Постанова

Іменем України

28 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 643/15969/15-ц

провадження № 61-3242св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Коротуна В. М., Крата В. І., Курило В. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

треті особи: Державна інспекція України з питань захисту прав споживачів, відділення № 3 публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в місті Харкові,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Московського районного суду міста Харкова від 18 березня 2016 року у складі судді Харченко А. М. та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 14 липня 2016 року у складі колегії суддів: Гальянової І. Г., Колтунової А. І., Костенко Т. М.,

ВСТАНОВИВ :

У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк»), треті особи: Державна інспекція України з питань захисту прав споживачів, відділення № 3 ПАТ «Дельта Банк» в місті Харкові, про захист прав споживачів щодо приведення договірних кредитних зобовʼязань у відповідність із вимогами законодавства.

Позовна заява мотивована тим, що 03 квітня 2007 року між

ОСОБА_1 та товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» (далі - ТОВ «Укрпромбанк») укладено кредитний договір № 208/ФКВ-07 на споживчі цілі, згідно з яким

ТОВ «Укрпромбанк» надало їй споживчий валютний кредит на ремонт житла, забезпечений іпотечним обтяженням належного їй нерухомого майна (договір іпотеки від 03 квітня 2007 року № 208/ Zфквіn-07) та договором поруки з ОСОБА_3 (договір поруки від 03 квітня

2007 року № 208/Zфпор-07), у розмірі 40 800 дол. США, з кінцевим терміном погашення до 01 квітня 2022 року зі сплатою 14 % річних за користування кредитом.

З моменту укладення зазначеного кредитного договору ОСОБА_1 використала кредитні кошти за цільовим призначенням, свої зобов'язання перед банком виконувала своєчасно і належним чином, заборгованості не мала.

У 2010 році за рішенням Національного банку України (далі - НБУ) ТОВ «Укрпромбанк» ліквідовано, а переможцем конкурсу на придбання кредитного портфеля банку-банкрута став ПАТ «Дельта Банк», яке отримало право вимоги за кредитними зобов'язаннями перед ТОВ «Укрпромбанк», оформлене відповідною угодою, підписаною між банками та НБУ.

Від ПАТ «Дельта Банк» ОСОБА_1 отримала поштове повідомлення 02 серпня 2010 року № 03/1-2305 від про те, що ПАТ «Дельта Банк» став правонаступником ТОВ «Укрпромбанк». Згідно з зазначеним повідомленням вона продовжувала виконувати свої кредитні зобов'язання, сплачуючи грошові кошти на рахунок, вказаний у листі. Крім того, зверталася до працівників ПАТ «Дельта Банк» з проханням укласти з нею відповідний договір з метою узаконити виниклі між ними правовідносини, що склалися з приводу кредитних зобов'язань, але на всі її звернення вона отримала відмову.

У зв'язку з виниклою економічною ситуацією в країні ОСОБА_1 стало тяжко виконувати кредитні зобов'язання належним чином та своєчасно і в повному обсязі сплачувати кредит, оскільки платежі за кредитом у гривневому еквіваленті збільшилися у кілька разів, при цьому дохід вона отримує у гривні. Позивач вважала, що з нею повинен бути укладений письмовий договір, графік кредитних платежів, погоджений з банком - правонаступником банкрута, та проведення узгодження і підписання з нею відкриття нового позичкового рахунку для зарахування кредитних коштів у ПАТ «Дельта Банк», але такі документи від відповідача вона до цього часу не отримала.

Оскільки ПАТ «Дельта Банк» порушує права ОСОБА_1 щодо укладення договорів, вона припинила сплату кредитних платежів.

Після приведення правовідносин у відповідність із законом вона має право на проведення реструктуризації кредитного боргу відповідно до положень статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки, надавши їй кредит в доларах США навіть без зазначення у договорі вартості кредиту у гривневому еквіваленті на час його надання, є незаконною дією з боку банківської установи та є порушенням її прав та законних інтересів. В зв'язку з суттєвою зміною курсу на валютному ринку в сторону збільшення та відсутністю у позивача додаткового доходу у неї виникли серйозні фінансові складнощі по виконанню взятих на себе зобов'язань.

