АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_____________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2018 року Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Кулікової С.В. (суддя-доповідач)

суддів: Кравець В.А., Мазурик О.Ф.

за участю секретаря: Осінчук Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, що діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 3 жовтня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1, що діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: Служба у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

Справа № 754/15409/16-ц
Апеляційне провадження: №22-ц/796/322/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Панченко О.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Кулікова С.В.

встановила:

у грудні 2016 року позивач звернулась до суду з позовом про визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1.

Мотивуючи позовні вимоги позивач зазначала, що її неповнолітній син ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований у АДРЕСА_5 на підставі ордеру № 008816 серія Б від 7 березня 2008 року, який було видано на ім'я її чоловіка ОСОБА_7, його матері ОСОБА_3, сестри чоловіка ОСОБА_4 та їх сина ОСОБА_2, у порядку першочерговості, у зв'язку з тим, що чоловік страждав хронічним туберкульозом (з виділенням мікобактерій туберкульозу) і не міг проживати в одній кімнаті з членами своєї сім'ї.

Її чоловік також був зареєстрований у квартирі, ІНФОРМАЦІЯ_2 він помер і був знятий з реєстрації у зв'язку зі смертю.

Вона, її чоловік та їх син постійно мешкали у вказаній квартирі, після смерті чоловіка у квартирі залишились проживати вона та її син,якому було поставлено діагноз «тубінфікованість».

ІНФОРМАЦІЯ_3 у неї народилась донька ОСОБА_8 і з того часу в квартирі проживає вона та двоє її неповнолітніх дітей, хоча донька ОСОБА_8 ніде не зареєстрована.

Крім того, позивач зазначала, що вона перебуває на обліку в Деснянському Управлінні праці та соціального захисту населення і одержую соціальну державну допомогу на дитину, як одинока матір, її син навчається в 6-му класі спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 23 з поглибленим вивченням англійської мови Деснянського району міста Києва.

Позивач стверджувала, що відповідачі ніколи у вищезазначену квартиру не вселялись, не проживали в ній та не проживають на даний час, хоча вона ніколи не чинила їм перешкод у користуванні житлом. Відповідачі постійно мешкають у квартирі, яка належить їм на праві спільної часткової власності, за адресою АДРЕСА_2.

Позивач вказувала, що весь час одна несе витрати по утриманню квартири, відповідачі ніколи не брали участі у витратах на утримання житла, при цьому в оформлені субсидії на комунальні послуги їй відмовляють.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 3 жовтня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Позивач посилається на невідповідність рішення суду нормам матеріального та процесуального права, неповне з'ясування всіх фактичних обставин справи та неналежну оцінку наданих суду письмових доказів про те, що відповідачі до подачі позову до суду з заявами до правоохоронних органів про перешкоди у користуванні житловим приміщення не звертались, та ніколи не заявляли позов до суду про вселення. Також суд не звернув уваги на акти не проживання відповідачів та їх визнання в судовому засіданні цієї обставини.

Крім того позивач зазначає, що копії квитанцій були подані до суду та враховані при ухваленні оскаржуваного рішення, після початку розгляду справи по суті.

Відповідно до п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІ від 3 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України від 2 червня 2016 року №1402- VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень цього Закону, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду апеляційної скарги Служба у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації (а.с.201), у судове засідання свого представника не направила, клопотання про відкладення судового розгляду справи не подала, тому відповідно до положень ст. 372 ЦПК України колегія суддів провела судове засідання у відсутність третіх осіб.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_9, який підтримав апеляційну скаргу, відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, які просили залишити рішення суду без змін, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу позивача такою, що підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що неповнолітній син позивача у справі ОСОБА_1 - ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований у АДРЕСА_1 на підставі ордеру НОМЕР_1 від 7 березня 2008 року, який був виданий її чоловіку на право зайняття жилого приміщення на сім'ю з чотирьох осіб - він, син, мати та сестра - відповідачі у справі.

ОСОБА_7 - чоловік позивача помер ІНФОРМАЦІЯ_4, а позивачка проживає у вказаній квартирі з 2008 року з двома неповнолітніми дітьми без реєстрації.

Постановою Окружного адміністративного суду України м. Києва від 28 серпня 2013 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Деснянського районного відділу ГУДМС у м. Києві про зобов'язання відповідача зареєструвати її в квартирі АДРЕСА_3 відмовлено.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 8 травня 2014 року було відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_3 до КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Деснянської районної у м. Києві ради» про зобов'язання перевести особовий рахунок.

Суд першої інстанції встановив, що в спірній квартирі відповідачі не проживають на даний час, оскільки квартира має одну кімнату, невелику площу, там проживає позивач з дітьми, що не надає їм можливості проживати там разом, тому відмовив у задоволенні позову.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

У відповідності до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно зі ст. 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше, як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ст. 71 ЖК України за тимчасової відсутності наймача або членів сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк, за заявою відсутнього, може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Тимчасова відсутність особи може бути безперервною, але не повинна перевищувати шести місяців.

У разі відсутності особи понад шість місяців при розгляді позову про визнання її такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини справи, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Якщо тимчасова відсутність особи перевищила шість місяців, члени сім'ї, навіть колишні, а також наймодавець, мають право звернутись із позовом про визнання її такою, що втратила право на користування жилим приміщенням.

Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» передбачено, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Отже при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування слід встановити, скільки часу відповідачі не проживають у спірному приміщенні; які існують поважні причини їх не проживання у жилому приміщенні понад шість місяців.

Таким чином, на позивача покладено тягар доказування тих обставин, що відповідач не проживає у спірному жилому приміщенні понад шість місяців до моменту звернення до суду із позовом. У свою чергу, відповідачі, які заперечують проти позову, мають належним чином довести, що непроживання у спірному житлі понад шість місяців зумовлено поважними причинами.

Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та правил ст. 235 ЦПК України щодо оцінки доказів.

На вказані норми матеріального права та обставини справи не звернув уваги суд першої інстанції і дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Так, на підтвердження поважності причин непроживання у спірній квартирі, відповідачі вказали про те, що це квартира складається з однієї кімнати, при цьому суд першої інстанції помилково вказану обставину визнав поважною причиною.

Крім того, відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції не оцінив у сукупності всі надані докази, а саме: непроживання відповідачів у квартирі з моменту її отримання померлим чоловіком позивача та дійшов хибного висновку про те, що існують поважні причини непроживання відповідачів, при цьому вдався до дослідження доказів, які не впливають на наявність або відсутність таких причин, помилково посилаючись на право звернення до суду з таким позовом власника майна при наявності у нього обмежень у праві користування та розпорядження майном.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та наданим сторонами доказам, судом неправильно застосовані норми матеріального права, тому рішення суду підлягає скасуванню, а позов задоволенню.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат

В порядку ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір при зверненні до суду першої та апеляційної інстанцій.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 376, 379, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, що діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2, задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 3 жовтня 2017 року скасувати.

Позов ОСОБА_1, що діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: Служба у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ОСОБА_4 такими, що втратили право користування жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_4.

Стягнути в рівних частинах судовий збір з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 за подання позову та апеляційної скарги у розмірі 1 255 грн. 20 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий:

Судді: