Справа № 266/4135/17
Провадження № 2/266/182/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2018 року м. Маріуполь

Приморський районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі

головуючого судді Шишиліна О.Г. ,

за участі секретаря Воропаєвої О.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Маріуполя цивільну справу за позовом Публічного Акціонерного Товариства Комерційного Банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу за кредитним договором

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, в якому зазначив, що 15.02.2012 року між банком та відповідачем був укладений кредитний договір № б/н, згідно з яким відповідач отримав кредит у розмірі 1800,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,40 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач зобов'язався щомісячно в строки, визначені умовами договору, здійснювати погашення частини суми заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, у звязку з чим станом на 30.06.2017 року має заборгованість в сумі 47940,34 грн., яка складається з наступного: заборгованості за кредитом 2183,38 грн., заборгованість за процентами за користування кредитом 39677,90 грн., заборгованість за пенею та комісією 3320,00 грн., а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 2259,06 грн. штраф (процентна складова). На даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання зобовязання, і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав ПАТ КБ «ПриватБанк». Просив стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 47940,34 грн. та судові витрати у розмірі 1600,00 грн.

В подальшому надав уточнену позовну заяву, просив стягнути з відповідача заборгованість без врахуванням штрафів, а саме в загальній сумі 45181,28 гривень, яка складається з: заборгованості за кредитом 2183,38 грн., заборгованість за процентами за користування кредитом 39677,90 грн., заборгованість за пенею та комісією 3320,00 грн., та судовий збір.

Представник позивача ОСОБА_2 яка діє на підставі довіреності, в судове засідання не зявилася, про час і місце розгляду справи повідомлено належним чином, про причини неявки не повідомила, проте раніше надала письмові пояснення по справі, наполягала на задоволенні позовних вимог у повному обсязі, справу просила розглянути без участі представника (а.с. 80-94).

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилася, про час і місце розгляду справи повідомлено належним чином, про причини неявки не повідомив, проте раніше подала письмові заперечення по справі, згідно до яких позов не визнала, просила застосувати строк позовної давності, також заперечувала по суті позовних вимог з підстав відсутності її підпису в Умовах та правилах надання банківських послуг, відсутності у позивача права підвищення у односторонньому порядку без повідомлення відповідача процентної ставки, та нарахування пенні і штрафів в супереч Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції. Справу просила розглянути без її участі (а.с. 68-71).

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.3, 4 ст. 12, ч.1, 2 ст.13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що згідно договору № б/н від 15.02.2012 року, який був укладений між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_1 останній було надано кредит в сумі 300,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,7 % на місяць (20,4% річних) на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Як вбачається з п.п.1.1.7.12 умов та правил надання банківських послуг строк дії договору протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку ні одна із сторін не проінформує другу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгирується на той же строк (а.с. 20). Згідно до п.2.1.1.2.3. п. 2.1.1.2.4. умов та правил надання банківських послуг банк має право змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт (а.с. 25 оборотна сторона). Відповідно до п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, кредитний ліміт було збільшено з 01.03.2012 року до 1800,00 грн., що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної лінії (а.с. 103).

Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому Тарифами Банку, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 Умов та правил надання банківських послуг. Одночасно пунктом 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невідємних частин договору. Відповідно до п. 1.1.2.3 до обовязків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунку та про здійсненні операції по картрахункам.

Відповідно до п. 2.1.1.5.5, п. 2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитратами платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. У разі невиконання зобовязань за договором, на вимогу банку виконати зобовязання з повернення кредиту (у томі числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди банку. Власник картки зобовязаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту, згідно з п. 1.1.2.7 Умов та правил надання банківських послуг.

Під час оформлення кредиту відповідач був ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг (а. с. 9-32), про що свідчить підпис відповідача в Анкеті-Заяві, а також зобовязався ознайомлюватися зі всіма змінами до вказаних Умов та правил на сайті ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» - www.privatbank.ua.

Судом з достовірністю встановлено, що згідно з Довідкою, виданою Головним управління статистики у Дніпропетровській області Державного комітету статистики (а. с. 35), та Банківською ліцензією № 22 від 05.10.2011 року, виданою заступником голови Національного Банку України (а. с. 36), ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» є юридичною особою та має право здійснювати банківські операції, передбачені ч. 3 ст. 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність».

Відповідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обовязковим для виконання сторонами. (ст. 629 ЦК України)

Своїм підписом відповідач ОСОБА_1 підтвердила, що вона була ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг, з Тарифами, які були надані їй в письмовому вигляді для ознайомлення, а також зобовязалася регулярно ознайомлюватися зі змінами до вказаних Умов та правил на сайті ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» http://privatbank.ua. Також ОСОБА_1 своїм підписом підтвердила свою згоду на те, що подана Анкета-Заява разом з Памяткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, складають між ним та банком Договір про надання банківських послуг.

Відповідно до п. 3.2.1.1.3, кредит надається в обмін на зобовязання Клієнта з повернення кредиту, сплати відсотків та винагороди.

Отже, 15.02.2012 року між Банком і ОСОБА_1 виникли кредитні правовідносини, зобовязання за якими необхідно виконувати відповідно до положень ЦК України.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Судом встановлено, що договір укладений у письмовій формі, підписаний уповноваженою на це посадовою особою Банку та особисто ОСОБА_1, зміст правочину не суперечить актам цивільного законодавства і на підставі статті 629 ЦК України цей договір є обовязком для виконання.

Частиною першою статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Пунктом 1 частини 2 зазначеної статті визначені підстави виникнення цивільних прав та обовязків, якими зокрема є договори та інші правочини. Отже, внаслідок укладання договору банківського обслуговування у вигляді заяви на відкриття рахунку між сторонами виникли цивільні права та обовязки, та позивач обґрунтовано звернувся до суду за захистом порушених прав.

З огляду на зазначені докази, а також виходячи із положень ст. 639 ЦК України, відповідно до якої договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом, суд вважає безпідставними доводи відповідача про те, що є неможливим надання кредиту за Анкетою-заявою, як кредитним договором, а факт підписання лише однієї Анкети-заяви без підписання Умов та Правил надання банківських послуг, а також Тарифів не може свідчити про укладення договору.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, у звязку з чим станом на 30.06.2017 року згідно розрахунку позивача має заборгованість в сумі 47940,34 грн., яка складається з наступного:2183,38 грн. заборгованість за кредитом; 39677,90 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом, 3320,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією (а.с. 60-62).

За таких підстав, коли встановлено, що з вини Відповідача зобовязання перед Позивачем не виконано, Відповідач в односторонньому порядку відмовився виконувати взяті на себе зобовязання, щодо погашення кредиту та відсотків, суд приходить до висновку, що Позивач набув право вимагати від Відповідача повернення кредиту в повному обсязі.

Крім того з пояснень представника Відповідача та матеріалів справи вбачається, що на момент звернення банку до суду строк дії платіжної карти минув (серпень 2015р.), а тому ПАТ КБ «ПриватБанк» має право вимагати стягнення заборгованості за даним кредитним договором.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредити) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, при чому зобовязання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобовязання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобовязання.

Згідно наданого Позивачем розрахунку заборгованості, Відповідач станом на 30.06.2017 року має заборгованість за тіло кредиту в розмірі 2183,38 гривень (а.с.60-62).

Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Із розрахунку заборгованості позивача вбачається, що проценти нараховані по 31.08.2014 року у розмірі 20,4% річних, що обумовлено договором між сторонами. З 1 вересня 2014 року по 31 березня 2015 року застосовано ставку 34,80% річних, з 1 квітня 2015 року застосовано ставку 43,20%, що більше від обумовленої договором процентної ставки

Суд не приймає такого збільшення до уваги оскільки таке збільшення відбулося поза умовами кредитного договору, а саме.

Відповідно до пунктів 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг банк має право в односторонньому порядку без попереднього повідомлення клієнта встановлювати на платіжну картку кредитний ліміт у валюті картки з наступною зміною його розміру у відповідності до кредитної історії.

Згідно зі статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на час підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг) процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Згідно із частиною третьою цієї статті фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

У частині четвертій указаної статті передбачено, що в разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

Відповідно до пункту 3 Правил надання послуг поштового звязку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17 серпня 2002 року № 1155 (далі Правила), рекомендоване поштове відправлення це поштове відправлення (лист, поштова картка, бандероль, секограма, дрібний пакет, мішок «M»), що приймається для пересилання без зазначення суми оголошеної цінності вкладення з видачею відправникові розрахункового документа про прийняття і доставляється (вручається) адресатові (одержувачу) під розписку.

