АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа №2-3812/11/10 Головуючий суддя І інстанції Нев'ядомський Д.В.
Провадження №22-ц/790/27/18 Суддя доповідач Коваленко І.П.
Категорія: договірні
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2018 року

м. Харків

Апеляційний суд Харківської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Коваленко І.П

суддів Овсяннікової А.І., Сащенко І.С.

за участі секретаря Дмитренко А.Ю.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 31 жовтня 2012 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Ерсте Банк" до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення солідарно суми заборгованості за кредитним договором,-

УСТАНОВИВ:

У вересні 2011 року ПАТ «Ерсте Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення солідарно суми забор-гованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову посилався на те, що 19 березня 2008 року між ВАТ «Ерсте Банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір та 14 січня 2010 року між ними також укладено Додаткову угоду №1 за умовою якого ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 83 640 доларів США строком до 18 березня 2035 року зі сплатою 12% річних. На забезпечення виконання умов кредитного договору між Банком та ОСОБА_1 укладено договір поруки. Зобов'язання за договором належним чином не виконуються, станом на 24 червня 2011 року заборгованість за кредитним договором складає 106 404,99 доларів США, що еквівалентно 848 366,98 грн. Повідомлення вимогу про порушення умов договору направлено Банком як ОСОБА_2, так і ОСОБА_1, проте у добровільному порядку заборгованість за договором не погашена.

У зв'язку з цим, просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Ерсте Банк» суму заборгованості за кредитним договором від 19 березня 2008 року у розмірі 106 404,99 доларів США, що станом на 24 червня 2011 року еквівалентно 848 366,98 грн. та сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1 700 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн., разом 850 186,98 грн.

Представник відповідача ОСОБА_1 подала зустрічний позов про визнання укладеного договору поруки № 014/8088/2/11776/5 19.03.2008р. припиненим, посилаючись на ст.559 ЦК України, просила визнати договір поруки припиненим, у зв'язку зі збільшенням обсягу відповідальності поручителя після укладення позичальником ОСОБА_1 додаткової угоди № 1 від 14.01.2010р. до кредитного договору.

В зв'язку з неявкою в судове засідання судом через втрату позивача за зустрічним позовом інтересу до цього зустрічного позову, зустрічнй позов ухвалою Київського районного суду м.Харква від 27.01.2012 року був залишений без розгляду. (а.с.131).

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав, просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 проти задоволення позову заперечував, посилаючись на наявність сумнівів щодо правильності заборгованості, яка розрахована позивачем, і наявність підстав для призначення по справі судово-економічної експертизи.

Рішенням Київського районного суду м.Харкова від 31 жовтня 2012 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 солідарно на користь ГІАТ «Ерсте Банк» заборгованість за кредитним договором від 19 березня 2008 року та додатковою угодою №1 від 14 січня 2010 року в сумі 643 457,52 грн., вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на незаконність, необґрунтованість рішення, ухваленого з порушенням вимог матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків суду фактичним обставинам по справі.

В судове засідання апеляційної інстанції сторони не з'явились, повістки на адресу сторін направлялись не одноразово, повертались із зазначенням «за закінченням терміну зберігання» , за телефоном, зазначеним банком, слухавку ніхто не зняв.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Правосуддя має бути швидким. Тривала невиправдана затримка процесу практично рівнозначна відмові в правосудді. (Рішення Суду у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992 р., (Judgement of ECHR of 16 December 1992 De Geouffre de la Pradelle v. France // Series A N 253- В).

З цього приводу прецедентними є також рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особі (справа «Скопелліті проти Італії» від 23 листопада 1993 року), або виконанням рішення, ухваленого на користь особи (справа «Папахелас проти Греції» від 25 березня 1999 року).

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи «Федіна проти України» від 02 вересня 2010 року, «Смірнова проти України» від 08 листопада 2005 року, «Матіка проти Румунії» від 02 листопада 2006 року, «Літоселігіс Проти Греції» від 05 лютого 2004 року та інші).

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 оскаржує рішення суду, не отримуючи жодних процесуальних документів, не цікавиться рухом своєї апеляційної скарги, засобів зв'язку не зазначила, проте, поведінка її свідчить про зловживання процесуальними правами, що є неприпустимим відповідно до ст. 44 ЦПК України та суперечить основним засадам цивільного судочинства та практиці Європейського суду з прав людини, в тому числі щодо розгляду справи у розумні строки, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Отже, з урахуванням наведеного вище, колегія дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги у відсутності сторін.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, досліди-вши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Судом встановлено, що відкрите акціонерне товариство «Ерсте Банк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Ерсте Банк») та позичальник ОСОБА_2 уклали 19.03.2008 р кредитний договір з фізичною особою №014/8088/2/11776, за яким відповідач ОСОБА_2 отримав у позивача кредит у сумі 83640 доларів США з оплатою 12% річних, із строком користування коштами до 18.03.2035р., для придбання нерухомості на первинному ринку шляхом придбання облігацій, про що регламентує п.п.1.1, 2.1 кредитного договору та що підтверджується випискою щодо надання кредиту банку за кредитним договором на 19.03.2008 р. Відповідно до умов кредитного договору (п.п.1.3, 5,2, 9.1.,5.6 кредитного договору) ОСОБА_2 зобов'язаний щомісяця погашати кредит та відсотки відповідно до графіку платежів - додаток № 1 до кредитного договору, сплачувати пеню, нараховану в розмірі 0,1 % від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, за порушення строків повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків, інших платежів, що передбачені кредитним договором; достроково здійснити повернення кредиту, відсотків та інших платежів, що визначені кредитним договором, у невиконання або неналежного виконання позичальником та/або третіми особами умов кредитного договору та/або договорів застави, і договорів, що забезпечують погашення кредиту.

