Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

( заочне)

19 лютого 2018 року Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:головуючого судді - Штих Т.В., секретаря Вакула І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в міста Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, про визначення часток у спільній квартирі та про припинення права власності,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_3 про припинення права власності.

В обґрунтування позовних вимог Позивачі посилаються на те, що ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної приватної власності належить квартира АДРЕСА_1, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло, виданим Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду 31.01.1994 року за №1-94-28078.

Відповідно до розписки від 10.06.2016 року ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_1 7000 (сім тисяч) доларів США в рахунок виплати йому компенсації за його частку квартири АДРЕСА_2.

Після отримання грошових коштів за частину квартири ОСОБА_3Г у добровільному порядку відмовився зняти себе з реєстрації, повідомивши, що зробить це за рішенням суду. Таким чином Позивачі вимушені звернутися до суду із захистом свої майнових прав.

В судовому засіданні представник позивача наполягала на задоволенні позовних вимог.

Відповідач в судове засідання не з'явились, про час та дату судового засідання повідомлялись належним чином, причину неявки суду не повідомив.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення і послався, щодо тривалості розгляду даної справи, яка пов'язана поведінки відповідача, та з урахуванням подання позовної заяви у квітні 2016 року, на справу " Писатюк проти України ", в якій Європейський суд з прав людини зазначив, що " розумність тривалості провадження має оцінюватись в світлі обставин справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета розгляду для заявника.

Враховуючи, що в справі є достатні матеріали про права і правовідносини сторін, відповідач належним чином був повідомлені про місце і час судового засідання, позивач не заперечує проти розгляду справи у відсутність відповідача та ухваленні заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, суд розглядає справу у відсутність відповідачів, відповідно до ст. ст. 280-282 ЦПК україни.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги не обґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що відповідно Свідоцта про право власності на житло, виданого Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду 31.01.1994 року за №1-94-28078 ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної приватної власності належить квартира АДРЕСА_1.

Зазначене також підтверджується технічним паспортом на квартиру АДРЕСА_1 та Довідкою КП Харківське бюро технічної інвентаризації №1601947 від 20.05.2016 року.

Відповідно до ч. 1 ст.347 ЦК України особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Згідно зі ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Випадки, коли співвласник майна бажає позбутися належної йому частки в спільному майні шляхом отримання від інших співвласників компенсації вартості належної йому частки та визнання за останніми права власності на все майно регулюються ст. 364 ЦК України, до такого висновку дійшов Верховний суд України у Постанові від 13 січня 2016 року по справі 6-2925цс 15.

Статтею 364 ЦК України встановлено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Відповідно до ст.365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо:

1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі;

2) річ є неподільною;

3) спільне володіння і користування майном є неможливим;

4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Відповідно до розписки від 10.06.2016 року ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_1 7000 (сім тисяч) доларів США в рахунок виплати йому компенсації за його частку квартири АДРЕСА_2.

Відповідно до п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» №20 від 22.12.1995 р., квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Виділ кожному із співвласників в натурі належних їм часток квартири без втрати їх цільового призначення неможливий.

Факт згоди на отримання відповідачем ОСОБА_3 компенсації за його частину спірної квартири підтверджується лише розпискою про отримання грошової компенсації в сумі 7000 доларів США.

Проте навіть сама представник позивача в судовому засіданні повідомила, що відповідач не погоджується на належне оформлення відмови його від своєї частки в квартирі.

Крім того відповідач не погоджується з вказаною сумою та неодноразово звертався до позивачів з метою отримання ще коштів за вказане майно. Про складні стосунки позивачів та відповідача свідчить неодноразові виклики поліції, що знайшло своє відображення в висновках поліції від 26 квітня 2016 року, висновком від 21 лютого 2017 року.

Вказана розписка про отримання відповідачем коштів в сумі семи тисяч доларів не посвідчена нотаріально, крім того виготовлена компютерним набором тексту, тобто не власноруч, тому суд не може вважати, що відповідач ОСОБА_4 висловив свою волю на позбавлення його права на його нерухомість

Керуючись ст.ст.10,11, 88,212-215, 347, 364, 368, 370 ЦК України, ст. ст. 280-282 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В позові ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, про визначення часток у спільній квартирі та про припинення права власності відмовити.

Судові витрати вважати сплаченими позивачами.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Особи, які брали участь у розгляді справи, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом двадцяти днів з дня отримання копії рішення.

Заочне рішення набирає законної сили. Якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом. Не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Штих Т.В.