РІШЕННЯ

іменем України

15 лютого 2018 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області

головуючий - суддя Овдієнко В. В.

секретар судового засідання - Лацько А. С.

позивач - ОСОБА_1

представник позивача - адвокат ОСОБА_2

відповідач - ОСОБА_3

відповідач - територіальна громада в особі Скрипаївської сільської ради Зміївського району Харківської області

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3, територіальної громади в особі Скрипаївської сільської ради Зміївського району Харківської області про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом,

в с т а н о в и в:

23.12.2016 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою, а 13.07.2017 - з уточненою позовною заявою ОСОБА_3, територіальної громади в особі Скрипаївської сільської ради Зміївського району Харківської області з наступними вимогами: визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_4 на житловий будинок (з надвірними будівлями та спорудами) АДРЕСА_1.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_4 Після її смерті залишилася спадщина, яка складається з житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_1.

Вона (позивачка) є спадкоємцем за законом першої черги після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_4 та прийняла спадщину шляхом вступу у фактичне володіння спадковим майном.

Відповідач по справі, її рідна сестра, ОСОБА_3 відмовилася від спадщини на її користь.

Їхній з відповідачкою батько ОСОБА_6 (чоловік ОСОБА_4), який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, після смерті своєї дружини не подавав заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини та не прийняв спадщину фактично.

Але оформити право власності на спадкове майно в нотаріальній конторі вона не може в зв'язку з тим, що не подавала заяву про прийняття спадщини протягом строку, встановленого на прийняття спадщини, про що їй було надано відповідь Зміївської державної нотаріальної контори від 15.11.2016 №1831/00-14.

26.12.2016провадження у справі відкрито та призначено судовий розгляд.

12.01.2017, 17.02.2017, 18.04.2017, 31.05.2017, 23.06.2017, 15.08.2017, 03.11.2017, 12.01.2018, 06.02.2018 від представника відповідача - сільського голови Скрипаївської сільської ради Лисак Т. М. до суду надійшли заяви про визнання позову та розгляд справи за відсутністю представника територіальної громади в особі Скрипаївської сільської ради Зміївського району Харківської області.

26.01.2017, 09.03.2017, 19.04.2017, 14.06.2017, 14.07.2017, 26.09.2017, 21.11.2017, 19.01.2018 судовий розгляд відкладався за клопотанням представника позивача адвоката ОСОБА_2, у зв'язку з витребуванням доказів, поданням уточненої позовної заяви, а також неявкою учасників справи.

Під час судового розгляду позивач ОСОБА_1 та представник позивача адвокат ОСОБА_2 підтримали позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідачка ОСОБА_3 позов визнала, підтвердила обставини, викладені у позовній заяві позивачкою. Крім того, пояснила, що за життя батьків між ними була домовленість, що майно матері спадкує її сестра ОСОБА_1, а майно батька спадкує вона.

Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного:

Пунктом 9 розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року №2147-ІІІ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" (чинній з 15.12.2017 року) (далі ЦПК України) передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Враховуючи, що відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах щодо спадкування, судовий розгляд справи по суті проведено за правилами загального позовного провадження.

Частинами 1, 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Спірним є право власності у порядку спадкування за законом на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, що належав ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а. с. 9).

Згідно довідки КП "Зміївське бюро технічної інвентаризації" №2351 від 28.10.2016, договору купівлі-продажу будинку від 22.04.1987, посвідченого виконавчим комітетом Скрипаївської сільської ради Готвальдівського району Харківської області, вбачається, що первинна інвентаризація житлового будинку АДРЕСА_1 проведена в 2016 році. До матеріалів інвентаризаційної справи залучено договір купівлі-продажу, посвідчений виконкомом Скрипаївської сільської ради народних депутатів від 22.04.1987 р-р №18 по якому ОСОБА_8 продала ОСОБА_4 житловий будинок, але право власності в КП "Зміївське БТІ" станом на 31.12.2012 не було зареєстровано. Дійсна інвентаризаційна вартість нерухомого майна станом на 05.08.2016 становить 9376 грн. (а. с. 10, 102).