За даними НБУ, на день укладення кредитного договору (03 квітня

2007 року) курс долара США по відношенню до гривні складав 100 доларів США - 505,0000 грн, відповідно розмір щомісячного платежу складав - 3548,4835 грн (з розрахунку платіж у доларах 702,67 х 5,05). Станом на серпень 2015 року курс долара США по відношенню до гривні складає 100 доларів США - 2 118,5441 грн, таким чином, вартість 1 долара США та розмір щомісячного платежу (платіж у доларах 440,87 х 21,19 поточний курс

долара США - 9 342,0353 грн) майже втричі перевищує розмір первісного платежу та в кілька разів перевищує місячний дохід позивачки. Кредитний договір, укладений з ТОВ «Укрпромбанк», з початку був направлений на ущемлення прав споживача, а саме не зазначений можливий курс долара США на період погашення боргу. Вказані вище обставини позивач як споживач фінансових послуг вважає суттєвим порушенням її законних прав та інтересів, а оскільки на цей час повернення кредитного боргу в порядку і розмірі, встановленим кредитним договором, для неї є неможливим з незалежних від неї причини, що є форс-мажорною обставиною і може звільнити її від відповідальності перед банком згідно з цивільним законодавством. Позивач, не заперечуючи наявність заборгованості по відсоткам перед банком за кілька місяців, вважає, що повернення нею кредитного боргу повинно здійснюватися надалі в українській гривні по курсу НБУ на дату укладення договору, що складав за 100 доларів США - 505 грн або відповідно до Меморандуму про врегулювання питання реструктуризації споживчих кредитів у іноземній валюті, який набрав чинності 07 травня 2015 року разом із Законом України «Про внесення змін у Податковий кодекс України відносно кредитних зобов'язань» та до цього часу не виконується банком.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просила:

- зобов'язати ПАТ «Дельта Банк» привести договірні зобов'язання по кредитному договору від 03 квітня 2007 року № 208/ФКВ-07, укладеному між нею і ТОВ «Укрпромбанк», у відповідність з вимогами законодавства;

- укласти додаткову угоду до основного зобов'язання - договору кредиту з ТОВ «Укрпромбанк» від 03 квітня 2007 року № 208/ФКВ-07 про перехід до ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитним зобов'язанням за цим договором або укласти з нею новий договір кредиту на залишок суми невиплаченого кредиту, попередньо провівши розрахунок платежів по кредиту;

- укласти з нею додаткову угоду до основного договору іпотеки з ТОВ «Укрпромбанк» від 03 квітня 2007 року № 208/Zфквіn-07 про перехід до ПАТ «Дельта Банк» прав іпотекодержателя на квартиру АДРЕСА_1 за основним кредитним зобов'язанням, або укласти новий договір іпотеки та зареєструвати його у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, як передбачено законом;

- укласти з нею та ОСОБА_3 додаткову угоду до основного договору поруки з ТОВ «Укрпромбанк» від 03 квітня 2007 року № 208/Zфпор-07 про перехід до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до поручителя за кредитним зобов'язанням або укласти новий договір поруки;

- реструктуризувати залишок кредитної заборгованості станом на день звернення, шляхом зміни існуючого кредитного зобов'язання в іноземній валюті за договором про надання споживчого кредиту на зобов'язання, забезпечене іпотекою, у розмірі залишку кредиту на момент реструктуризації, вираженого в гривнях за курсом НБУ, що діяв на момент отримання кредиту, відповідно до пункту 4 абзацу 2 частини дванадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»;

- визначити момент вступу в дію вказаних змін до кредитного договору з моменту їх підписання;

- зобов'язати ПАТ «Дельта Банк» після проведення реструктуризації кредитного боргу у національну валюту звільнити її від будь-яких штрафних санкцій за несвоєчасне виконання умов кредитного договору, що виникли до дати такої реструктуризації відповідно до абзацу 3 частини дванадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Рішенням Московського районного суду міста Харкова від 18 березня

2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ «Дельта Банк», треті особи: Державна інспекція України з питань захисту прав споживачів, відділення № 3 ПАТ «Дельта Банк» в місті Харкові, про захист прав споживачів щодо приведення договірних кредитних зобовʼязань у відповідність із вимогами законодавства відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване безпідставністю заявлених позовних вимог.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 14 липня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено.

Рішення Московського районного суду міста Харкова від 18 березня

2016 року залишено без змін.

Постановляючи ухвалу про відхилення апеляційної скарги

ОСОБА_1, суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції.

10 серпня 2016 року представником ОСОБА_1 - ОСОБА_2 до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ через засоби поштового звʼязку направлено касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Московського районного суду міста Харкова від 18 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 14 липня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Касаційна скарга мотивована тим, що висновки судів попередніх інстанцій не відповідають фактичним обставинам справи.

При ухваленні оскаржуваних судових рішень, судами не враховано зростання курсу долара США, що, на думку ОСОБА_1, є суттєвою зміною обставин, внаслідок яких вона не могла передбачити зростання щомісячних платежів, не врахував, що умови вказаного кредитного договору є несправедливими, в кредитному договорі відсутні дані про розмір кредиту, повна сума кредиту, що підлягає сплаті, та графік погашення цієї суми в національній валюті.

ОСОБА_1, вважаючи умови кредитного договору незаконними та після ліквідації Банку, з яким укладався вказаний кредитний договір, нею на адреси банків надсилались численні звернення, заяви, претензії з пропозицією врегулювання виниклих протиріч, шляхом укладання додаткових угод про внесення змін до кредитного та іпотечного договорів, а також проведення реструктуризації суми її боргу у національній валюті, однак відповідач ніяк не відреагував на її пропозиції, що і слугувало для звернення її до суду, а суди попередніх інстанцій не взявши до уваги обґрунтування, на які вона посилалась, несправедливо та незаконно відмовили їй в задоволенні вказаних позовних вимог.

29 жовтня 2016 року ПАТ «Дельта Банк» до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ направило заперечення на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, рішення Московського районного суду міста Харкова від

18 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від

14 липня 2016 року залишити без змін.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У січні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 03 квітня 2007 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Укрпромбанк»» укладено кредитний договір № 208/ФКВ-07 на капітальний ремонт квартири у розмірі 40 800 дол. США зі сплатою 14 % річних, дата повернення кредиту - 01 квітня 2022 року.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_1 03 квітня 2007 року укладено нотаріально посвідчений договір іпотеки № 208/Zфквіn-07.

В забезпечення виконання зазначеного кредитного договору 03 квітня

2007 року укладено договір поруки № 208/Zфпор-07 між ТОВ «Укрпромбанк» та поручителем ОСОБА_3, боржником ОСОБА_1

Відповідно до пункту 5.3 Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, затверджених постановою Правління Національного банку України від

17 липня 2001 року № 275, письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій згідно з Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого

1993 року № 15-93.

Відповідно до пункту 2.3 зазначеного Положення за умови отримання письмового дозволу НБУ, банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями по залученню та розміщенню іноземної валюти на валютному ринку України.

Національним банком України було видано ТОВ «Укрпромбанк» банківську ліцензію № 67 від 13 грудня 2001 року на право здійснювати банківські операції, визначені частиною першою та підпунктом 5-1 частини другої статті 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність», серед яких передбачено право здійснювати операції з валютними цінностями. Невід'ємною частиною ліцензії є дозвіл від 27 червня 2006 року № 67-5 з додатком, в якому наведено перелік операцій, які має право здійснювати ТОВ «Укрпромбанк» з валютними цінностями.

30 червня 2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», ПАТ «Дельта Банк» та НБУ укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ «Укрпромбанк» на користь ПАТ «Дельта Банк», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Соколовим О. Є., зареєстрованим в реєстрі за № 2258, відповідно до пункту 4.1 якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором, ТОВ «Укрпромбанк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, що забезпечують виконання кредитних зобов'язань перед НБУ, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює

ТОВ «Укрпромбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а згідно з пунктом 4.2 внаслідок передачі ТОВ «Укрпромбанк» ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, ПАТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимагати (замість ТОВ «Укрпромбанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами.

ПАТ «Дельта Банк» мав банківську ліцензію від 08 жовтня 2009 року № 225 на право здійснювати банківські операції, визначені частиною першою та пунктами 5-11 частини другої статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», серед яких передбачено право здійснювати операції з валютними цінностями. Невід'ємною частиною ліцензії є дозвіл від

08 жовтня 2009 року № 225-4 з додатком, в якому наведено перелік операцій, які має право здійснювати відповідач з валютними цінностями.

