Справа № 524/6698/17
Провадження №2/524/399/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.02.2018 року Автозаводський районний суд м. Кременчука в складі: головуючого - судді - Нестеренка С.Г., при секретарі - Бельченко Н.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В

У вересні 2017 року до суду звернулася ОСОБА_1 з вказаним позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Зазначала, що вона є власником квартири АДРЕСА_1.

З 2012 року відповідач ОСОБА_2, який є колишнім чоловіком, за вказаною адресою не проживає і його особистих речей в квартирі немає.

Просила усунути перешкоди у користуванні житловим приміщенням та визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування вказаним житловим приміщенням на підставі ст. 405 ЦК України.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 не прибули, просили справу розглянути за їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, про що надали письмові заяви.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не прибув повторно, був повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином - засобами рекомендованого поштового зв'язку, про причини неявки в судове засідання не повідомляв.

Представник третьої особи - Автозаводського районного відділу у м. Кременчуці УДМС України в Полтавській області у судове засідання не прибув, адміністрація якого просила справу розглянути за відсутності його представника, про що надала письмову заяву.

Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступне.

Згідно ст. 391 ЦК України власник має право володіти, користуватися, розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Судом достовірно встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності позивачеві ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 12 жовтня 2006 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Дзюбою В.І., зареєстровано в реєстрі за № 3639.

У згаданій квартирі є зареєстрованими позивач, син позивача ОСОБА_5 та відповідач ОСОБА_2 Відповідач не проживає у квартирі з 2012 року без поважних на те причин та підстав, що підтверджується актом про не проживання, складеного 20 серпня 2017 року представником правління ОСББ Лубниною В.В. Особисті речі відповідача в квартирі АДРЕСА_1 - відсутні. У даний час фактичне місце проживання відповідача - невідоме та не встановлено.

Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на спростування позову.

Враховуючи наведені обставини, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідача необхідно визнати таким, що втратив право користування спірним житловим приміщення згідно ст. 405 ЦК України, оскільки не проживає у вказаному житловому приміщенні більше одного року. При цьому, суд застосовує ст. 405 ЦК України, оскільки спірне приміщення належить позивачеві на праві приватної власності.

Суд також врахував правовий висновок ВССУ викладений в ухвалі від 09 листопада 2017 року за № 598/1718/16-ц та правову позицію ВСУ у справі № 6-709цс16 від 16 листопада 2016 року. Зокрема, ч. 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Вирішуючи питання про судові витрати, суд враховує, що з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 640 грн.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 391, 405 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 10-13, 18, 76-81, 83, 258, 264, 265, 273, 281, 282, 283, 284, 289, 352, 354 ЦПК України,

У Х В А Л И В

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні квартирою АДРЕСА_1.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 640 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданої упродовж тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Полтавської області безпосередньо або через Автозаводський районний суд м. Кременчука протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: