Постанова

Іменем України

08 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 296/2443/16-ц

провадження № 61-30248св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Лесько А. О., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Державна казначейська служба України,

відповідач - прокуратура Житомирської області,

відповідач - головне управління національної поліції України в Житомирській області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу заступника прокурора Житомирської області на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 09 червня 2017 року у складі судді Сингаївського О. П. та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 25 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Коломієць О. С., Талько О. Б., Шевчук А. М.

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У березні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, прокуратури Житомирської області, головного управління національної поліції України в Житомирській області про відшкодування моральної шкоди, завданої органами досудового розслідування, прокуратури і суду.

Позовна заява мотивована тим, що 14 січня 2010 року він був затриманий за підозрою у вчиненні злочину, 15 січня 2010 року суд обрав йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, 15 березня 2010 року зазначений запобіжний захід продовжено до трьох місяців, 22 березня 2010 року йому було пред'явлено обвинувачення за частиною другою статті 121 Кримінального кодексу України (далі - КК України), 18 червня 2014 року суд змінив міру запобіжного заходу з тримання під вартою на підписку про невиїзд. Вироком Корольовського районного суду м. Житомира від 23 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою суду апеляційної інстанції, його визнано невинуватим у вчиненні злочину за відсутністю в діях складу кримінального правопорушення та виправдано за цим обвинуваченням, скасовано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд. Зазначав, що внаслідок неправомірних дій правоохоронних органів щодо незаконного притягнення його як обвинуваченого у скоєнні тяжкого кримінального правопорушення, тримання під вартою, яке у подальшому змінено на підписку про невиїзд, були обмежені його конституційні права на вільне пересування, суттєво порушені нормальні життєві зв'язки, він був вимушений доводити свою невинуватість у суді і перед рідними та близькими, знайомими та колегами по роботі, що також погіршило відносини з ними.

Із цих підстав ОСОБА_4 просив стягнути з Державної казначейської служби України відшкодування моральної шкоди, розмір якої він оцінював у 10 000 000,00 грн.

Заступник прокурора Житомирської області визнав позов частково, вважав, що на користь позивача у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом підлягає стягненню відшкодування моральної шкоди у сумі 267 306,66 грн. Головне управління Національної поліції просило відмовити у задоволенні позову.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 09 червня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_4 1 091 839,00 грн відшкодування моральної шкоди, за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_4 чотири роки шість місяців та чотири дні перебував під вартою, один рік вісім місяців тринадцять днів - під підпискою про невиїзд та дев'ять місяців сім днів справа перебувала на розгляді у Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ, що безспірно свідчить про заподіяння йому моральної шкоди. Суд визначив відшкодування моральної шкоди у п'ятикратному розмірі мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під вартою та у трикратному розмірі мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування на підписці про невиїзд, та у однократному розмірі за період розгляду кримінальної справи відносно позивача Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обґрунтовуючи це там, що протягом часу перебування під слідством ОСОБА_4 був позбавлений можливості реалізовувати право на свободу пересування, вільний вибір місця проживання та особисту недоторканість, право на працю, підприємницьку діяльність та достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, та ін.

Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 25 вересня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції врахував вимоги розумності та справедливості, розмір заробітної плати на час розгляду справи та правильно застосував статтю 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ, заступник прокурора Житомирської області, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 09 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 25 вересня 2017 року й ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог у розмірі 235 306,66 грн, та стягнути з позивача на користь прокуратури відшкодування судових витрат.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли необґрунтованих висновків про стягнення на користь позивача відшкодування моральної шкоди у розмірі 1 091 839,00 грн, оскільки такий розмір відшкодування моральної шкоди не доведений доказами та є необґрунтованим; доказів того, що від ОСОБА_4 вимагалось додаткових зусиль для організації свого життя у справі не здобуто. На думку заступника прокурора Житомирської області, висновки судів попередніх інстанцій про стягнення на користь позивача відшкодування моральної шкоди за час перебування кримінальної справи на розгляді у Вищому спеціалізованому суді з розгляду цивільних і кримінальних справ є безпідставними, оскільки вироком Корольовського районного суду м. Житомира від 23 листопада 2015 року запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд було скасовано.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

У липні 2018 року ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 подав до суду касаційної інстанції клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з викликом учасників справи.

Оскільки згідно з частиною першою статті 401 ЦПК України попередній розгляд справи проводиться у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, відсутні підстави для розгляду справи у судовому засіданні за участю позивача та/або його представника.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суди встановили, що вироком Корольовського районного суду м. Житомира від 23 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 01 березня 2016 року, ОСОБА_4 визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 121 КК України за відсутністю в його діях складу злочину та виправдано за даним обвинуваченням.

Відповідно до частини першої статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 1, пункт 1 частини першої статті 2 та частиною п'ятою статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим же Законом, виникає, зокрема у випадках постановлення виправдувального вироку суду.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

Установивши, що за результатом обвинувачення ОСОБА_4 суд постановив виправдувальний вирок через недоведеність складу кримінального правопорушення, тобто, він незаконно перебував під слідством і судом протягом вісімдесяти трьох місяців та двадцяти чотирьох днів, суди дійшли правильного висновку, що зазначене є підставою для відшкодування йому моральної шкоди.

Доводи касаційної скарги про те, що відшкодування моральної шкоди має вираховуватись з розміру одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, не ґрунтуються на законі, оскільки частиною третьою статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено лише мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди суди першої та апеляційної інстанцій обґрунтовано вважали, що присудження судом такого розміру відшкодування відповідає глибині моральних страждань позивача та засадам розумності, виваженості та справедливості.

Доводи касаційної скарги щодо відсутності підстав для стягнення відшкодування моральної шкоди за час перегляду судом касаційної інстанції вироку Корольовського районного суду м. Житомира від 23 листопада 2015 року, є неприйнятними, оскільки касаційний розгляд справи є стадією судового розгляду кримінального провадження.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

За таких обставин касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 09 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 25 вересня 2017 року - без змін.

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Оскільки ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 листопада 2017 року зупинено виконання рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 09 червня 2017 року до закінчення касаційного провадження, слід поновити виконання (дію) цього судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу заступника прокурора Житомирської області залишити без задоволення.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 09 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 25 вересня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання (дію) рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 09 червня 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Мартєв

А.О. Лесько

С.П. Штелик