Справа № 354/693/17
Провадження № 22-ц/4808/37/18
Головуючий у 1 інстанції Іванов А. П.
Суддя-доповідач Ясеновенко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2018 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Ясеновенко Л.В.,

суддів: Бойчука І.В., Мелінишин Г.П.,

секретаря Бойчука Л.М.,

з участю представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім'єю без реєстрації шлюбу та поділ спільного майна подружжя, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Яремчанського міського суду, постановлене у складі судді Іванова А.П. 15 червня 2018 року в м. Яремче,

в с т а н о в и в :

22 листопада 2017 року ОСОБА_3 звернулась з позовом до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім'єю без реєстрації шлюбу та поділ спільного майна подружжя.

В заяві зазначила, що 18 травня 2005 року вона обвінчалась з ОСОБА_4 та саме з цього часу вони почали проживати однією сім'єю, у них виник спільний побут, вони почали планувати спільне сімейне життя. Позивач вказувала на те, що факт спільного проживання підтверджується публікаціями в журналі «VIVA» №2 від 30.09.2004 року та №12 від 15.06.2006 року, у яких розповідається про них, як про сімейну пару.

30 серпня 2007 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб, а рішенням Печерського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2015 року їх шлюб розірвано.

Посилаючись на те, що відповідач відмовляється у добровільному порядку поділити придбані ними під час їх спільного проживання без реєстрації шлюбу за договорами купівлі-продажу №551, №556, №561 та №566 від 18.02.2006 року земельні ділянки відповідно 0,15 га, 0,20 га, 0,20 га та 0,15 га в урочищі «Вишні» с. Поляниця Яремчанської міської ради, ОСОБА_3 просила встановити факт їх спільного проживання як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 18 травня 2005 року по 30 серпня 2007 року, виділити їй в особисту власність земельні ділянки площею 0,20 га згідно державного акту на право власності на земельну ділянку НОМЕР_3 від 05.06.2006 року та площею 0,15 га згідно державного акту на право власності на земельну ділянку НОМЕР_4 від 05.06.2006 року, а інші дві земельні ділянки виділити у власність відповідачу.

Рішенням Яремчанського міського суду від 15 червня 2018 року позов задоволено.

Встановлено факт проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 однією сім'єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 18 травня 2005 року по 30 серпня 2007 року.

Постановлено визнати земельну ділянку площею 0,2000 га, яка знаходиться за адресою: с. Поляниця Яремчанської міської ради Івано-Франківської області, урочище «Вишні» згідно державного акту на право власності на земельну ділянку НОМЕР_3 від 05.06.2006 року, кадастровий номер НОМЕР_5, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд; земельну ділянку площею 0,1500 га, яка знаходиться за адресою: с. Поляниця Яремчанської міської ради Івано-Франківської області, урочище «Вишні» згідно державного акту на право власності на земельну ділянку НОМЕР_4 від 05.06.2006 року, кадастровий номер НОМЕР_6, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд; земельну ділянку площею 0,2000 га, яка знаходиться за адресою: с. Поляниця Яремчанської міської ради Івано-Франківської області, урочище «Вишні» згідно державного акту на право власності на земельну ділянку НОМЕР_9 від 05.06.2006 року, кадастровий номер НОМЕР_7, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд; земельну ділянку площею 0,1500 га, яка знаходиться за адресою: с. Поляниця Яремчанської міської ради Івано-Франківської області, урочище «Вишні» згідно державного акту на право власності на земельну ділянку НОМЕР_10 від 05.06.2006 року, кадастровий номер НОМЕР_8, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Проведено поділ спільного майна ОСОБА_3 та ОСОБА_4, придбаного за період проживання однією сім'єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 18 травня 2005 року до 30 серпня 2007 року наступним чином:

Визнано за ОСОБА_3 в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на:

- земельну ділянку площею 0,2000 га, яка знаходиться за адресою: с. Поляниця Яремчанської міської ради Івано-Франківської області, урочище «Вишні» згідно державного акту на право власності на земельну ділянку НОМЕР_3 від 05.06.2006 року, кадастровий номер НОМЕР_5, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд;

