Справа № 306/2275/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

21 лютого 2018 року м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Кондора Р.Ю. і Мацунича М.В.,

за участю секретаря Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на ухвалу судді Свалявського районного суду від 27 листопада 2017 року (у складі судді Вінер Е.А.) за позовом ОСОБА_3 до Свалявської філії публічного акціонерного товариства «Закарпатгаз» про зобов'язання учинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Представник ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом у листопаді 2017 р.

Просив зобов'язати відповідача відновити газопостачання будинку за адресою: м. Свалява, вул. І.Франка, 94.

Ухвалою судді Свалявського районного суду від27 листопада 2017 р. позовну заяву повернуто представнику позивача.

Представник ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 просить скасувати цю ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Доводить про неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Указує, що суд першої інстанції не врахував ту обставину, що на виконання вимог ухвали судді Свалявського районного суду від 10 листопада 2017 р. представником позивача було подано заяву про те, що споживачі звільненні від сплати судового збору в силу вимог ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів». Зазначає, що суд не взяв до уваги вимоги п.7 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала - скасуванню із направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, із таких мотивів.

Суд виходив із того, що представником позивача не було виконано вимогу ухвали судді Свалявського районного суду від 10 листопада 2017 р. про залишення позовної заяви без руху в зв'язку з несплатою судового збору.

Апеляційний суд не погоджується зі таким висновком через його невідповідність обставинам справи, нормам матеріального та процесуального права.

Як видно з матеріалів справи, адвокат ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом 09.11.2017 р. (а.с.1). Заявлені вимоги стосуються захисту прав споживачів, а тому на підставі ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач при подачі позову не сплачував судовий збір.

21 листопада 2017 р. адвокат ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 подав клопотання із проханням відкрити провадження у справі, оскільки споживачі за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав, звільнені від сплати судового збору (а.с.10).

Ухвалою судді Свалявського районного суду від 10 листопада 2017 р. указаний позов було залишено без руху в зв'язку з несплатою судового збору (а.с.7). Мотиви, з яких виходив суд, були зумовлені тим, що оскільки Закон України «Про судовий збір» не містить норми про звільнення споживачів від сплати судового збору, а він є пріоритетним над Законом України «Про захист прав споживачів», то позивачу необхідно сплатити судовий збір.

Закон України «Про судовий збір» (надалі - Закон) є спеціальним законом, який визначає підстави для звільнення від сплати судового збору та пільги щодо його сплати, отже саме правові приписи, закріплені в наведеному законі, підлягають застосуванню під час обчислення судового збору, його сплати, а також звільнення осіб від його сплати у випадках, визначених у статті 5 цього Закону.

Сплата судового збору особами, які звертаються до суду, - це процесуальний обов'язок, який визначається нормами цивільного процесуального закону (ЦПК України) та Закону. При цьому процесуальна норма частини другої статті 79 ЦПК України є бланкетною і в частині визначення розміру судового збору, порядку його сплати, повернення і звільнення від сплати відсилає до окремого закону, зокрема Закону України «Про судовий збір».Об'єкти справляння судового збору, тобто процесуальні дії, за які справляється судовий збір, встановлені у статті 3 Закону.

Стосовно документів, за подання яких судовий збір справляється, стаття 4 Закону встановлює розміри ставок судового збору. При цьому розміри ставок судового збору так само залежать від характеристики об'єкта справляння - позовна заява, скарга чи інша заява (в деяких випадках - у поєднанні з характеристикою суб'єкта, який звертається до суду).

Пільги щодо сплати судового збору визначені статтею 5 Закону. При цьому передбачені в цій статті особи, які мають пільги щодо сплати судового збору, звільняються від його сплати під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, про що прямо зазначено в абзаці першому частини першої цієї статті.

Одночасно ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає, що споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав.

Так, стаття 5 Закону була викладена у новій редакції, відповідно до якої з переліку осіб, звільнених від сплати судового збору, такі особи як споживачі, виключені.

Разом із тим, зміни до чинної редакції ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів», за якою споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав, не внесено, а тому після набрання чинності нової редакції ст.5 Закону спостерігається збіг темпоральної (часової) та змістовної (сутнісної) колізій правових норм одного й того ж рівня.

Так, Закон є спеціальним нормативним актом у питаннях звільнення від сплати судового збору. Стаття 5 цього Закону передбачала безумовне звільнення від сплати судового збору споживачів, але внаслідок викладення її в новій редакції споживачі на сьогодні відсутні в переліку осіб, що мають пільги щодо сплати судового збору у всіх судових інстанціях.

При цьому ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів», який є спеціальним законом саме в цій сфері захисту прав споживачів, звільняє споживачів від сплати судового збору за подання позову на захист своїх порушених прав.

Із метою усунення таких розбіжностей Верховним судом України був зроблений правовий висновок у постанові від 11 жовтня 2017 р. у справі № 6-916цс17, згідно з яким стаття 22 Закону України «Про захист прав споживачів» підтверджує можливість судового захисту прав споживачів, передбачених законодавством, і встановлює певні особливості судового захисту їх прав, однією з яких є звільнення споживачів від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав.Разом із тим застосовувати ч.3 ст.22 цього Закону обов'язково слід у системному зв'язку з нормами статей 1 - 6 Закону України «Про судовий збір», тобто враховуючи характеристику об'єкта справляння судового збору та правило врегулювання темпоральної колізії, відповідно до якого пізніше прийнятий закон відміняє закон, якій був прийнятий раніше.

Отже, споживач, право якого порушене і який з огляду на це подає позов, відповідно до статті 22 Закону «Про захист прав споживачів», звільняється від сплати судового збору за подання саме позовної заяви до суду першої інстанції, але має обов'язок щодо сплати судового збору при вчиненні відповідних дій в інших судових інстанціях та у Верховному Суді України.

Оскільки споживач не звільняється від сплати судового збору за подання до суду інших документів як окремих об'єктів справляння судового збору, зокрема апеляційної, касаційної скарг, заяви про перегляд судового рішення Верховним Судом України, то у таких випадках він зобов'язаний сплатити судовий збір.

Отже, Верховним судом України чітко вказано, що споживачі при зверненні до суду з позовами про захист їх справ звільняються від сплати судового збору лише при подачі позову до суду першої інстанції.

За таких умов суд першої інстанції не мав права залишати позовну заяву адвоката ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 без руху в зв'язку з необхідністю сплати судового збору, а залишивши таку без руху, мав належним чином відреагувати на заяву адвоката ОСОБА_2 від 21 листопада 2017 р. і ще раз перевірити обґрунтованість доводів сторони позивача щодо наявності підстав для звільнення від сплати судового збору позивача. Однак, суд першої інстанції цього не зробив і це стало наслідком постановлення ухвали від 27 листопада 2017 р. із порушенням норм матеріального закону та процесуального права.

Згідно з п.4 ч.1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

У матеріалах справи наявнідостатні докази того, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального та матеріального закону і це призвело до порушення законних прав та інтересів позивача.

У контексті наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про повернення позовної заяви адвокату позивачу.

Керуючись п.6 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.379, ст.ст.382,384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 задовольнити. 2. Ухвалу судді Свалявського районного суду від 27 листопада 2017 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає. 4. Повне судове рішення складено 01 березня 2018 р.

Судді: