27.02.2018 227/573/18
РІШЕННЯ
27 лютого 2018 року м. Добропілля
Добропільський міськрайонний суд Донецької області в складі:
головуючого судді - Притуляка С.А.,
при секретарі - Коверченковій М.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: Добропільський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, про встановлення факту народження, -
Заявник звернулася до суду із заявою про встановлення факту народження, 09 грудня 2017 року у м. Луганськ дитини чоловічої статі від батьків ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2. Заява мотивована тим, що після звернення до Добропільський районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Донецькій області, заявнику було відмовлено у проведенні державної реєстрації, оскільки для реєстрації народження подано документ, форма якого не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоровя України від 08.08.2006 року № 545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті», а також надано свідоцтво про народження серії І-ВВ № 028122 від 04.01.2018 року видане Артемівським відділом запису актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції.
Встановлення факту народження має для заявника юридичне значення та необхідно для державної реєстрації та отримання свідоцтва про народження, згідно чинного законодавства України.
Заявник у судове засідання не зявилася, звернулася до суду із клопотанням про розгляд справи за її відсутності.
Представник заявника ОСОБА_3 у судове засідання не зявилася, звернулася до суду із клопотанням про розгляд справи за її відсутності.
Представник заінтересованої особи у судове засідання не з'явився, звернувся до суду із заявою про розгляд справи у його відсутність також зазначив, що у державному реєстрі актів цивільного стану громадян актовий запис про народження 09 грудня 2017 року у м. Луганськ дитини чоловічої статі матірю якого є ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 - відсутній.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника.
Згідно копії свідоцтва про шлюб серії І-НО № 480472 виданого Добропільським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області 13 жовтня 2017 року між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 було укладено шлюб та зроблено відповідний актовий запис № 211.
На підтвердження факту народження дитини заявником додано до заяви: копію медичного свідоцтво про народження № 524 від 25.12.2017 року ( дублікат), згідно якого у громадянки ОСОБА_1, 09 грудня 2017 року у родильному відділенні ГУ ЛГМБ № 3 ЛІР м. Луганськ народилася дитина хлопчик, вагою 3000 грамів, копію свідоцтва про народження серії І-ВВ № 028122 від 04.01.2018 року виданого Артемівським відділом запису актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції, сімейні фото з народженою дитиною.
До матеріалів справи долучено відмову Добропільського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Донецькій області у проведенні державної реєстрації народження № 15.32-491 від 20.02.2018 року, з якої вбачається, що для реєстрації народження подано документ, форма якого не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоровя України від 08.08.2006 року № 545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті», а також надано свідоцтво про народження серії І-ВВ № 028122 від 04.01.2018 року видане Артемівським відділом запису актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції.
Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.
За приписами ч.1 ст.294 ЦПК України, під час розгляду справ окремого провадження суд зобов'язаний роз'яснити особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи.
Згідно ч. 1 ст. 144 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану, а Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою постановою Верховної ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, встановлено, що дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування.
Пунктом 7 ч. 1 ст. 315 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження.
Згідно ст. 13 Закону України «Про реєстрацію актів цивільного стану» підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади у сфері охорони здоров'я документи, що підтверджують факт народження. За відсутності документа закладу охорони здоров'я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження.
Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.
З огляду на наведену норму закону, надані заявником копія медичного свідоцтво про народження № 524 від 25.12.2017 року ( дублікат), згідно якого у громадянки ОСОБА_1, 09 грудня 2017 року у родильному відділенні ГУ ЛГМБ № 3 ЛІР м. Луганськ народилася дитина хлопчик, вагою 3000 грамів та копія свідоцтва про народження серії І-ВВ № 028122 від 04.01.2018 року виданого Артемівським відділом запису актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції, є недійсними та не створюють правових наслідків, оскільки видані на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України.
Крім цього, форма виданого медичного документа не відповідає формі, визначеній Наказом Міністерства охорони здоровя України «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження та смерті» від 08.08.2006 року №545.
Втім, згідно консультативному висновку «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» від 21 червня 1971 року Міжнародного суду ООН документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.
Суд приймає до уваги і практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до ст.17 Закону України від 23.02.2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» має застосовуватися при розгляді справ як джерело права.
Так, під час розгляду справ проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), проти Молдови та Росії (зокрема, "Mozer v/ the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia"), грунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.
Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі "Cyprus v. Turkey", ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.
Згідно ч.3 ст.2 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» № 2268-VIII від 18 січня 2018 року, діяльність збройних формувань Російської Федерації та окупаційної адміністрації Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що суперечить нормам міжнародного права, є незаконною, а будь-який виданий у зв'язку з такою діяльністю акт є недійсним і не створює жодних правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження або смерті особи на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, які додаються відповідно до заяви про державну реєстрацію народження особи та заяви про державну реєстрацію смерті особи.
З урахуванням викладеного, оцінивши усі зібрані по справі докази, які у їх сукупності підтверджують факт народження, приймаючи до уваги наявність об'єктивних перешкод для проведення державної реєстрації факту народження та з метою захисту прав і свобод заявниці, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення заяви про встановлення факту народження дитини, оскільки в даному випадку це єдиний спосіб отримати свідоцтво про народження, виданого державним органом України.
Відповідно до ч. 3 ст. 317 ЦПК України, у рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, зокрема, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків.
Рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв'язку із встановленим судом фактом.

В разі встановлення у судовому порядку факту реєстрації акту громадянського стану орган державної реєстрації актів громадянського стану провадить відповідний запис на підставі рішення суду.

При цьому суд звертає увагу заявника на позицію Верховного суду України, викладену в п. 18 Постанови Пленуму ВСУ №5 від 31 березня 1995 року, згідно якої рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання.

У порядку ст. 317 ЦПК України, ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

Керуючись, ст. 144 Сімейного кодексу України, ст. 13 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", ч.3 ст.2 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях», ст. ст.12, 81, 263-265, 293, 317, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_4 Олександрівни, заінтересована особа: Добропільський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, про встановлення факту народження задовольнити .

Встановити факт народження 09 грудня 2017 року у м. Луганськ дитини чоловічої статі від батьків: мати - громадянка України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженка смт. Святогорівка Добропільського району Донецької області Україна, батько громадянин України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_4.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Апеляційного суду Донецької області або через Добропільський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення підлягає негайному виконанню.

Оскарження судового рішення не зупиняє його виконання.

Рішення ухвалено, оформлено і підписано в нарадчій кімнаті суддею.

Суддя Притуляк С.А.

27.02.2018