н/п 4-с/490/14/2018 Справа № 490/4328/16-ц
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
УХВАЛА
іменем України
05 березня 2018 року м. Миколаїв
Центральний районний суд м. Миколаєва у складі :
головуючого судді Гуденко О.А.,
при секретарі Кваша С.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу стягувача ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Центрального ВДВС м.Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області (далі Центральний ВДВС), -
в с т а н о в и в:
17.01.2018 року скаржник звернувся до суду зі скаргою, в якій просить суд визнати незаконною та скасувати постанову ст. державного виконавця Центрального ВДВС м. Миколаїв від 24.11.2017 р. про закінчення виконавчого провадження по виконавчому листу №490/4328/16-ц від 15.06.2016 р., а виконавчий лист повернути Центральному ВДВС м. Миколаїв, а також визнати незаконною та скасувати постанову начальника Центрального ВДВС м. Миколаїв, оскільки державним виконавцем не вжито усіх заходів щодо виконання рішення суду.
Скаржник надав суду заяву про розгляд скарги у його відсутність,вимоги скарги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити.
Центральний ВДВС м. Миколаїв надав суду заяву про перенесення розгляду справи, у зв'язку з неможливістю забезпечити участь представника відділу.
Ухвалою суду скаргу розглянуто у відсутність сторін, оскільки відповідно до ч.2 ст.450 ЦПК України, неявка сторін не перешкоджають її розгляду.
Вивчивши доводи скарги, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.
19 жовтня 2016 року Центральним районним судом м. Миколаєва ухвалено рішення, яким зобов'язано ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 в користуванні 69/400 та 23/400 частками житлового будинку № 3 по вул. 1-а Госпітальна в м. Миколаєві. Зобов'язано ОСОБА_2 звільнити від власних речей 69/400 та 23/400 частки житлового будинку № 3 по вул. 1-а Госпітальна в м. Миколаєві. В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 551 грн. 21 коп. судового збору.
Ухвалою суду від 23.02.2017 року було виправлено описки у вищевказаному рішенні суду.
Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 17 травня 2017 року вищевказане рішення суду в частині визначення майна щодо користування яким усуваються перешкоди змінено зазначивши, що таким майном є: житлова кімната - 2-4 площею 17,3 кв.м., сарай літ."Б", літня кухня лі. "З", душ літ. "Д", вбиральня літ."Г" в житловому будинку №3 по вул. Госпітальна (Косіора) 1 в м. Миколаєві. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

На підставі вищевказаного рішення суду, 15.06.2017 року скаржник отримав виконавчий лист.

26.10.2017 року державним виконавцем Центрального ВДВС м. Миколаїв винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

24.11.2017 року державним виконавцем Центрального ВДВС м. Миколаїв винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.9 ч.1 ст. 39, 40 ЗУ "Про виконавче провадження",оскільки згідно акту державного виконавця від 24.11.2017 р. за адресою: м. Миколаїв, вул. 1 Госпітальна, буд.3 боржника ОСОБА_2 не виявлено. Згідно заяви боржника за вх. номером 17764 від 20.11.2017 року виявлено,що ОСОБА_2 зареєстрована та проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, підтвердженням чого є копія паспорту боржника. Так як боржник фактично не проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, той й чинити перешкоди стягувачу ОСОБА_3 в користуванні приміщеннями не може.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

За змістом пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У Законі України «Про виконавче провадження» поняття «виконавче провадження» розуміється як завершальна стадія судового провадження (стаття 1).

Наведене узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує право на справедливий суд. Так, у справі «Горнсбі проти Греції» (Case of Hornsby v. Greece) указаний суд у своєму рішенні від 19 березня 1997 року зазначив, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду».

В силу ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Підстави закінчення виконавчого провадження передбачені ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Вказана стаття містить вичерпний перелік підстав для проведення зазначеної дії.

Зокрема, відповідно до п.9 ч.1 ст. 39 вказаного Закону, виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Проте, доказів щодо повного виконання рішення суду, в тому числі про звільнення речей боржника з житловому будинку №3 по вул. Госпітальна (Косіора) 1 в м. Миколаєві, суду не надано.

За таких обставин висновок державного виконавця про наявність підстав для закінчення виконавчого провадження є незаконним, а постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 06 квітня 2017 року не відповідає вимогам Закону, а тому її слід визнати неправомірною.

Відповідно до вимог ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги, у разі встановлення її обґрунтованості, суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця усунути порушення ( поновити порушене право заявника).

З огляду на зміст рішення, щодо виконання якого подана скарга, а також виходячи з того, що заявник оспорює саме рішення державного виконавця про закінчення виконавчого провадження, суд вважає, що для відновлення прав стягувача необхідно визнати оскаржувану постанову державного виконавця неправомірною та зобов'язати державного виконавця продовжити виконавчі дії відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, скаржник не пропустив строк на звернення до суду з цією скаргою.

Керуючись статтями , 263-267, 451 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати неправомірною постанову старшого державного виконавця Центрального ВДВС м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області від 24.11.2017 року про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №490/4328/16-ц, виданого 15.06.2017 року Центральним районним судом м. Миколаєва.

Зобов'язати державного виконавця в провадженні якого знаходиться виконавче провадження з примусового виконання рішення Центрального районного суду м. Миколаєва по справі № 490/4328/15-ц продовжити виконавчі дії щодо виконання виконавчого листа № 490/4328/15-ц від 15.06.2017 року.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суд миколаївської області протягом 15 днів з дня отримання ухвали.

Суддя Гуденко О.А.