З довідки Скрипаївської сільської ради Зміївського району Харківської області №02-28/786 від 03.11.2016 вбачається, що згідно погосподарського обліку Скрипаївської сільської ради будинок за адресою: АДРЕСА_1, належить померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 На момент смерті ОСОБА_4 і по теперішній час, за вказаною адресою ніхто не зареєстрований, в тому числі малолітні та неповнолітні діти (а. с. 11).

Відомостями свідоцтв про народження Серія НОМЕР_3 та Серія НОМЕР_4, свідоцтва про одруження Серія НОМЕР_5, копії яких надані позивачкою, підтверджується, що ОСОБА_1 і ОСОБА_3 є рідними сестрами та дітьми ОСОБА_6 та ОСОБА_4 (а. с. 13, 100, 101).

Згідно свідоцтву про смерть, виданому 14.04.2001 Івано-Шийчинською сільською радою Богодухівського району Харківської області, ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 76 років (а. с. 62)

11.05.2016 та 19.06.2017 ОСОБА_3 склала заяви до Зміївської та Богодухівської державних нотаріальних контор, посвідчені Івано-Шийчинською сільською радою Богодухівського району Харківської області, з яких вбачається, що вона відмовилася від спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_4 та не заперечувала, щоб свідоцтво про право на спадщину на цілу частку спадкового майна було видано на ім'я спадкоємця за законом - ОСОБА_1 (а. с. 14, 63).

З інформації, наданої Харківським обласним державним нотаріальним архівом №329/01-21 від 07.02.2018, Зміївською державною нотаріальною конторою Харківської області №551 від 14.03.2017, Богодухівською державною нотаріальною конторою №872/01-16 від 17.05.2017, вбачається, що після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 заявами про прийняття або відмову від спадщини у встановлений законом шестимісячний термін до нотаріальної контори ніхто із спадкоємців не звертався, спадкова справа не заводилась, свідоцтва про право на спадщину не видавалися (а. с. 41, 46, 95).

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції" закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року, оскільки спірною є спадщина, яка була прийнята до набрання чинності цим Кодексом, до спірних правовідносин належить застосовувати норми ЦК УРСР 1963 року.

У відповідністю з ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР 1963 року, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені) дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

У відповідністю з ч. 2 ст. 553 ЦК УРСР 1963 року, вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (ст. 549 цього Кодексу).

Відповідно до п. 4.15, 4.18 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Таким чином, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Зазначеними вище поясненнями учасників справи та письмовими доказами підтверджується, що після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР 1963 року, спадщину прийняла її дочка ОСОБА_1, яка після померлої фактично вступила у володіння спадковим майном, але оформити свідоцтво про право на спадщину не має можливості через відсутність можливості подати в нотаріальну контору документальне підтвердження фактичного прийняття спадщини за нормами ЦК УРСР 1963 року.

Крім того, до складу спадщини, щодо якої розглядається спір, входить житловий будинок (з надвірними будівлями та спорудами) АДРЕСА_1, що належав померлій ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого виконкомом Скрипаївської сільської ради народних депутатів від 22.04.1987 р-р №18, але державна реєстрація права власності не була здійснена, що також унеможливлює оформлення спадщини в нотаріальній конторі.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Оскільки позивачем надано належні, допустимі, достовірні та достатні докази на підтвердження обставин, викладених в обґрунтування позову, а відповідачі визнали позов у повному обсязі, у справі є законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову.

За таких обставин, позовна заява ОСОБА_1 є обґрунтованою і підлягає задоволенню.

Сторонами вирішено питання щодо розподілу судових витрат у добровільному порядку, тому з урахуванням характеру спірних правовідносин та дотримуючись принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд дійшов висновку про відсутність підстав для вирішення питання щодо розподілу судових витрат між сторонами відповідно до ст. 141, 142 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 19, 81, 82, 89, 259, 263-265, 268, 273, 274, 497, 352, 354 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

Позовну заяву задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_4 на житловий будинок (з надвірними будівлями та спорудами) АДРЕСА_1.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

Учасники справи, а також особи, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Харківської області через Зміївський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - ОСОБА_1, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1.

Відповідач - ОСОБА_3, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2.

Відповідач - територіальна громада в особі Скрипаївської сільської ради Зміївського району Харківської області, місцезнаходження с. Скрипаї Зміївського району Харківської області, вул. Жовтнева, б. 55-а, .

Повне рішення складене 26.02.2018.

Головуючий: В. В. Овдієнко