АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 348/2009 Номер провадження 22-ц/786/263/18Головуючий у 1-й інстанції Лободенко О.С. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:

Головуючого: судді: Кривчун Т.О.

Суддів: Бондаревської С.М., Кузнєцової О.Ю.

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 01 грудня 2009 року

за поданням старшого державного виконавця Автозаводського відділу державної виконавчої служби ОСОБА_3 про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобовязань

по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача,-

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 01 грудня 2009 року подання старшого державного виконавця Автозаводського відділу державної виконавчої служби ОСОБА_3 про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобовязань, задоволено.

Тимчасово обмежено боржнику ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженцю ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованому за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 (інші відомості відсутні), право виїзду за межі України,- до виконання ОСОБА_2 своїх зобовязань (а.с.11).

Вказану ухвалу оскаржив боржник у виконавчому провадженні ОСОБА_2, який у поданій апеляційній скарзі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу місцевого суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні подання державного виконавця відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що при постановленні оскаржуваної ухвали місцевий суд безпідставно посилався на начебто встановлення факту ухилення боржника від виконання виконавчого документу, проте апелянт вважає, що вказане є недоведеним та на підтвердження не надано жодного доказу.

Окрім того, зауважує, що з тексту оскаржуваної ухвали, навпаки, вбачається, що ОСОБА_2 виконувалось рішення суду про стягнення аліментів. При цьому висновок про необхідність обмежити останнього у праві виїзду за кордон був зроблений виключно на підставі того, що боржник перестав зявлятися до державного виконавця на прийом.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали місцевого суду, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як убачається з матеріалів справи, 22.02.2002 року Автозаводським районним судом м. Кременчука Полтавської області було видано виконавчий лист №2-1602/02 про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу на утримання доньки Альбіни, ІНФОРМАЦІЯ_4 по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів (а.с.3).

04.03.2002 року державним виконавцем Державної виконавчої служби Автозаводського м. Кременчука управління юстиції ОСОБА_5 було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження про примусове виконання виконавчого листа №2-1602, виданого 22.02.2002 року Автозаводським районним судом м. Кременчука Полтавської області про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6, копію постанови направлено сторонам (а.с.79-80).

У листопаді 2009 року державний виконавець звернувся до місцевого суду з вказаним поданням, в якому прохав встановити боржнику ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобовязань (а.с.1-2).

У подальшому, як зазначено вище, ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 01 грудня 2009 року подання старшого державного виконавця Автозаводського відділу державної виконавчої служби ОСОБА_3 про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобовязань, задоволено.

Задовольняючи подання державного виконавця місцевий суд виходив із того, що невжиття заходів тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України зробить неможливим виконання судового рішення, оскільки боржник сплачує аліменти не в повному обсязі та не систематично, внаслідок чого утворилась значна заборгованість, не зявляється до державного виконавця, при цьому державним виконавцем вжито усіх передбачених законом заходів примусового виконання рішень, а тому наявні підстави для задоволення даного подання.

Такий висновок районного суду відповідає встановленим по справі обставинам та ґрунтується на законі, виходячи з наступного.

У відповідності до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997р. №475/97 визначено, що на здійснення права кожного залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються статтею 313 Цивільного кодексу України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Підстави для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон передбачені Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України".

Згідно п.4 ч.1 ст.4 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент постановлення оскаржуваної ухвали) Заходами примусового виконання рішень є інші заходи, передбачені рішенням.

При цьому частиною 1 ст.5 цього закону (в редакції, чинній на момент постановлення оскаржуваної ухвали) визначено, що державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п.18 ч.2 ст.5 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент постановлення оскаржуваної ухвали) державний виконавець при здійсненні виконавчого провадження має право: здійснювати інші повноваження, передбачені цим та іншими законами.

Так, відповідно до п.5 ч.1 ст.6 цього Закону (в редакції, чинній на момент постановлення ухвали), право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань.

У проведеному 01.02.2013 року Верховним Судом України аналізі судової практики щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вказано, що з погляду значення словосполучення "ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)", вжите у п.5 ч.1 ст.6 Закону № 3857-XII та у п.18 ч.3 ст.11 Закону №606-XIV, позначає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання.

У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об'єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб'єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов'язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Таким чином, поняття "ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням" варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

В ході розгляду даної справи судом апеляційної інстанції було направлено запит від 12.01.2018 року до Автозаводського ВДВС м. Кременчука ГТУЮ у Полтавській області з метою надання копій матеріалів виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа №2-1602/02, виданого 22.02.2002 року Автозаводським районним судом м. Кременчука Полтавської області про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу на утримання доньки Альбіни, ІНФОРМАЦІЯ_4 по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів (а.с.27).

