АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Постанова

іменем України

26 лютого 2018 року

м. Харків

справа № 618/220/16-ц

провадження № 22ц/790/105/18

Апеляційний суд Харківської області в складі колегії суддів:

головуючого - Сащенка І.С.

суддів: Овсяннікової А.І., Коваленко І.П.,

за участю секретаря Бойко А. О.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1,

представник позивача ОСОБА_2,

представник третьої особи - служби у справах дітей Дворічанської районної державної адміністрації Харківської області - Пархоменко Н.Ю.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в режимі відеоконференції справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Дворічанського районного суду Харківської області від 02 березня 2017 року ( суддя Бунін Є.О. ) по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа служба у справах дітей Дворічанської районної державної адміністрації Харківської області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дітей,-

у с т а н о в и в :

У квітні 2016 року Джолі - ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4, в якому просила позбавити відповідача батьківських прав та стягнути з нього аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі у розмірі 20000 гривень щомісячно з дня пред'явлення позову і до досягнення ними повноліття, також просила стягнути аліменти на утримання дітей за минулий період з 01.04.2015 року по 08.04.2016 року.

В обґрунтування позову зазначала, що відповідач по справі самоусунувся від виховання своїх дітей, не цікавиться їх життям, останнім часом не надає дітям ніякої матеріальної допомоги.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_6 в судовому засіданні підтримали свої позовні вимоги.

Представник третьої особи - служби у справах дітей Дворічанської районної державної адміністрації Харківської області - Пархоменко Н.Ю. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився.

Заочним рішенням Дворічанського районного суду Харківської області від 02.03.2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

На це рішення ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі. При цьому посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що для задоволення позову є всі підстави.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення або неправильне застосування норм матеріального права. Якщо поза увагою доводів апеляційної скарги залишилась очевидна незаконність або необґрунтованість рішення суду першої інстанції у справах окремого провадження, суд апеляційної інстанції перевіряє справу в повному обсязі. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 щодо позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав суд першої інстанції виходив з недоведеності ухилення ним від виконання своїх батьківських обов'язків.

Судова колегія з таким висновком погоджується, оскільки він відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_4 аліментів на утримання неповнолітніх дітей суд першої інстанції виходив з відсутності доказів на підтвердження спроможності відповідача сплачувати кошти.

Судова колегія вважає такий висновок помилковим.

Встановлено, що згідно витягів з книги реєстрації записів про народження відділу РАЦС Відень-Верінг ОСОБА_7 народилася ІНФОРМАЦІЯ_7 року, ОСОБА_8 народилася ІНФОРМАЦІЯ_6 року, батьками дітей записані ОСОБА_4 та ОСОБА_1 ( т. 1 а.с. 14 - 21 ).

Діти є громадянами України ( т. 1 а.с. 23 - 24 ).

Діти зареєстровані на мешкають за адресою: АДРЕСА_1 разом з матір'ю - ОСОБА_1 ( т. 1 а.с. 26).

Батько дітей проживає за адресою: АДРЕСА_2 ( т. 2 а.с.85 ).

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, встановлено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Відповідно до п. 15 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Відповідно до ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає до суду письмовий висновок щодо вирішення спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Згідно висновку органу опіки та піклування Дворічанської районної державної адміністрації Харківської області від 26.09.2016 року, комісія вважає недоцільним позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав по відношенню до його дітей ( т. 1 а.с. 75 - 76 ).

Відповідачем до суду направлена його особиста думка з питання виховання спільних дітей, де він зазначає, що бажає прати участь у вихованні дітей, зв'язок з якими перервався не з його вини. Крім того, він готовий сплачувати аліменти на їх утримання.

Відповідно статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих сторонами та іншими учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову щодо позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав по відношенню неповнолітніх доньок Вірджинії та Кароліни.

Статтею 180 СК України передбачений обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

За змістом ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

З роз'яснень, викладених у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вбачається, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

ОСОБА_1 просила стягувати щомісячно з відповідача аліменти в сумі 20000 грн. на обох дітей до їх повноліття та за минулий період з 01.04.2015 року по 08.04.2016 року в сумі 265334 грн.

В своїх письмових поясненнях відповідач зазначав, що він сплачував на утримання дітей 600 євро шляхом переводу на рахунок позивачки.

Таким чином ОСОБА_4 фактично погоджувався з визначенням суми аліментів в розмірі 600 євро на двох дітей, що відповідає 20000 грн., які вимагає стягнути позивачка.

Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на необхідність проведення стягнення аліментів за минулий період з 01.04.2015 року по 08.04.2016 року в сумі 265334 грн. судовою колегією не приймаються.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Доказів на підтвердження того, що позивачка вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати стороною не надано.

Таким чином, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову в цій частині.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 383, 384, 389 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Заочне рішення Дворічанського районного суду Харківської області від 02 березня 2017 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів - скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов ОСОБА_1 про стягнення аліментів - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1, місце народження Ольсдорф, громадянство Австрія, номер в центр. рег. 000 405 470 748, основне місце проживання АДРЕСА_3 ( код громади 90001 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2, податковий номер НОМЕР_1, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) аліменти на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_5 в твердій грошовій сумі в розмірі по 10000 грн. на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12 квітня 2016 року і до досягнення кожною дитиною повноліття.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1, місце народження Ольсдорф, громадянство Австрія, номер в центр. рег. 000 405 470 748, основне місце проживання АДРЕСА_3 ( код громади 90001 ) на користь держави судові витрати у вигляді судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги в сумі 1600 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 02 березня 2018 року.

Головуючий І.С.Сащенко

А.І.Овсяннікова

Судді І.П.Коваленко