- земельну ділянку площею 0,1500 га, яка знаходиться за адресою: с. Поляниця Яремчанської міської ради Івано-Франківської області, урочище «Вишні» згідно державного акту на право власності на земельну ділянку НОМЕР_4 від 05.06.2006 року, кадастровий номер НОМЕР_6, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Визнано за ОСОБА_4 в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на:

- земельну ділянку площею 0,2000 га, яка знаходиться за адресою: с. Поляниця Яремчанської міської ради Івано-Франківської області, урочище «Вишні» згідно державного акту на право власності на земельну ділянку НОМЕР_9 від 05.06.2006 року, кадастровий номер НОМЕР_7, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд;

- земельну ділянку площею 0,1500 га, яка знаходиться за адресою: с. Поляниця Яремчанської міської ради Івано-Франківської області, урочище «Вишні» згідно державного акту на право власності на земельну ділянку НОМЕР_10 від 05.06.2006 року, кадастровий номер НОМЕР_8, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 5440 грн. витрат по оплаті судового збору.

У апеляційній скарзі ОСОБА_4 посилається на незаконність рішення суду.

Апелянт зазначає, що суд вийшов за межі позовних вимог, оскільки визнав спільною сумісною власністю сторін спірне нерухоме майно та здійснив його поділ, хоча такі вимоги ОСОБА_3 не заявляла.

Апелянт не погоджується з висновком суду про доведеність факту проживання їх з позивачкою як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, оскільки такий висновок обґрунтований посиланням на факт вінчання, факт реєстрації позивачки у його квартирі з 09.03.2006 року, довідку КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва про спільне проживання, публікації у журналі та інтернет - виданнях про їх спільне проживання та на копію його позовної заяви про поділ майна, де він зазначав про спільне проживання та придбання 18.07.2007 року земельної ділянки в с. Жовтневе Бориспільського району.

Відповідач вважає, що вищенаведені докази не є належними доказами факту проживання як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та придбання спільного майна, оскільки належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами та працею в набутті майна.

ОСОБА_4 вказує на те, що задовольняючи позов, суд взагалі не встановив, де сторони спільно проживали з 18 травня 2005 року по 30 серпня 2007 року, чи був у сторін спільний бюджет і за рахунок яких коштів придбане спільне майно.

Апелянт вважає, що реєстрація позивачки у його квартирі у березні 2006 року, як і публікації у журналах та інтернет - виданнях, зміст яких щодо них як подружжя є суперечливим, виражає думку авторів публікацій, не містить доказів джерела походження такої інформації, не містить інформації про ведення сторонами спільного господарства, наявності спільного бюджету та придбання спільного майна за рахунок спільних коштів, а, отже, не є належними доказами на підтвердження позовних вимог.

Не враховано судом і того, що підставою для залишення його позовної вимоги про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та поділ майна (земельної ділянки в с. Жовтневе), а, відповідно, і не включення до поділу майна земельних ділянок в с. Поляниця, було визнання ОСОБА_3 того, що спільно вони почали проживати вже після реєстрації шлюбу і спірні земельні ділянки були придбані за його особисті кошти. Отже, ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 08.04.2016 року, якою була затверджена мирова угода, був визначений обсяг спільного майна подружжя.

Апелянт також вказує на те, що суд не дав оцінки тому, що протягом 2005-2006 років він приймав участь у «Лізі Чемпіонів УЄФА», більшість матчів у якій проходили за межами України, що також виключає як факт спільного проживання, так і факт ведення спільного господарства та придбання спільного майна.

Крім того, його дохід за період з 2003 по 2005 рік становив 89 255 доларів США. З 18 травня 2005 року до 18 лютого 2006 року він отримав дохід у розмірі 130 000 дол. США, що становило еквівалент 656 500 грн. З урахуванням сплаченого ним податку в розмірі 102 080,03 грн. його фактичний дохід за вказаний період склав 554 419,97 грн., а загальна вартість придбаних ділянок становить 694 010 грн., що є сумою його доходів за два роки. Разом з тим, ОСОБА_3 за вказаний період доходів не мала.

Крім того, у договорі купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2, право власності на яку ОСОБА_3 набула відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого виконавчим органом Київської міської ради від 31.05.2005 року, ОСОБА_3, як продавець, в п. 6 договору вказувала на те, що у зареєстрованому та фактичному шлюбах не перебувала на момент набуття права власності на цю квартиру. Вказаному договору суд першої інстанції не дав належної оцінки.