Копії затребуваних матеріалів виконавчого провадження №4720518 надійшли до апеляційного суду 18.01.2018 року (а.с.32-159).

Як убачається з наданих на запит суду копій матеріалів виконавчого провадження, постановою державного виконавця державної виконавчої служби Автозаводського м. Кременчука управління юстиції ОСОБА_5 від 04.03.2002 року було відкрито виконавче провадження про примусове виконання виконавчого листа № 2-1602 (а.с.79).

З наданої квитанції від 30.04.2002 року слідує, що ОСОБА_2 було направлено копію вказаної постанови від 04.03.2002 року (а.с.80).

Відповідно до акту державного виконавцядержавної виконавчої служби Автозаводського м. Кременчука управління юстиції ОСОБА_5 від 28.08.2003 року, встановлено, що зі слів матері боржника, ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 не проживає останні 5 років, виїхав за межі України (а.с.83).

09.09.2003 року боржником ОСОБА_2 в межах даного виконавчого провадження було написано офіційне попередження до державного виконавцядержавної виконавчої служби Автозаводського м. Кременчука управління юстиції ОСОБА_5, з якого вбачається, що він обізнаний про наявність судового рішення про стягнення з нього на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання доньки Альбіни (а.с.85).

З акту державного виконавцяНестерович О.В. Автозаводського ВДВС Кременчуцького МУЮ від 15.06.2009 року, складеного в присутності боржника ОСОБА_2, вбачається, що боржник зявився та подав квитанції про сплату аліментів; на даний проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6, місця роботи не має (а.с.109).

Також, в наданих на запит суду матеріалах виконавчого провадження наявні копії квитанцій про перерахування боржником ОСОБА_4 коштів (а.с.47-48, 140-147).

Проте, відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах для боржника ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 на утримання доньки Альбіни, ІНФОРМАЦІЯ_4 у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 1/2 частини неоподаткованого мінімуму доходів громадян, щомісячно, починаючи з 30.01.2002 року і до досягнення дитиною повноліття, згідно виконавчого листав №2-1602/02 від 22.02.2002 року, виданого Автозаводським районним судом м. Кременчука Полтавської області, станом на 01.11.2009 року заборгованість зі сплати аліментів згідно розрахунку державного виконавця становить 26138,40 грн. При цьому, станом на 01.01.2018 року заборгованість зі сплати аліментів становить 120904,40 грн. (26138,40 (заборгованість станом на 01.11.2009р.) + 94766,00 грн. (заборгованість за період з листопада 2009 року по грудень 2017 року) (а.с.158-159).

З наведеного вбачається, що боржник був достеменно обізнаний про наявність відритого виконавчого провадження про стягнення з нього на користь ОСОБА_4 аліментів в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу на утримання доньки Альбіни, ІНФОРМАЦІЯ_7, проте належним чином взяті на себе зобовязання не виконував та, згідно відомостей, наявних у матеріалах виконавчого провадження, виїхав на проживання за кордон.

Наведені вище обставини колегія суддів розцінює як свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості, оскільки боржник є працездатною особою, відомостей про незадовільний стан здоровя чи наявність інших непереборних обставин, що перешкоджали б ОСОБА_2 виконувати обовязок про утриманню своєї неповнолітньої доньки матеріали справи не містять.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів вважає, що аналіз наявних у справі доказів свідчить про факт свідомого ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням суду, а тому місцевим судом було правомірно задоволено заяву державного виконавця про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що місцевим судом не встановлено факту ухилення боржника від виконання виконавчого документу, є безпідставними, оскільки матеріалами справи встановлено, що боржник достеменно знав про наявність судового рішення про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу на утримання доньки Альбіни, ІНФОРМАЦІЯ_4 по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та про відкрите виконавче провадження за виконавчим листом №2-1602/02, виданим 22.02.2002 року Автозаводським районним судом м. Кременчука Полтавської області. Проте, не зважаючи на це, боржник виїхав за кордон та не в повній мірі виконував взяті на себе зобовязання, а з листопада 2009 року взагалі припинив сплачувати кошти, внаслідок чого утворилась заборгованість по сплаті аліментів у визначеному розмірі, що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями квитанцій та розрахунком заборгованості (а.с.140-147, 158-159).

Інші доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду також не спростовують та не ґрунтуються на нормах права, тому судом до уваги не приймаються.

Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Керуючись ст.ст.368, 374, 375, ст.ст.382,383,384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2,- відхилити.

Ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 01 грудня 2009 року, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ: /підпис/ ОСОБА_1

СУДДІ: /підпис/ ОСОБА_7

/підпис/ ОСОБА_8

ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1