ці вимоги не є однорідними як за предметом позову, так і за способом захисту прав та законних інтересів стороні цивільного процесу, що зумовлює самостійний предмет їх доказування. Вказує, що місцем її реєстрації є АДРЕСА_1, що за адміністративно територіальним поділом міста Києва відноситься до Солом'янського району м. Києва, а тому, із вимогою про розірвання шлюбу позивач мав звернутися до Солом'янського районного суду м. Києва, у відповідності до ч.1 ст.109 ЦПК України (у редакції чинній на момент пред'явлення позову).

Позивач ОСОБА_3 надав суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2, в якому вказав, що оскаржувана ухвала постановлена і обгрутована відповідно до положень ЦПК України, а тому скасуванню, з підстав наведених у апеляційній скарзі, не підлягає.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про відкриття провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що позивач дотримався всіх правил підсудності, а позовна заява відповідає вимогам ст.ст.119, 120 ЦПК України.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Так, за загальним правилом, передбаченим ч. 1 ст. 109 ЦПК України (у редакції чинній на дату постановлення судом оскаржуваної ухвали), позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування.

Відповідно до ч.1 ст.114 ЦПК України (у редакції чинній на дату постановлення судом оскаржуваної ухвали) позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Відповідно до п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11 у випадку коли при розірванні шлюбу в судовому порядку встановлено, що подружжя не досягло згоди про те, з ким із них будуть проживати неповнолітні діти, про порядок та розмір виплати коштів на утримання дітей, дружини (чоловіка), а також про поділ спільного майна подружжя, або буде встановлено, що такої згоди досягнуто, але вона порушує інтереси дітей чи одного з подружжя, суд вирішує зазначені питання по суті одночасно з вимогою про розірвання шлюбу з дотриманням закону, який регулює ці правовідносини.

Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року №2 правила виключної підсудності діють також у випадку пред'явлення кількох позовних вимог, пов'язаних між собою, якщо на одну з них поширюється виключна підсудність.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 15 листопада 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя набутого за час шлюбу, обґрунтовуючи його тим, що між ним та відповідачем було укладено шлюб, однак сімейне життя не склалося через відсутність взаєморозуміння. За час перебування у шлюбі ним спільно з відповідачем було придбано майно: земельну ділянку та садовий будинок. (а.с.3-7).

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 листопада 2017 року провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя набутого за час шлюбу відкрито (а.с.23).

Як вбачається зі змісту позовної заяви ОСОБА_3, предметом позовних вимог є розірвання шлюбу та поділ спільного нерухомого майна подружжя, місцезнаходженням якого є: АДРЕСА_2 (а.с.9-15).

Аналізуючи вищезазначені норми законодавства колегія суддів приходить до висновку, що при зверненні до суду із позовом про розірвання шлюбу та поділ нерухомого майна подружжя набутого за час шлюбу, особа повинна обрати суд, що буде розглядати цивільну справу, за місцезнаходженням нерухомого майна або основної його частини (за правилами виключної підсудності).

Крім того, Закон зобов'язує суд суд вирішувати питання про поділ майна по суті одночасно з вимогою про розірвання шлюбу з дотриманням Закону, який регулює ці правовідносини.

Таким чином, виходячи із правил виключної підсудності, встановленої ч.1 ст.114 ЦПК України (у редакції чинній на дату постановлення судом оскаржуваної ухвали), Києво-Святошинський районний суд Київської області дійшов правильного висновку про відкриття провадження у справі.

При цьому, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної про те, що дійсним місцем реєстрації ОСОБА_2 є АДРЕСА_1 та справа повинна бути розглянута за місцем її проживання, оскільки такі доводи не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції викладених в ухвалі не спростовують.

Відтак, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права і не може бути скасована з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено «28» лютого 2018 року.

Головуючий:

Судді: