АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 662/397/15-ц Головуючий в І інстанції Тимченко О.В.
Номер провадження: №22-ц/791/17/18 Доповідач Кутурланова О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2018 року Апеляційний суд Херсонської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кутурланової О.В.,

суддів: Майданіка В.В.,

Орловської Н.В.,

секретар Цвєткова І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, правонаступником якої є ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 та публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області від 25 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_14, ОСОБА_4, правонаступником якої є ОСОБА_5, ОСОБА_15, ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про відшкодування матеріальної шкоди та ОСОБА_16, ОСОБА_11, ОСОБА_10, ОСОБА_9 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2015 року ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_15, ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про відшкодування матеріальної шкоди та ОСОБА_16, ОСОБА_11, ОСОБА_10, ОСОБА_9 звернулись до суду з позовом до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначили, що уклали з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» договори вкладу, однак працівники банку ОСОБА_13 та ОСОБА_17, виконуючи службові обов'язки, вчинили розкрадання їх коштів.

Зазначеними діями їм завдана матеріальна та моральна шкода, яку вони просили стягнути з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», а саме на користь ОСОБА_2 - матеріальну шкоду у розмірі 65841 грн, ОСОБА_6 - 45251 грн матеріальної шкоди, ОСОБА_4 - 12916,00 грн матеріальної шкоди та 3000,00 грн - моральної; ОСОБА_16 - 36440,50 грн матеріальної шкоди та 23000,00 грн - моральної; ОСОБА_10 - 15986,80 грн. матеріальної шкоди та 10000,00 грн. - моральної; ОСОБА_3 - 2835,00 грн. матеріальної шкоди та 3300,00 грн - моральної; ОСОБА_8 - 9409,00 грн - матеріальної шкоди та 10000,00 грн - моральної; ОСОБА_7 - 51879,00 грн матеріальної шкоди та 50000,00 грн - моральної; ОСОБА_11 - 39828,00 грн матеріальної шкоди та 45000,00 грн - моральної; ОСОБА_9 - 8287,00 грн матеріальної шкоди та 10000,00 грн - моральної; ОСОБА_15 - 5559,00 грн матеріальної шкоди.

Ухвалою Новотроїцького районного суду Херсонської області від 25 травня 2015 року цивільні справи за позовами зазначених позивачів об'єднані в одне провадження.

Рішенням Новотроїцького районного суду Херсонської області від 25 травня 2015 року у задоволенні позовних вимог усім позивачам відмовлено.

В апеляційних скаргах ОСОБА_6, ОСОБА_11, ОСОБА_16, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_15, ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_3 просять рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити, стягнувши шкоду виходячи із реальної вартості втрачених грошових коштів на час розгляду справи, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» просить виключити з мотивувальної частини рішення суду наступне: «Суд встановив, що від кожного вкладника касир банку ОСОБА_13, знаходячись на робочому місці, виконуючи свої прямі службові обов'язки як касира, економіста, приймала певні кошти в якості вкладів для відкриття чи поповнення рахунку. З цього часу слід вважати, що кошти поступили в касу банку»; «Суд встановив, що з кожним вкладником касир банку ОСОБА_13, прийнявши кошти, склала письмовий договір, підписала його сама або її керівник від імені банку і завірила печаткою, що входило в її прямі службові обов'язки, видала особі, що вносила кошти. Письмова форма додержана, договір не розірваний в судовому порядку, не визнаний недійсним, тому його чинність презюмується». При цьому Банк посилається на те, що суд безпідставно мотивував відмову у задоволенні позовів зазначеними обставинами.

У письмових запереченнях на подані позивачами апеляційні скарги Банк просив відмовити в їх задоволенні, вважаючи рішення суду в частині відмови законним і обґрунтованим, а апеляційну скаргу Банку задовольнити.

Ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 23 грудня 2015 року прийнята відмова ОСОБА_15 від апеляційної скарги, апеляційне провадження за її апеляційною скаргою закрито.

Ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 02 березня 2016 року прийнята відмова ОСОБА_16 від апеляційної скарги, апеляційне провадження за її апеляційною скаргою закрито.

Справа переглядалась неодноразово.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 22 березня 2017 року рішення Апеляційного суду Херсонської області від 30 березня 2016 року скасоване та справа направлена на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 24 липня 2017 року до участі у справі в якості правонаступника ОСОБА_4 залучено ОСОБА_5

Відповідно до п. 8 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України та п.3 розділу ХІІ «Прикінцевих та перехідних положень» ЗУ «Про судоустрій та статус суддів» до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, тому Апеляційний суд Херсонської області діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Херсонського апеляційного суду в апеляційному окрузі.

Заслухавши доповідача, осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду у визначених законом межах, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами у справі склались договірні відносини, а тому підстав для стягнення шкоди у порядку, визначеному ст. 1172,1192 ЦК України немає.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають обставинам справи та нормам матеріального права, які регулюють правовідносини, що склались між сторонами. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що вироком Чаплинського районного суду Херсонської області від 12 березня 2012 року, з урахуванням змін внесених ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 22 липня 2014 року, засуджено касира Новотроїцького відділення ПАТ «Райффайзен Банк «Аваль» ОСОБА_13 та начальника Новотроїцького відділення ПАТ «Райффайзен Банк «Аваль» ОСОБА_17 за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 200, ч. ч. 1-3 ст. 358, ч. 2 ст. 364 КК України.

Зазначеним вироком встановлено, що вказані працівники банку прийняли від ОСОБА_6, ОСОБА_11, ОСОБА_16, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_15, ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_8,грошові кошти за договорами банківського вкладу, однак зазначені кошти на депозитні рахунки не внесені.

Частиною 1 ст. 1058 ЦК України передбачено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Отже, виходячи як з положень ст. 1059 ЦК України, так і п. 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками України, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01 червня 2011 року № 174, якими визначено, що письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі.

Таким чином, договір банківського вкладу своїм наслідком має ту обставину, що готівкові гроші вкладника передаються останнім у власність банку, а безготівкові гроші - в повне розпорядження банку і такі дії вкладника свідчать про виникнення зобов'язання за договором банківського вкладу, згідно з яким на боці вкладника з'являється право вимагати від банку видачі суми вкладу і виплати відсотків на неї, а на стороні банку - відповідний обов'язок, з чого слідує, що з договору банківського вкладу, укладення якого обумовлено передачею коштів вкладника у власність банку, можуть виникнути лише зобов'язальні правовідносини за участю вкладника (кредитора) і банку (боржника).

З моменту передачі грошових коштів уповноваженій особі банку саме банк є власником грошових коштів, переданих уповноваженій особі банку, а тому саме банку спричинена шкода зазначеними злочинами, вкладник при цьому має право вимоги до банку про повернення вкладу за договором банківського вкладу з урахуванням нарахованих процентів згідно умов укладеного договору та застосуванням наслідків, передбачених договором та законом, у разі порушення банком своїх зобов'язань за договором.

Обгрунтовуючи заявлені вимоги, позивачі зазначили, що визначена вироком суду сума заподіяних злочином збитків збільшилась внаслідок знецінення грошових коштів через інфляційні втрати, а тому просили стягнути з відповідача суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період.

Частиною 2 ст.625 ЦК України передбачено, що в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, що знайшло відображення в правовій позиції, викладеній в Постанові Верховного Суду України від 06 квітня 2016 року у справі № 6-352цс16.

Отже, відмовляючи у задоволенні позовних вимог про відшкодування шкоди з урахуванням інфляційних втрат від знецінення грошових коштів, суд першої інстанції вірно виходив з того, що правовідносини сторін склалися не у зв»язку із заподіянням шкоди, а у зв'язку з договірними відносинами.

При цьому посилання в апеляційній скарзі на те, що розмір заподіяної шкоди підлягає збільшенню з урахуванням інфляційних втрат є помилковими, оскільки при наявності у справі судового рішення, яким вже було встановлено розмір завданої шкоди та відповідно стягнуто її, такий розмір шкоди відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України має приюдиційне значення для суду при вирішенні справи і суд не вправі змінювати його, в тому числі шляхом застосування положень ст. 625 ЦК України (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 13 січня 2013 року у справі № 6-3019цс15).

Таким чином, колегія суддів вважає обгрунтованим висновок суду першої інстанції про наявність підстав для відмови у задоволенні позову, оскільки між сторонами виникли правовідносини за договорами банківського вкладу, які регулюються нормами ст.1058 ЦК України та у разі невиконання умов договору та положень зазначеної статті відповідальність боржника передбачена ст.625 ЦК України, тоді як заявлені вимоги позивачі просять задовольнити з підстав, визначених ст.1172,1192 ЦК України, які мають іншу правову природу та регулюють відносини, які не пов'язанні з договірними зобов'язаннями.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, висновки суду ґрунтуються на досліджених доказах та встановлених судом обставинах і підстави для його скасування відсутні.

Доводи апеляційних скарг не ґрунтуються на законі, належних доказах і, як такі, що висновки суду не спростовують, підлягають відхиленню.

Оскільки ст. 444 ЦПК України передбачені повноваження суду апеляційної інстанції щодо повороту виконання рішення суду лише у разі його скасування, заява ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про поворот виконання рішення Апеляційного суду Херсонської області від 30 березня 2017 року у даній справі не підлягає розгляду, як така, що подана передчасно, так як колегією суддів переглядалось рішення суду першої інстанції, яке залишене без змін. При цьому, відповідач не позбавлений права звернутись до суду першої інстанції в порядку, визначеному ч.9 ст. 444 ЦПК України.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст. 382 ЦПК України колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, правонаступником якої є ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 та Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» відхилити.

Рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області від 25 травня 2015 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 29.01.2018 року.

Головуючий О.В. Кутурланова

Судді: В.В. Майданік

Н.В.Орловська