Номер провадження: 22-ц/785/2694/18
Номер справи місцевого суду: 1524/2-567/12
Головуючий у першій інстанції Теренчук Ж. В.
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.01.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Цюри Т.В.,

за участю:

секретаря Цихиселі Л.Р.,

представника ОСОБА_3 ОСОБА_4,

представника ОСОБА_5 Пудлінської Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_7 і ОСОБА_3 на рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 17 грудня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_7, ОСОБА_3 про стягнення боргу за договорами позики,

встановила:

16.05.2012 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_7 і ОСОБА_3 про стягнення з відповідачів боргу за договором позики у сумі 1 563 900,00 грн. - еквівалент 65000,00 доларів США по курсу валют, виходячи з курсу гривні до долара США, станом на 24.11.2015 року, процентів за користування коштами на рівні облікової ставки НБУ за період користування коштами: з 17.10.2007 року по 26.11.2015 року у сумі 1 345 365,04 грн., та на підставі ст.625 ЦК України 3% річних у сумі 230 675,25 грн., а також компенсацію судових витрат.

На підтвердження існування боргових зобов'язань, позивач надала до суду письмові розписки.

Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 17 грудня 2015 року позовну заяву ОСОБА_5 про стягнення боргу за договорами позики задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_2, на користь ОСОБА_5, ІПН НОМЕР_3, заборгованість за договорами позики на підставі розписок від 17 жовтня 2007 року, 21 листопада 2007 року, 04 січня 2008 року в загальній сумі 3 139 940,29 грн., яка складається: з основної суми боргу - 1 563 900,00 грн., що еквівалентно 65000,00 доларів США по курсу валют станом на 24.11.2015 року, процентів за користування грошовими коштами в розмірі облікової ставки НБУ за період: з 17.10.2007 року по 26.11.2015 року - 1 345 365,04 грн., 3% річних на підставі ч.2 ст.625 ЦК України за період: з 17.10.2007 року по 26.11.2015 року - 230 675,25 грн. Стягнуто в рівних частках з ОСОБА_7 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 в рахунок відшкодування судових витрат по справі 3466,34 грн., по 1733,17 грн. з кожного.

04.01.2016 року на вищевказане рішення суду ОСОБА_7 і ОСОБА_3 подали апеляційну скаргу, в якій ставлять питання про скасування даного судового рішення із ухваленням нового - про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

До суду апеляційної інстанції з'явились представник позивачки - адвокат Пудлінська Л.І., відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4, відповідач ОСОБА_7 до суду апеляційної інстанції жодного разу не з'явилась, будучи неодноразово повідомленою про час і місце судових засідань (т.2, а.с.88, 195, 245).

При цьому колегія суддів враховує, що ОСОБА_7 є також апелянтом по даній справі, а тому має належним чином з'ясовувати питання щодо руху даної справи, про який зазначено на офіційному сайті апеляційного суду Одеської області на електронному порталі «Судова влада України».

Враховуючи, що дана справа перебуває на розгляді суду апеляційної інстанції з 05.02.2016 року, тобто фактично 2 роки, і апелянт ОСОБА_7 не з'явилась до суду для прийняття участі в розгляді справи, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги за відсутності апелянта ОСОБА_7, за участю представників позивача ОСОБА_5 та відповідача ОСОБА_3, а також на підставі наявних у справі доказів.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач у справі ОСОБА_7 взяла в борг у позивачки ОСОБА_5, відповідно 17.10.2007 року - у сумі, еквівалентній 15 000 доларів США, 21.11.2007 року - у сумі, еквівалентній 20 000 доларів США, 04.01.2008 року - у сумі, еквівалентній 30 000 доларів США (т.2, а.с.165-167).

У зв'язку з тим, що позичальник ОСОБА_7 перебувала у шлюбі з ОСОБА_3, і який також мав нести відповідальність по борговим зобов'язанням своєї дружини ОСОБА_7, про що зазначено в розписках, в яких також мається підпис ОСОБА_3, суд дійшов обгрунтованого і правомірного висновку про необхідність стягнення в солідарному порядку вказаної заборгованості а також судових витрат у справі з відповідачів.

З таким висновком суду повністю погоджується колегія суддів, виходячи з наступного.

У відповідності до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей такого ж роду та якості.

