Дата документу 06.11.2018 Справа № 554/6949/18
Провадження № 2/554/2920/2018
06 листопада 2018 року Октябрський районний суд м.Полтави
в складі головуючого судді Чуванової А.М.
за участю секретаря Садошенко М.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням; треті особи: ЖБК «Знання» в особі голови ОСОБА_3, Управління реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету Полтавської міської ради,-
ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 у серпні 2018 року звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням; треті особи: ЖБК «Знання» в особі голови ОСОБА_3, Управління реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету Полтавської міської ради. Свою заяву мотивує тим, що вона є власником квартири № 25, що знаходиться в м. Полтаві, пров. Чайковського 4, яка належить їй на праві власності на підставі рішення виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради від 23.11.2004 року № 746. Будинок знаходиться на балансі житлово-будівельного кооперативу «Знання». У квартирі АДРЕСА_1 зареєстрована позивач та її донька відповідач ОСОБА_2 На даний час у вищевказаному житловому приміщенні проживає лише позивач ОСОБА_1 Відповідач 28.03.2009 року зареєструвала шлюб з громадянином ОСОБА_4 та виїхала з чоловіком до ОСОБА_4. З цього часу донька жодного разу до України не приїздила, певний час вони підтримували звязок через мережу Інтернет, але останні роки цей звязок припинився. Позивач, як власниця житлового приміщення, не може в повній мірі використовувати своє право на нерухоме майно, зокрема укладати угоди на його відчуження, оформляти кредитні угоди та має труднощі по оплаті комунальних послуг та оформленні субсидії. Відповідач ОСОБА_2 не проживає у квартирі № 25, за адресою: м. Полтава, пров. Чайковського, 4, понад девять років, а тому позивач просить визнатиОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 25, будинку № 4 по провулку Чайковського у м. Полтаві.
Ухвалою суду від 14.09.2018 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявилась, надала до суду заяву, згідно якої просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечувала.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не зявилась, про місце та час слухання справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Відповідач не подала відзив.
Представник третьої особи Управління реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету Полтавської міської радиу судове засідання не зявився, про місце та час слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.
Третя особа голова ЖБК «Знання» ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі.
Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 06.11.2018 року постановлено про заочний розгляд справи за відсутності відповідача, що відповідає вимогам ст.ст.280,281 ЦПК України.
Фіксація судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира № 25 за адресою: м.Полтава, пров. Чайковського, 4, на підставі витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 19.01.2005 року(а.с .5).
ВідповідачОСОБА_2, відповідно довідки № 30/08 від 30.08.2018 року (а.с.6), зареєстрована в квартирі позивача, але не проживає в ній, згідно довідки (а.с.7).
Конституція України у ст.47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.
Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім'ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили право користування ним (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України).
Житло - одна з основних матеріальних умов життя людини. Відповідно ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інші приміщення, які призначені та придатні для постійного проживання в них.
Право власності на житло охоплює правомочності із володіння, користування та розпорядження ним як об'єктом права власності. Ці правомочності можуть належати тільки власнику житла та іншим особам, зокрема, які проживають разом із ним, у тому числі на праві спільної власності.
Глава 23 Цивільного кодексу України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд.
Згідно зі ст.319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно, вселення членів сім'ї у житлове приміщення, яке належить громадянину на праві власності, є результатом реалізації права власника, й у них виникає право на користування чужим майном, тобто сервітутне право.
Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України, з урахуванням положень ч.1 ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.
Як свідчать матеріали справи, відповідач фактично не проживає у вказаній квартирі на протязі девяти років; ніяких заходів по збереженню житла за собою відповідач не вживає; заходів по вселенню у квартиру не приймає.
Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним користування та розпорядження своїм майном.
Згідно постанови Верховного Суду України від 16.01.2012 року у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод.
Таким чином, суд вважає встановленим, що відповідач не проживає в квартиріза адресою: АДРЕСА_2, понад девять років без поважних причин, а тому приходить до висновку, що позовє обґрунтованим і підлягає задоволенню.
Зазначені висновки не суперечать нормам ст.47 Конституції України, ст.9 ЖК України, враховуючи, що право на житло (користування ним, усунення перешкод у користуванні ним) підлягає захисту лише у випадку порушення прав особи.
Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За наведених обставин, суд приходить до висновку про підставність позовних вимог ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою № 25 в будинку № 4 по провулку Чайковського в м. Полтаві.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.12,13,81,223,259,263-265,268,280-282 ЦПК України, ст.ст.405,391 ЦК України, суд,-
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстровану за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, такою, що втратила право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_2.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Полтавського апеляційного суду шляхом подання протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: А.М.Чуванова