14.01.2010р. між позивачем та відповідачем укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору, згідно якої сторони змінили умови погашення кредиту та залишивши без змін суму кредиту, строк та розмір відсоткової ставки за користування кредитом.

Для визначення суми заборгованості відповідача ОСОБА_2 перед позивачем ПАТ «Ерсте Банк» станом на 24.06.2011р. по погашенню тіла кредиту, відсотків і пені, ухвалою суду, на задоволення клопотання представника ОСОБА_2, була призначена судово-економічна експертиза, проведення якої доручено Харківському науково - дослідному інституту судових експертиз імені засл.проф.М.С.Бокаріуса. Через неможливість проведення судово-економічної експертизи, що відбулось у зв'язку з несплатою ОСОБА_2 коштів для проведення останньої, судом першої інстанції обгрунтовано були прийняті наявні в матеріалах справи докази, подані сторонами спору.

З матеріалів справи вбачається, в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між позивачем, позичальником ОСОБА_2 та поручителем ОСОБА_1 укладений договір поруки №014/8088/211776/5 від 19.03.2008 р., за яким поручитель ОСОБА_1 зобов'язалася у повному обсязі солідарно відповідати перед позивачем за виконання позичальником умов кредитного договору (п.1.2 договору поруки).

У відповідності зі ст.1054 ЦК України кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Як вбачається з ст.624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Судом встановлено, що з часу розгляду справи відповідачем ОСОБА_2 частково сплачена сума заборгованості за кредитним договором. 21.09.2012р. ОСОБА_2 внесено на погашення боргу перед позивачем суму 43200 дол.США, яка позивачем на підставі ст.534 ЦК України направлена на погашення: прострочених відсотків за період з 14.01.2009р. по 15.06.2010р., заявлених у позові, у сумі 18 426,72 дол.США, та 12 511,02 дол.США направлена на погашення поточних відсотків, що були нараховані за період з 16.06.2010р. по 21.09.2012р.; в другу чергу залишок суми після сплати відсотків у сумі 12262,26 дол.США направлений на погашення основної позичкової заборгованості (кредит).

Відповідач ОСОБА_2 порушував умови повернення кредиту та сплати відсотків, передбачені графіком погашення за кредитним договором, починаючи з 15.11.2010р., з 15.10.2012р. припинив сплату платежів за кредитом та відсотками, у зв'язку з чим виникла заборгованість за кредитним договором, яка станом на 16.10.2012р. складала: прострочена заборгованість за кредитом 202,94 доларів США, прострочена заборгованість за відсотками, нарахованими за користування кредитом на 16.10.2012р. 673,19 доларів США, сума пені за несвоєчасне повернення кредиту за період з 17.10.2011р. по 16.10.2012р. складала 296,74 долара США, сума нарахованої пені за несвоєчасну сплату відсотків за період з 17.10.2011р. по 16.10.2012р. складала 8867,35 доларів США, що підтверджується виписками по кредиту та по особовому рахунку по кредитному договору ОСОБА_2, розрахунком заборгованості за кредитним договором на 16.10.2012р.

Відповідно ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

У відповідності до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно зі ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. У відповідності до ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно вимог ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.526 України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідне с умов договору та вимог Цивільного кодексу України та інших актів цивільного законодавства.

Судом встановлено, що позивачем дотримані умови п.6.5 кредитного договору, п.3.1.1. договору поруки щодо письмового попередження відповідачів про дострокове стягнення заборгованості якщо порушення за кредитним договором не будуть усунуті. Позивачем були надіслані відповідачам листи, в яких містилась вимога про виконання порушеного основного зобов'язання за кредитним договором, про дострокове повернення заборгованості за кредитним договором, що залишилася до сплати, протягом тридцяти днів, у разі невиконання цих вимог (лист вимога про порушення основного зобов'язання від 23.03.2009р. за вих. №6.2.0.19.0-30/59, від 07.04.2009р., вих. №6.2.0.19.0-30/67), що залишені відповідачами без задоволення. Отже, на підставі ч.2 ст.1050 ЦК України, у зв'язку з порушенням умов щодо повернення кредиту та сплати відсотків, у позивача виникає право на дострокове стягнення залишку заборгованості за кредитом, нарахованих відсотків. Станом на 16.10.2012р. залишок заборгованості за кредитом складав 70 517 доларів США, в т.ч. сума простроченої заборгованості за кредитом - 202,94, заборгованості за відсотками на 16.10.2012р. складала 696,38 доларів США, в т.ч. прострочена сума відсотків - 673,19 дол.США.

Згідно зі ст.553 ЦК України за договором поруки, поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Згідно з вказаним договором поруки відповідач ОСОБА_1 зобов'язалася відповідати перед позивачем за виконання зобов'язань позичальника по кредитному договору в повному обсязі як солідарний боржник. Відповідно до ч.2 ст.554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Ухвалою Київського районного суду від 27.01.2012 р. зустрічний позов ОСОБА_1 про визнання договору поруки припиненим - залишено без розгляду.

Згідно ч.1 ст.543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Свої зобов'язання за кредитним договором позичальник виконує, у зв'язку з чим, позовні вимоги в частині дострокового стягнення заборгованості з позичальника та поручителя солідарно є доведеними і такими, що підлягають задоволенню.

З огляду на вищенаведене колегія суддів вважає, що підстав для скасування рішення суду немає.

ОСОБА_2 рішення суду не оскаржував, тому заява представика ОСОБА_2 - ОСОБА_4 про відкликання апеляційної скарги колегією суддів не розглядалась.

Керуючись ст.367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, 382, 383, 384 ЦПК України,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м.Харкова від 31 жовтня 2012 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 27 лютого 2018 року.

Головуючий - І.П. Коваленко

Судді А.І. Овсяннікова

І.С. Сащенко