Справа №628/3320/17 Провадження 2/628/228/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2018 року Куп'янський міськрайонний суд Харківської області

у складі: головуючого - судді Цендри Н.В.

за участю секретаря - Кравцової В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Куп'янськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Куп'янської міської ради Харківської області про визнання громадянина таким, що втратив право користування житловим приміщенням, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з вказаним вище позовом посилаючись на те що, він є власником квартири АДРЕСА_1. Разом з позивачем у квартирі зареєстрована його донька ОСОБА_2 та онук ОСОБА_3, які фактично не мешкають з позивачем в квартирі з грудня місяця 2009 року, їх речі відсутні та вони не беруть участі в утриманні житла, але добровільно з реєстрації не знялися. Це перешкоджає позивачу повною мірою розпоряджатися своєю нерухомістю, тому він змушений був звернутися з даним позовом до суду. Відомостей про звернення ОСОБА_1 до суду з аналогічним позовом немає.

У зв'язку з набранням 15 грудня 2017 року чинності Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, подальший розгляд справи на підставі п. 9 Розділу ХІІІ ЦПК України «Перехідні положення» справа розглянута за правилами нового ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження.

У судове засідання позивач не з'явився, надав до суду заяву з проханням розглядати справу у його відсутності, просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, ОСОБА_2 надала до суду заяву з проханням розглядати справу у її відсутності та у відсутності її неповнолітнього сина ОСОБА_3 Проти задоволення позовних вимог не заперечувала.

Представник органу опіки та піклування надав до суду заяву з проханням розглядати справу у його відсутності. Зазначив, що при вирішенні спору покладається на розсуд суду.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Спірна квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві власності позивачу, що підтверджується ксерокопією договору купівлі-продажу від 23 серпня 2000 року та ксерокопією технічного паспорту на квартиру (а.с. 4-6).

В спірній квартирі АДРЕСА_1 разом з власником ОСОБА_1 зареєстровані - ОСОБА_2 (донька) та ОСОБА_3 (онук). Даний факт підтверджується довідкою №1610 від 06 листопада 2017 року виданою завідуючим сектором по роботі з клієнтами ТОВ КК «Коменерго-Куп'янськ» Харківської області (а.с. 7).

Факт не проживання відповідачів у квартирі підтверджується актом не проживання осіб за місцем їх реєстрації від 06 листопада 2017 року складеним в присутності сусідів даної квартири, представника ТОВ КК «Коменерго-Куп'янськ» та власника квартири. В акті не проживання зазначено, що ОСОБА_2 та її син ОСОБА_3 не мешкають в квартирі за місцем реєстрації з грудня 2009 року (а.с. 8).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ст. 76, ч. 1 ст. 81, ст. 90 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб.

Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Пленум Верховного Суду України в п. 9 постанови «Про деякі питання, що виникають в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12 квітня 1985 року № 2 (зі змінами та доповненнями), роз'яснив, що, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Здійснення людиною свого природного права на життя пов'язано з багатьма факторами, серед яких одне із чільних місць посідає наявність у неї житла. Втрата людиною житла створює реальну загрозу для її фізичного та соціального буття. Саме тому Конституція України у ст. 30 проголошує недоторканність житла. Але юридичний зміст недоторканності житла не зводиться лише до неможливості незаконного проникнення у житло особи, його основний сенс - забезпечення стабільності відносин власності чи оренди, об'єктом яких є житло - будинок, квартира, кімната у гуртожитку тощо. Стабільність цих відносин забезпечується різноманітними цивільно-правовими засобами, зокрема чітким законодавчим закріпленням підстав примусового припинення права на житло.

Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Пленум Верховного Суду України у постанові «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року № 2 підкреслив, що правильний і своєчасний розгляд житлових спорів є гарантією реального здійснення конституційного права особи на житло, захисту прав і охоронюваних законом інтересів державних органів, підприємств, установ, організацій у здійсненні покладених на них завдань щодо управління житловим фондом, його експлуатації і збереження. Досконалий розгляд житлових спорів є запорукою своєчасного, реального здійснення конституційного права громадян на житло і зміцнення законності у житлових правовідносинах.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 6 ЗУ «про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання.

Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користуватися цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Судом у судовому засіданні було встановлено, що відповідачі набули право користування належним позивачу житлом, як члени родини позивача, однак за даною адресою не проживають з 2009 року, тобто більше року, що підтверджується актом не проживання. Крім того, відповідач ОСОБА_2 надала заяву про визнання позовних вимог, тобто факт не проживання відповідачів за спірною адресою ніким не оспорюється.

На підставі вищевикладеного, беручи до уваги, що відповідачі за комунальні послуги не платять, у спірній квартирі АДРЕСА_1 не проживають без поважних причин понад один рік, у зв'язку з чим суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 втратили право на користування спірним житлом. Враховуючи вищевикладене, суд задовольняє позовні вимоги у повному обсязі.

Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням.

Керуючись ст.ст. 11, 12 13, 78, 79, 89, 264, 265, 352,354, п. 9, п. 15, п.п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України, ст. 47 Конституції України, ст. 156 ЖК України, ст.ст. 316-319, 328, 391, 405-406 ЦК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Куп'янської міської ради Харківської області про визнання громадянина таким, що втратив право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 такими, що втратили право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1, знявши їх з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

Суд повідомляє учасникам справи веб-адресу сторінки на офіційному веб-порталі ЄДРСР в мережі Інтернет за якою вони можуть ознайомитися з текстом рішення: «http://www.reyestr.court.gov.ua».

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Куп'янський міськрайонний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк апеляційної скарги, з дня проголошення рішення (п. 15, п.п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

Суддя Куп'янського міськрайонного суду

Харківської області Н.В.Цендра