Листом від 02 серпня 2010 року ліквідатор ТОВ «Укрпромбанк» повідомив ОСОБА_1, що право вимоги за кредитним договором

від 03 квітня 2007 року № 208/ФКВ-07 передані до ПАТ «Дельта Банк».

Листом від 18 жовтня 2010 року ПАТ «Дельта Банк» пропонував ОСОБА_1 перевести заборгованість по кредитному договору з валюти долар США в гривню по фіксованому курсу 7,85 грн за дол. США (або 10 грн за Євро).

ОСОБА_1 сплачувались ПАТ «Дельта Банк» кредитні кошти за вказаним кредитним договором до 25 лютого 2013 року.

Дійсність зазначених вище договорів ОСОБА_1 в межах вказаної справи не оспорюється та на час розгляду справи є чинними.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Частиною першою статті 513 ЦК України встановлено, що правочин щодо зміни кредитора у зобов'язанні вчиняється в такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредитору.

Згідно з частиною першою статті 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положеннями статті 24 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Якщо не буде доведене інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Іпотекодержатель зобов'язаний письмово у п'ятиденний строк повідомити боржника про відступлення прав за іпотечним договором і права вимоги за основним зобов'язанням. Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Таким чином, за змістом вказаних норм матеріального права обов'язок на укладання правочину щодо зміни кредитора у зобов'язані покладено саме на кредитора та нового кредитора та вказані норми матеріального права не передбачають укладання нових договорів між новим кредитором та боржником у зобов'язанні, як це визначає позивач.

Встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи та вимоги норм матеріального права свідчать про відсутність підстав для укладання між позивачем як боржником та відповідачем як новим кредитором нових кредитного договору, додаткової угоди до нього і договорів поруки та іпотеки.

Відповідно до частин першої та другої статті 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладанні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, договір може бути змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладання договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладанні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Таким чином, для зміни умов зазначеного кредитного договору необхідно одночасна наявність зазначених вище умов.

Судами встановлено, що доказів, які б відповідно до частини другої статті 652 ЦК України давали підстави для зміни умов зазначених договорів кредиту, іпотеки та поруки, позивачем не надано.

Не є також підставою для зміни умов договору кредиту зростання курсу долара США по відношенню до гривні, оскільки незмінність курсу гривні до іноземної валюти законодавчо не закріплена та, укладаючи спірний кредитний договір та визначаючи плату за користування кредитом у співвідношенні гривні до долара США, позивач брала на себе певні ризики на випадок зміни валютного курсу та в момент укладання договору не мала будь-яких законних підстав вважати, що зміна встановленого валютного курсу не настане. А підписуючи вказаний договір, вона надавала згоду саме на такі його умови.

Згідно з положеннями частини дванадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавець має право проводити за погодженням із споживачем реструктуризацію заборгованості за договором про надання споживчого кредиту. Банк має право за реструктуризованими згідно із цією частиною договорами звільнити позичальників від сплати будь-яких штрафних санкцій за несвоєчасне виконання умов кредитних договорів, що виникли до дати такої реструктуризації.

Вказаною нормою Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено право, а не обов'язок банку проводити реструктуризацію заборгованості та за реструктуризованими договорами звільнити позичальника від сплати будь-яких штрафних санкцій за несвоєчасне виконання умов кредитних договорів, що виникли до дати такої реструктуризації.

Відповідач, в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, заперечували проти реструктуризації боргових зобов'язань позивача за зазначеним вище кредитним договором та звільнення її від сплати будь-яких штрафних санкцій за несвоєчасне виконання його умов у зв'язку з проведенням Фондом ліквідації ПАТ «Дельта Банк». А тому підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щодо зобов'язання ПАТ «Дельта Банк» здійснити таку реструктуризацію та звільнити її від сплати будь-яких штрафних санкцій немає.

Всі доводи позивача були предметом дослідження апеляційного суду і правильно визнані безпідставними.

Статтею 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судові рішення першої та апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстав для їх скасування немає.

Керуючись статтями 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду міста Харкова від 18 березня

2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 14 липня

2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: Н. О. Антоненко
В. М. Коротун
В. І. Крат
В. П. Курило