Провадження № 2/760/2517/18
В справі № 760/4472/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2018 року Солом"янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого- судді - Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря - Гак Г.М.

представника позивача - Казьмірової А.В.

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Національного технічного університету України "Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського" до ОСОБА_4 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення самочинно побудованого гаража,суд

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом і просить зобов'язати відповідачку звільнити самовільно зайняту земельну ділянку біля гуртожитку №22, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, шляхом знесення самочинно побудованого гаража.

Посилається в позові на те, що за Національним технічним університетом України «Київський політехнічний інститут» на підставі державного акту НОМЕР_1 від 05 жовтня 2005 року закріплена на праві постійного користування земельна ділянка площею 18326 кв. м.

В територіальних межах вказаної земельної ділянки біля гуртожитку №22, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, відповідачкою був розміщений металевий гараж.

11 серпня 2015 року відповідачка звернулася до НТУУ «КПІ» про укладення договору оренди земельної ділянки, на якій розміщено самочинно побудований гараж. При цьому зазначила, що земельна ділянка для розміщення гаража в установленому законом порядку їй не передавалась.

Таким чином, земельна ділянка є самовільно зайнятою та встановлений гараж підлягає знесенню, про що 17 серпня 2015 року листом було повідомлено відповідача та надано строк на звільнення земельної ділянки до 01 вересня 2015 року.

Виходячи з того, що дані вимоги університету, як власника земельної ділянки, відповідачкою не виконані, просить задовольнити позов.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись на те, що у 1996 році відповідачка отримала дозвіл від проректора НТУУ «КПІ» та побудувала гараж на земельній ділянці, яка станом на день подання позову знаходиться у постійному користуванні позивача.

У 2015 році відповідачка зверталася до позивача з проханням укласти договір оренди земельної ділянки, однак останній дану пропозицію відхилив.

Зазначив, що позивачем не надано доказів порушення його прав або наявність перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Крім того, зазначив, що позивач не надав доказів, які б свідчили про те, що побудований відповідачкою гаражний бокс знаходиться на земельній ділянці, що належить університету.

Виходячи з цього, просить у позові відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до статей 2, 318 Цивільного кодексу України річ (майно) може знаходитись у власності Українського народу, фізичних та юридичних осіб, держави Україна, Автономної Республіки Крим, територіальних громад, іноземних держав й інших суб'єктів публічного права.

Згідно зі ст. 41 Конституції України та ст. 319 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

За змістом ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.

Встановлено, що відповідно до Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою НОМЕР_1 від 05 жовтня 2005 року НТУУ «КПІ», який знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 на підставі Рішення Київської міської ради від 26 вересня 2002 року за №19/179 є постійним користувачем земельної ділянки площею 18326 кв.м., яка знаходиться у Солом'янському районі м. Києва (ділянка №3), цільове призначення якої: для експлуатації та обслуговування житлових будинків та гуртожитків.

/ а.с. 6 - 8; 89 - 95 /

В територіальних межах вказаної земельної ділянки біля гуртожитку позивача №22 по АДРЕСА_2 відповідачкою розміщений металевий гараж.

11 серпня 2015 року відповідачка звернулася до НТУУ «КПІ» з клопотанням про укладення договору оренди земельної ділянки, на якій розміщено самочинно побудований гараж.

При цьому не заперечувала, що земельна ділянка для розміщення гаража в установленому законом порядку їй не передавалась.

Листом позивача відповідачка була повідомлена про необхідність звільнення самовільно зайнятої ділянки шляхом знесення самочинно побудованого гаража до 01 вересня 2015 року.

/ а.с. 9 - 11 /

Судом встановлено та підтверджено сторонами, дана вимога позивача відповідачкою не виконана.

Відповідно до Висновку експрета за результатами проведення судової земельно - технічної експертизи № 13676/16-41 від 22 листопада 2017 року гараж, побудований відповідачем, повністю знаходиться в межах земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_2 площею 1,8326 га, що розташована за адресою: м. Київ, р-н Солом'янський, яка на праві постійного користування належить НТУУ «КПІ» на підставі Державного акту від 05 жовтня 2005 року №06-9-00044.

/ а.с. 121 - 128 /

Відповідно до ст. 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Згідно з ч. 1 та 2 ст. 78 ЦК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Згідно з п. «ґ» ч. 2 ст. 92 Земельного кодексу України права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають заклади освіти незалежно від форми власності.

Відповідно до ст..70 Закону України « Про вищу освіту» майно закріплюється за вищим навчальним закладом на праві господарського відання і не може бути предметом застави, а також не підлягає вилученню або передачі у власність юридичним чи фізичним особам.

НТУУ «КПІ» є вищим навчальним закладом, та як вже встановлено, має право постійного користування земельною ділянкою площею 18326 кв.м.

Судом встановлено та не спростовується сторонами, угода між сторонами про користування відповідачкою земельною ділянкою, належною позивачу,не укладалася.

Відповідно до ст.13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання.

Вона також закріплює рівність перед законом усіх без винятку суб'єктів права власності і гарантує кожному захист його прав і свобод.

Зазначені положення мають визначальне значення і для суб'єктів земельних правовідносин.

За змістом ст.152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, у тому числі, шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Враховуючи викладене вище, суд вважає, що використання відповідачкою належної позивачу частини земельної ділянки без його на те згоди, є порушенням його прав власника, а тому приходить до висновку про обгрунтованість вимог позивача.

Суд не приймає до уваги заперечення представника відповідача в судовому засіданні, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовуючиь вимоги і заперчення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються письмовими, речовими та електронними доказами, висновками експертів та показаннями свідків.

Як зазначено вище, знаходження встановлення відповідачкою гаража на земельній ділянці, належній позивачу, підтверджено висновком експертизи.

Будь-яких доказів, які б спростовували цей висновок, представник відповідачки суду не надав.

За таких обставин ці посилання не можуть прийматися до уваги.

Виходячи з викладеного вище аналізу, суд приходить до висновку про обгрунтованість вимог позивача та їх задоволення.

При вирішенні спору суд також враховує наступне.

Відповідно до ч.ч.1, 2,3,4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч.3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За змістом з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами ч. 1 ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Таким чином, законодавством України кожній особі гарантовано та закріплено право на судовий захист своїх прав та вільний вибір способів такого захисту.

Представник відповідача, заперечуючи проти позову з підстав, викладених вище, будь-яких доказів, які б спростовували твердження представника позивача в судовому засіданні та надані ним докази, не надав.

В свою чергу твердження позивача підтверджені належними та допустимими доказами та відповідають принципам доказування, визначеним законом.

За таких обставин вимоги позивача є обгурунтованими.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути понесені ним витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 378, 00 гр.

Керуючись ст.ст.15, 16, 20, 181, 182, 792 ЦК України, ст.ст. 38, 39, 40, 78 Земельного кодексу України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 141, 259, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Зобов»язати ОСОБА_4 /АДРЕСА_1, ІН НОМЕР_3 / звільнити самовільно зайняту земельну ділянку біля гуртожитку №22 по АДРЕСА_2, що належить на праві власності Національному технічному університету України "Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського", шляхом знесення за власний рахунок самочинно побудованого гаража.

Стягнути з ОСОБА_4 АДРЕСА_1 ІН НОМЕР_3 / на користь Національного технічного університету України "Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського" / 03056 м.київ проспект перемоги, 37, / 1 378, 00 гр. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 26 лютого 2018 року.

Суддя Л .А. Шереметьєва