Посилаючись на вищенаведені обставини, ОСОБА_4 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

У відзиві на апеляційну скаргу, поданому представником ОСОБА_3 - ОСОБА_6, вказано на доведеність факту спільного проживання сторін на час придбання спірного майна, недостатність коштів ОСОБА_4 для придбання спірних земельних ділянок, що свідчить про її участь у придбанні цих ділянок.

Згідно абзацу третього пункту 3 розділу XII Прикінцеві та Перехідні положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та пункту 8 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального Кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжували здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у частині виконання рішень про утворення судів та п. 3 ч. 1 ст. 31 ЦПК України справу за єдиним унікальним номером 354/693/17 04.10.2018 року передано для розгляду до Івано-Франківського апеляційного суду у зв'язку з ліквідацією Апеляційного суду Івано-Франківської області.

В засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримав з мотивів, наведених у ній.

Представник ОСОБА_3 апеляційну скаргу не визнав.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що сторони з 18 травня 2005 року до 30 серпня 2007 року проживали як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, що підтверджується фактом вінчання сторін, фактом реєстрації позивачки у квартирі відповідача з 09.03.2006 року, довідкою КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва про спільне проживання, публікаціями у журналі «VIVA» та інтернет - виданнях про їх спільне проживання та копією позовної заяви ОСОБА_4 про поділ майна, де він зазначав про спільне проживання та придбання 18.07.2007 року земельної ділянки в с. Жовтневе Бориспільського району. Спірні земельні ділянки придбані відповідачем 18.02.2006 року в період фактичного проживання сторін однією сім'єю, а тому належать сторонам на праві спільної сумісною власності та підлягають поділу.

Однак, з таким висновком суду погодитись не можна.

Так, згідно свідоцтва про вінчання церкви Святого пророка Іллі (т.1 а.с.8-9), ОСОБА_3 та ОСОБА_4 обвінчались 18.05.2005 року.

ОСОБА_3 була зареєстрована у належній відповідачу квартирі за адресою: АДРЕСА_1 з 09 березня 2006 року (т.1 а.с.5-7).

Встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 30.08.2007 року, а ІНФОРМАЦІЯ_4 у них народилась донька ОСОБА_7 (т.1 а.с.21, 22).

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2015 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 розірвано (т.1 а.с.23-24).

Рішенням цього ж суду від 25 квітня 2016 року ОСОБА_3 визнано такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 (т.1 а.с.196-197).

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 28.04.2016 року затверджено мирову угоду у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа ТОВ «Д.І.А. Девелопмент», про поділ майна подружжя.

У даній справі позивач заявляв вимоги про поділ, крім іншого майна, і чотирьох земельних ділянок в с. Поляниця Ямремчанської міської ради, однак пунктом 1.1. мирової угоди встановлено, що позивач та відповідач визначили спільно нажитим майном ряд об'єктів нерухомого майна та рухоме майно, та не включили до умов мирової угоди спірні земельні ділянки, хоча останні були предметом обговорення під час укладення мирової угоди (т.1 а.с.29-35).

Згідно державних актів на право власності на земельні ділянки НОМЕР_3, НОМЕР_11, НОМЕР_4, НОМЕР_10 від 05.06.2006 року, виданих на підставі договорів купівлі-продажу земельних ділянок від 18.02.2006 року, ОСОБА_4 є власником земельних ділянок відповідно площею 0,2000 га, площею 0,2000 га, площею 0,1500 га площею 0,1500 га, які знаходиться за адресою: с. Поляниця Яремчанської міської ради Івано-Франківської області, урочище «Вишні» з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (т.1 а.с.25-28, 118-120, 123-126, 129-131, 136-138).

Встановлено, що з 01 серпня 1993 року по 31 грудня 2016 року ОСОБА_4 обіймав посаду гравця футбольної команди «Динамо Київ», що підтверджено копією трудової книжки (т.1 а.с.164-166).

Згідно копій декларацій сума одержаного ОСОБА_4 доходу за 2003 рік становила 149 341,03 грн.; за 2004 рік - 214 127,9 грн.; за 2005 рік - 765 231,00 грн.; за 2006 рік - 1 272 600,00 грн. (т.1 а.с.167-169, 170-172, 173-175, 180-182).

