Провадження № 2/200/3908/17
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
«30» жовтня 2018 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська
у складі: головуючого судді: Женеску Е.В.,
за участю секретаря: Сокол І.С.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 міської ради до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур ОСОБА_1 міської ради, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання недійсним правочину та скасування державної реєстрації права власності, -
11 вересня 2017 року позивач ОСОБА_1 міська рада звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур ОСОБА_1 міської ради, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання недійсним правочину та скасування державної реєстрації права власності.
З огляду на викладене, позивач просив суд визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири № 12, що розташована за адресою м. Дніпро (місто Дніпропетровськ), вул. Князя Володимира Великого (вул. Плеханова), будинок 15-к, від 10.08.2016 року, що укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, та посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрований за № 3368. Скасувати запис про право власності ОСОБА_3, № 15893418, на квартиру № 12, що розташована за адресою м. Дніпро (місто Дніпропетровськ), вул. Князя Володимира Великого (вул. Плеханова), будинок 15-к, від 20.09.2016 року, що внесений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 30926226 від 13.08.2016 року. Судові витрати покласти на відповідачів.
Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 вересня 2017 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду по суті в судовому засіданні (а.с. 29).
Ухвалою суду від 01 грудня 2017 року задоволено клопотання представника позивача про зупинення провадження у справі. Зупинено провадження у справі за позовом ОСОБА_1 міської ради до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур ОСОБА_1 міської ради, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання недійсним правочину та скасування державної реєстрації права власності до набрання законної сили рішенням суду по справі № 202/3999/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про визнання права власності на нерухоме майно (а.с. 54-55).
Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 лютого 2018 року ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 грудня 2017 року про зупинення провадження скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції (а.с. 80-82).
Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 лютого 2018 року визначено здійснювати судовий розгляд справи за позовом ОСОБА_1 міської ради до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур ОСОБА_1 міської ради, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання недійсним правочину та скасування державної реєстрації права власності, за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, встановлено строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.
Позивач надав суду заяву з запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, яка ухвалою суду від 02 квітня 2018 залишена без задоволення.
Відповідачі та треті особи, які належним чином повідомлені про розгляду судом зазначеної справи, відзиву на позовну заяву не надали, в звязку з чим суд розглядає справу за наявними в ній доказами.
Зясувавши обставини спору та дослідивши надані докази, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
У судовому засіданні встановлено, що заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04.07.2016 року у справі № 202/3999/16-ц задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про визнання права власності на нерухоме майно.
Вказаним рішенням суду визнано за ОСОБА_2 право власності, серед іншого майна, на квартиру № 12, яка складається з: 1-кухня-вітальня, 2-санвузол, 3 житлова, загальна площа квартири 62,2 кв.м. житлова площа 13.5 кв.м., допоміжна площа 48.7 кв.м., що розташована в квартирному (багатоквартирному) житловому будинку (літ.А-8) за адресою м. Дніпро, вул. Князя Володимира Великого, № 15-К (вул. Плеханова, 15-К) без додаткового акту вводу в експлуатацію (а.с. 8-13).
З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна (а.с. 15-17), вбачається, що 01 серпня 2016 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право власності за ОСОБА_2 на підставі заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04.07.2016 року на вказану квартиру, номер запису № 15700007.
Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08.08.2016 року заочне рішення від 04.07.2016 року у справі № 202/3999/16-ц скасовано, та справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про визнання права власності на нерухоме майно призначено до розгляду в загальному порядку (а.с. 14).
Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур ОСОБА_1 міської ради ОСОБА_6 від 28.07.2017 року відмовлено представнику ОСОБА_1 міської ради ОСОБА_7 у скасуванні запису про право власності на обєкт нерухомого майна з реєстраційним № 01, оскільки запис про право власності, що підлягає скасуванню, вже припинено у звязку із реєстрацією переходу права власності до іншого субєкта права (а.с. 18).

10 серпня 2016 року ОСОБА_2 продав ОСОБА_3 квартиру № 12, що розташована за адресою м. Дніпро, вул. Князя Володимира Великого, (вул. Плеханова), будинок 15-к, яка складається з: 1-кухня-вітальня, 2-санвузол, 3 житлова, загальною площею 62,2 кв.м. житловою площею 13.5 кв.м., що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 10.08.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» ОСОБА_1 міська рада є представницькиим органом місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, розпорядження землями територіальних громад передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства.

Відповідно до п.34 ч.1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання: вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Позивач стверджує, що земельна ділянка, на якій розташовано самочинно збудоване нерухоме майно за адресою м. Дніпро, вул. Князя Володимира Великого, 15-К, належить ОСОБА_1 міській раді та віднесена до земель комунальної власності, відповідачу ОСОБА_2 ніколи не передавалась під будівництво, право власності чи право користування на вказану земельну ділянку відповідачем-1 не оформлювалось.

Відповідач ОСОБА_2 не надав доказів, що земельна ділянка була ним отримана у власність чи користування у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч.2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч.1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» (ст.39) передбачено обовязкове прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів будівництва, якими, с свою чергу є будинки, будівлі, споруди будь-якого призначення, їх комплекси та частини, лінійні обєкти інженерно-транспортної інфраструктури (ст.4).

Як вбачається з матеріалів справи, спірний обєкт нерухомості в експлуатацію прийнятий не був, а отже, право власності на вказану квартиру у ОСОБА_2 не виникло.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ч. 5 ст. 203 ЦК України однією з вимог, додержання якої є необхідним для чинності правочину це правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до ч.1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.1 ст. 658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення.

Враховуючи, що підставою для реєстрації за ОСОБА_2 права власності на квартиру №12, розташовану в м. Дніпро, вул. Князя Володимира Великого, 15-к, стало рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська, яке на дату продажу вже було скасовано ухвалою цього ж суду від 08.08.2016 року, суд погоджується з твердженням поповича, що право власності у ОСОБА_2 на спірний обєкт нерухомості було відсутнє, що є підставою для визнання недійсним оскаржуваного договору купівлі-продажу від 10.08.2016 року.

Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

З урахуванням зазначеного, суд вважає, що стороною відповідача не спростовано належними, допустимими та достовірними доказами твердження позивача, яка заявляє про порушення його права внаслідок вчинення оскаржуваного договору.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до п.2) ч.2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання правочину недійсним.

Частиною 3 ст.215 ЦК України передбачене, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За встановлених у судовому засіданні обставин та досліджених доказів, суд вважає вимоги позивача законними й обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 12, 81, 133, 141, 258, 259, 263-268 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 міської ради до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур ОСОБА_1 міської ради, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання недійсним правочину та скасування державної реєстрації права власності задовольнити.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири № 12, що розташована за адресою м. Дніпро (місто Дніпропетровськ), вул. Князя Володимира Великого (вул. Плеханова), будинок 15-к, від 10.08.2016 року, що укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, та посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрований за № 3368.

Скасувати запис про право власності ОСОБА_3, № 15893418, на квартиру № 12, що розташована за адресою м. Дніпро (місто Дніпропетровськ), вул. Князя Володимира Великого (вул. Плеханова), будинок 15-к, від 20.09.2016 року, що внесений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 30926226 від 13.08.2016 року.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 міської ради судові витрати в розмірі 3200,00 грн. у рівних частках, а саме по 1600 грн. 00 коп. з кожного.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Пунктом 15.5 Перехідних положень ЦПК України передбачено, що апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Головуючий-суддя: Е.В. Женеску