За змістом ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику (грошові кошти в такій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановленим договором (ч.1 ст.1049 ЦК України). Якщо інше не встановлено договором або законом, позикодавець має право на одержання ще і процентів від суми позики. У разі коли договором не встановлено їх розмір, розмір процентів визначається на рівні облікової ставки Національного Банку України (ст.1048 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього кодексу, тобто суму боргу з урахуванням 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Крім того, відповідно до вимог пунктів 2,4 ст.65 СК України під час укладення договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Зазначені норми матеріального права визначають факт спільної сумісної власності подружжя, доки не доказано інше кимось із подружжя.

Із матеріалів справи вбачається, що гроші в борг по розпискам із зобов'язанням їх повернути у встановлені терміни брали ОСОБА_7 та ОСОБА_3, які перебувають в шлюбі згідно актового запису про одруження №122 від 07.11.2003 року (т.1, а.с.279). Також судом встановлено, що в 2007 році ОСОБА_3 на власне ім'я придбав квартиру в м. Одесі (т.1, а.с.57).

З підстав викладеного, суд дійшов правильного і обгрунтованого висновку про необхідність стягнення грошових коштів з обох відповідачів на користь ОСОБА_5 в солідарному порядку.

Так, як вбачається з матеріалів справи, 17 жовтня 2007 року ОСОБА_5 надала ОСОБА_7 та ОСОБА_3 в борг 15000,00 доларів США - еквівалент 360 900,00 грн., з терміном сплати до 17 грудня 2007 року. В подальшому відповідачі згідно письмової домовленості від 02.08.2010 року зобов'язалися повернути вказані кошти до 17 грудня 2010 року (т,1, а.с.165).

21 листопада 2007 року ОСОБА_5 надала ОСОБА_7 та ОСОБА_3 в борг з терміном сплати до 21 березня 2008 року - 20000,00 доларів США - еквівалент 481 200,00 грн. В подальшому відповідачі згідно письмової домовленості від 02.08.2010 року зобов'язалися повернути вказані кошти до 21 грудня 2010 року (т,1, а.с.166).

04 січня 2008 року ОСОБА_5 надала ОСОБА_7 та ОСОБА_3 в борг з терміном сплати до 04 квітня 2008 року - 30000,00 доларів США - еквівалент 721 800,00 грн. В подальшому відповідачі згідно письмової домовленості від 02.08.2010 року зобов'язалися повернути вказані кошти до 04 грудня 2010 року (т,1, а.с.167).

Таким чином загальна сума коштів, переданих ОСОБА_5 відповідачам по трьом розпискам складає - 65 000,00 доларів США, які відповідачі зобов'язані повернути позивачам у повному обсязі.

В судових засіданнях суду першої інстанції та в апеляційній скарзі представники відповідачів ОСОБА_7 та ОСОБА_3 заперечували факт отримання коштів по всім розпискам від ОСОБА_5, по справі неодноразово заявляли клопотання про призначення почеркознавчої експертизи для встановлення достовірності почерку та підписів їх довірителів на розписках (т.1, а.с.41).

Ухвалою суду від 06.09.2012 року по справі було призначено почеркознавчу експертизу з проведенням її в експертній установі м. Харкова (а.с.46 т.1), справа двічі направлялась в експертну установу в зв'язку з затриманням відповідачем ОСОБА_7 строків надання додаткових матеріалів необхідних для проведення експертизи, а далі на протязі року ОСОБА_7, яка заявляла клопотання про проведення зазначеної експертизи, не провела оплату експертизи, тому експертом повернуто матеріали без надання висновку (т.1, а.с.109).

18.10.2013 року по справі було заявлено клопотання відповідачем ОСОБА_3 про проведення почеркознавчої експертизи його підписів на розписках (т.1, а.с.116), яке було задоволено судом 10.02.2014 року (т.1, а.с.191). В ході проведення вказаної експертизи ухвалою суду було зобов'язано відповідача ОСОБА_3 надати встановлені судом зразки підписів та почерку, так як вони надані в недостатньому об'ємі.

Згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи №1761/02 від 08.10.2015 року всі три розписки, по яким по даній справі стягнуті грошові кошти, виконані однією особою, а надати висновок про достовірність підпису на розписках ОСОБА_3 неможливо, у зв'язку з обмеженим обсягом порівняльного матеріалу.

Проте, виходячи з обставин справи, та враховуючи показання свідка Чернишова Є.О., суд дійшов правильного і обґрунтованого висновку про те, що відповідачі по справі не надали суду доказів, які б спростовували висновки суду стовно отримання позики відповідачами від ОСОБА_5

Більше того, в суді апеляційного суду Одеської області ухвалою колегії суддів від 05.04.2016 року по справі була призначена судова почеркознавча експертиза, на вирішення якої було поставлено питання: «Ким ОСОБА_3 чи іншою особою виконано підписи в розписках про отримання грошових коштів у ОСОБА_5 від 17.10.2007 року, від 21.11.2007 року та від 04.01.2008 року? (т.2, а.с.134-135).

Згідно Висновку експерта № 17-50 від 16.02.2017 року у всіх розписках рукописний текст: «Токарь Алексей Викторович» а також підписи в розписках виконані самим ОСОБА_3 (т.2, а.с.183-186).

Таким чином, зазначеними обставинами повністю спростовуються доводи відповідачів та апелянтів ОСОБА_7 та ОСОБА_3 стосовно того, що вони не отримували в борг від ОСОБА_5 грошових коштів та розписки не видавали.

Що стосується розміру заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача, то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, який вказав, що отримана відповідачами в борг сума в розмірі 65 000,00 доларів США підлягає стягненню з відповідачів в примусовому порядку в гривнях по курсу НБУ, який на час подачі уточненої позовної заяви складає 2406,36 грн. (т.2, а.с.45), всього у розмірі 1 563 900,00 грн. (360 900,00 грн. + 481 200,00 грн. + 721 800,00 грн.).

Крім цього позичальник ОСОБА_5 на підставі ст.1049 ЦК України має право на отримання від відповідачів процентів від суми позики за весь період користування переданими в борг коштами на рівні облікової ставки Національного Банку України, так як інший розмір процентів сторонами не встановлювався.

Відповідно до наданого в позовній заяві від 26.11.2015 року розрахунку, розмір процентів, які зобов'язані сплатити відповідачі за період користування позикою з 17.10.2007 року по 26.11.2015 року на користь ОСОБА_5 також є обгрунтованим і складає - 1 345 365,04 грн.

Крім того, враховуючи, що відповідачі своєчасно не повернули позику в обумовлені розписками терміни, на підставі ст. 625, ч. 1 ст. 1050 ЦК України вони зобов'язані сплатити три проценти річних від простроченої суми, так як має місце невиконання грошового зобов'язання протягом 59 місяців: з грудня 2010 року по листопад 2015 року і складає 230 675,25 грн. (1 563 900,00 грн.:100х14,75 (3%:12міс. х 59міс.).

Відповідно до вимог пунктів 2,4 ст.65 СК України під час укладення договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Зазначені норми матеріального права презюмують факт спільної сумісної власності подружжя, доки не доказано інше кимось із подружжя.

Із матеріалів справи встановлено, що гроші в борг по розпискам з зобов'язанням їх повернути у встановлені терміни брали ОСОБА_7 та ОСОБА_3, які перебувають в шлюбі згідно актового запису про одруження №122 від 07.11.2003 року (а.с.279 т.1), встановлено судом, що також в 2007 році ОСОБА_3 на власне ім'я придбав квартиру в м. Одеса (а.с.57 т.1), а тому вказані кошти належить стягнути з них обох в солідарному порядку на користь ОСОБА_5

Суд також правильно розподілив між сторонами судові витрати по справі, які складають 3466,34 грн., та які складаються зі сплаченого судового збору при зверненні до суду в сумі 3219,00 грн., по 107 грн. за дві заяви про забезпечення доказів, банківські витрати по сплаті судового збору, а тому обґрунтовано стягнув зазначені судові витрати з відповідачів в рівних частках на користь позивача ОСОБА_5

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги надала суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які вона посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваного рішення суду та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду в повній мірі відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги його не спростовують, оскільки рішення ухвалено у повній відповідності до вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст.375, 381 - 384, 390 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 і ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 17 грудня 2015 рокузалишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України, яким є Верховний Суд, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

Т.В. Цюра