З розкладів ігор футбольної команди «Динамо Київ» вбачається, що у 2005-2006 роках команда брала участь у «Лізі чемпіонів УЄФА» (т. 1 а.с.198-210).

Згідно відомості з інформаційного фонду ЦБД ДРФО ДФС України про суми виплачених доходів та утриманих з них податків відсутня інформація про доходи ОСОБА_3 за період з 01 квітня 2005 року по 31 березня 2006 року (т. 2 а.с.112).

За приписами частини 2 статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року №5-рп/99 встановлено, що до членів сім'ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв'язках. Обов'язковою умовою для визнання їх членами сім'ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Згідно з частинами 1, 2 статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Відповідно до частини 1 статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя.

Відповідно до статті 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що стаття 74 СК України поширюється на правовідносини між чоловіком та жінкою, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, і для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім'ї.

Згідно з вимогами статей 76-78 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином, факти вінчання сторін у 2005 році та реєстрації ОСОБА_3 у квартирі відповідача, а також публікації у журналі «VIVA» та інтернет - виданнях про їх спільне проживання, зміст яких щодо них як подружжя є суперечливим, виражає думку авторів публікацій, не містить доказів джерела походження такої інформації, не містить інформації про ведення сторонами спільного господарства, наявності спільного бюджету та придбання спільного майна за рахунок спільних коштів, а отже не є підставами для встановлення факту проживання сторін як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання спірного майна сумісним та його поділ.

ОСОБА_3 заявила вимоги про встановлення факту проживання з відповідачем з 18 травня 2005 року по 30 серпня 2007 року, однак не зазначила та не подала доказів того, де вони проживали, як і не подала доказів наявності спільного бюджету та своїх доходів, за рахунок яких було придбане спірне майно.

Не є доказом на підтвердження обґрунтованості позовних вимог і посилання ОСОБА_3 на позовну заява ОСОБА_4 про поділ майна, де він зазначав про фактичне спільне проживання без реєстрації шлюбу та придбання 18.07.2007 року земельної ділянки в с. Жовтневе Бориспільського району, оскільки ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 30.03.2016 року затверджена мирова угода про поділ майна, якою визначено обсяг спільно нажитого майна, позовні вимоги про встановлення факту проживання як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу були залишені без розгляду, і така ухвала ніким не була оскаржена.

Крім того, у договорі від 12 липня 2006 року купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2, право власності на яку ОСОБА_3 набула відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого виконавчим органом Київської міської ради від 31.05.2005 року, ОСОБА_3, як продавець, в п. 6 договору вказувала на те, що у зареєстрованому та фактичному шлюбах не перебувала на момент набуття права власності на цю квартиру.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що періодичне спільне проживання сторін не є достатнім для визнання факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу у розумінні статті 74 СК України, без наявності інших ознак сім'ї, враховуючи те, що судом встановлено, що у період 2005-2006 років ОСОБА_4 брав участь у «Лізі Чемпіонів УЄФА», більшість матчів у якій проходили за межами України. Крім того, ОСОБА_4 подав докази на підтвердження його доходів до моменту придбання спірних земельних ділянок, а ОСОБА_3 не надано допустимих доказів про придбання спірного майна внаслідок спільної праці та внаслідок проживання однією сім'єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу у період, упродовж якого було придбано спірні земельні ділянки.

При таких обставинах справи рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України однією з підстав для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Встановлено, що за подання апеляційної скарги ОСОБА_4 сплатив 12 000 грн. судового збору.

Отже, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 підлягають до стягнення 12 000 грн. витрат на оплату судового збору у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, що передбачено пп. «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Яремчанського міського суду від 15 червня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім'єю без реєстрації шлюбу та поділ спільного майна подружжя відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, яка проживає за адресою: АДРЕСА_3 на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_2, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4, 12 000 грн. витрат по оплаті судового збору.

Постанова суду набирає законної сили з дня її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач Л.В. Ясеновенко

Судді: І.В. Бойчук

Г.П. Мелінишин

Повний текст постанови складено 09 листопада 2018 року.