Згідно з пунктом 114 Правил адресовані фізичним особам рекомендовані поштові відправлення, рекомендовані повідомлення про вручення реєстрованих поштових відправлень (поштових переказів), повідомлення про надходження переказів, що пересилаються телеграфом або електронною поштою, а також усі повторні повідомлення про надходження поштових відправлень (поштових переказів) вручаються особисто адресату (одержувачу), а в разі його відсутності повнолітнім членам сім'ї за умови пред'явлення ними документа, що посвідчує особу.

У разі підвищення банком процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Саме такі висновки містяться в постановах Верховного Суду України від 12 вересня 2012 року та 30 листопада 2016 року.

Однак з матеріалів справи вбачається, що відповідач не був зазначеним способом повідомлений про зміни процентної ставки за користування кредитом, тому застосування збільшеної процентної ставки за користування кредитом є нікчемним.

Посилання позивача на положення пунктів 1.1.3.2.3, 1.1.2.1.5, 1.1.2.1.6 Умов і правил надання банківських послуг та на направлені ОСОБА_1 смс-повідомлення про збільшення процентної ставки суперечать положенням статті 1056-1 ЦК України.

Крім того, в обґрунтування належного повідомлення відповідача про зміну процентної ставки позивач посилається на те, що 15 серпня 2014 р. та 15 березня 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» було направлено СМС-повідомлення, в якому повідомлялось, що для витрат, здійснюваних за карткою Універсальна з 01.09.2014 р. ставка за використання кредитними коштами становитиме 2,9 % на місяць, а з 01.04.2015 року ставка за використання кредитними коштами становитиме 3,6% на місяць проте, відповідачем ця обставина заперечується. Позивачем зазначена обставина не спростована, надана позивачем роздруківка про направлення смс повідомлення 15.03.2015 р. не містить даних про отримання смс повідомлення відповідачем, крім того на підтвердження направлення смс-повідомлення 15.08.2014 р. взагалі не надано доказів.

Таким чином, позивачем не надано доказів належного повідомлення відповідача про збільшення процентної ставки до розмірів 34,80% та 43,20%, отже нарахованя суми процентів за збільшеним процентом є безпідставним тому підлягає зменшенню, виходячи із обумовленої договором ставки 20,4%.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із ст. 257, ст. 260 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки про стягнення неустойки 1 рік. Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін.

Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Судом встановлено, що Позивач 19.10.2017 року звернувся до суду з позовом про стягнення з Відповідача заборгованості по кредитному договору.

Згідно із ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.

Відповідачем заявлено клопотання про застування строку позовної давності, оскільки прострочена заборгованість виникла 30.09.2014 р., а позивач звернувся до суду із позовом у жовтні 2017 р, тобто із пропущеним 3 річним строком позовної давності.

Згідно довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором б/н від 15.02.2012 року ОСОБА_1 була надана кредитна картка: №063086 з датою відкриття 15.02.2012 року і терміном дії 08/15.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої у постановах від 19.03.2014 року у справі №6-14цс14 та від 18.06.2014 року у справі №6-61цс14 «відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі, зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору».

З наданої позивачем розрахунку вбачається, що ОСОБА_1 активно користувалася кредитними коштами, в тому числі і збільшеним лімітом, по 31 жовтня 2014 року включно ( а.с. 61).

Згідно письмових пояснень ОСОБА_1 вона не заперечувала користування кредитними коштами, під час розрахунку та товари, проте на даний час вона не памятає яка сума була нею знята, також у неї не збереглися платіжні доручення щодо сплати зазначеного кредиту ( а.с. 68)

Отже, виходячи із встановлених обставин та правової позиції Верховного Суду України суд дійшов висновку про те, що позивачем не пропущений строк позовної давності для звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості за тілом кредиту.

Відповідно до ч. 5 ст. 267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Позивач до судового засідання не зявився просив розглянути справу за його відсутності та не звертався до суду із заявою про поновлення строків на захист своїх прав.

Таким чином загальний строк позовної давності у позивача за вимогами по стягненню заборгованості по процентам, що нараховуються на залишок заборгованості, яка виникає у разі не погашення до 25 числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості станом на 19.10.2014 року сплив і доказів в обґрунтування поважності пропущення цього строку позивач не надав.

З огляду на наведене суд вважає, що до вимог про стягнення заборгованості за процентами нарахованими до 18.10.2014 року слід відмовити у звязку із спливом строку позовної давності на підставі ч.4 ст..267 ЦК України.

Оскільки позивачем не надано обґрунтувань формули нарахування відсотків, суд розраховує відсотки на поточну заборгованість за період з 19.10.2014 р. по 30.06.2017 р. (в межах заявлених позовних вимог) виходячи із наступного N*M/365*Y=Z; N поточне тіло кредиту; М відсоткова ставка; 365 кількість днів у році; Y кількість днів; Z сума нарахованих відсотків 2183,38 грн.*20,4%/365*985 =1177,22 грн.

Враховуючи наявність порушень з боку Відповідача по поверненню кредиту, за користування кредитом підлягають сплаті відсотки за користування кредитом 1177,22 грн.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідача заборгованості за пенею та комісією в розмірі 3320,00 грн.,

Згідно ст. 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку де проводилась антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Національний банк України своїми листами від 13 жовтня 2014 року № 47-411/58939 та 05 листопада 2014 року № 18-112/64483 наголошував банкам України про неухильне дотримання вимог Закону України № 1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року щодо не нарахування пені та штрафів за договорами кредиту під час антитерористичної операції.

Як проголошено в ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи.

Згідно ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. У п.3.4. Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 ЦПК України(справа про охоронюваний законом інтерес) від 1 грудня 2004 року N 18-рп/2004 (Справа N 1-10/2004) зазначено, що виходячи зі змісту частини першої статті 8 Конституції України охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об'єктивного права у цілому, що панує у суспільстві, зокрема справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права і є його складовою.

Відповідно до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція, затвердженого Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 року №1053-р та від 02.12. 2015 року № 1275-р, місто Маріуполь (Маріупольська міська Рада) відноситься до населеного пункту, на території якого здійснювалась антитерористична операція.

Національний банк України своїми листами від 13 жовтня 2014 року №47-411/58939 від 05 листопада 2014 року та №18-112/64483 наголошував банкам України про неухильне дотримання вимог Закону України №1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення анти терористичної операції» від 02.09.2014 року щодо не нарахування пені та штрафів за договорами кредиту під час проведення антитерористичної операції.

Отже, незважаючи на те, що дія Переліку пунктів, де проводиться антитерористична операція, розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року №1079-р була зупинена, в подальшому було прийнято розпорядження Кабінету Міністрів України від 02.12. 2015 року за № 1275-р, Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 року, в тому числі стаття 2, яка забороняє нарахування пені та/або штрафних санкцій на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами, підлягає застосуванню, оскільки цей закон не скасований, а також у звязку із тим, що прийняті інші нормативні акти, що визначають райони проведення АТО.

Отже, враховуючи те, що відповідач є громадянином України, який зареєстрований та постійно проживає в населеному пункті, де проводилась антитерористична операція, на підставі ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», штрафні санкції за укладеним ним кредитним договором нараховувати заборонено, а тому позов банку в частині стягнення пені, яка нараховані після 14.04.2014 року, є необґрунтованим та задоволенню не підлягають.

Таким чином заборгованість відповідача перед позивачем по кредиту станом на 30.06.2017р. становить 3360,60 гривень, яка складається з наступного: 2183,38 гривень - заборгованість за кредитом, 1177,22 гривень заборгованість по процентами за користування кредитом.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки відповідач є інвалідом 1 групи та відповідно до п.9 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору та у зв'язку з частковим задоволенням позову суд користь позивача компенсує за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог 3360,60/ 451,81=7%, а саме судовий збір (1600*7%=112) в розмірі 112 грн. 00 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 7, 13, 19, 76-78, 141, 263-265, 354 ЦПК України суд

В И Р І Ш И В:

Позов Публічного Акціонерного Товариства Комерційного Банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (іпн НОМЕР_1), на користь Публічного Акціонерного Товариства Комерційного Банку «Приватбанк» () заборгованість за кредитним договором № б/н від 15.02.2012р. станом на 30.06.2017р., що складається з заборгованість за кредитом - 2183,38 гривень, заборгованість по процентами за користування кредитом 1177,22 гривень.

Судовий збір у розмірі 112,00 гривень компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленом Кабінетом Міністрів України на користь Публічного Акціонерного Товариства Комерційного Банку «Приватбанк» ().

В задоволені іншої частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Донецької області в м. Маріуполі протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 28.02.2018р.

Суддя: Шишилін О. Г.