АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 608/1269/17Головуючий у 1-й інстанції Квятковська Л.Й.
Провадження № 22-ц/789/34/18 Доповідач - Сташків Б.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2018 року м. Тернопіль

Апеляційний суд Тернопільської області в складі колегіїї суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Сташківа Б.І.

суддів - Хома М. В., Костів О. З.,

За участю секретаря - Романюк Х.Ю.

та сторін - представника позивача ОСОБА_2- ОСОБА_3, представника відповідача Шманьківчицької сільської ради Чортківського району Тернопільської обл.- Ненчин Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу № 607/1269/17 за апеляційною скаргою Шманьківчицької сільської ради Чортківського району Тернопільської області на рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 17 листопада 2017 року, (суддя- Квятковська Л.Й.), у справі за позовом ОСОБА_2 до Шманьківчицької сільської ради Чортківського району Тернопільської області про визнання недійсним та скасування рішення Шманьківчицької сільської ради Чортківського району Тернопільської області,-

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2017 року ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до Шманьківчицької сільської ради Чортківського району Тернопільської області про визнання недійсним та скасування рішення Шманьківчицької сільської ради Чортківського району Тернопільської області, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що внаслідок незаконного рішення Шманьківчицької сільської ради Чортківського району Тернопільської області від 12 березня 2017 року № 121 "Про вилучення земельних ділянок", протиправно вилучено у нього 0,43 га поля № 6. Вважає, що дане рішення в частині вилучення земельної ділянки в позасудовому порядку порушує його майнові права та інтереси.

Рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області від 17 листопада 2017 року позовні вимоги задоволено.

Визнано недійсним та скасовано рішення п'ятнадцятої сесії сьомого скликання Шманьківчицької сільської ради Чортківського району Тернопільської області від 12 березня 2017 року №121 "Про вилучення земельних ділянок" в частині вилучення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в розмірі 0,43 га поле №6 в ОСОБА_2

Стягнуто з Шманьківчицької сільської ради Чортківського району Тернопільської області в користь ОСОБА_2 понесені ним судові витрати в сумі 640 гривень.

В апеляційній скарзі представник Шманьківчицької сільської ради Чортківського району Тернопільської області посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, вважає що при розгляді справи не взято до уваги того, що ОСОБА_2 не набув права власності на спірну земельну ділянку, оскільки їй не присвоєно кадастрового номеру та не здійснено державну реєстрацію. Вказує, що суд залишив поза увагою обставини, які пов'язані з невикористанням спірної земельної ділянки позивачем з часу прийняття рішення Шманьківчицької сільської ради № 176 від 28.12.2003 року про передачу йому земельної ділянки. А тому, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

У судовому засіданні представник відповідача Шманьківчицької сільської ради Чортківського району Тернопільської області- Ненчин Н.П. підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити з мотивів, викладених в ній.

Представник позивача ОСОБА_2- ОСОБА_3 проти апеляційної скарги заперечила та просила залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача зазначила,що відповідачем не наведено обґрунтованих підстав про припинення права власності позивача на земельну ділянку у спірному рішенні та не надано жодного доказу , який би свідчив про порушення позивачем вимог закону, що могло б бути наслідком припинення прав власності на землю. Вказала, що посилання відповідача в апеляційній скарзі на акти від 01 квітня 2016 року, 20 жовтня 2016 року, 06 березня 2017 року слід вважати безпідставними, оскільки вони не можуть бути допустимими доказами про невикористання земельної ділянки позивачем. Вважає, що судом першої інстанції вірно застосовано норми матеріального оправа , висновки суду про встановлені обставини й правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності та підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, з таких підстав.

Згідно ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що сільська рада в установленому законом порядку передала відповідачу у приватну власність земельну ділянку площею 0,60 га, яка з 2003 року знаходилася у постійному користуванні позивача, а тому підстав вилучення спірної земельної ділянку для ведення особистого селянського господарства у сільської ради не було і рішення ради з цього приводу суперечить вимогам закону.

З цим висновку суду слід погодитися, оскільки він ґрунтується на вимогах закону та відповідає зібраним по справі доказам.

Відповідно до пункту 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», вирішуючи спори про припинення права власності на земельну ділянку чи права користування нею, суди повинні враховувати, що орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування має право прийняти рішення про це лише в порядку, з підстав і за умов, передбачених статтями 140-149 Земельного кодексу України (2768-14). У випадках, визначених цими нормами, припинення права власності на землю чи права землекористування провадиться за позовом відповідного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування в судовому порядку, недодержання якого є підставою для визнання рішення цього органу та виданих державних актів недійсними.

Як встановлено судом першої інстанції, рішенням 4-ї скликання 11-ої сесії Шманьківчицької сільської ради Чортківського району Тернопільської області від 28 грудня 2003 року №176 "Про надання дозволу на право приватизації земельних ділянок" ОСОБА_2 передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку площею 0,60 га, з них: для ведення особистого селянського господарства в розмірі 0,56 га, для обслуговування житлового будівництва 0,04 га. Вказані земельні ділянки розташовані в АДРЕСА_1.

Рішенням 15-ї сесії 7-го скликання Шманьківчицької сільської ради Чортківського району Тернопільської області від 12 березня 2017 року №121 "Про вилучення земельних ділянок" п. 1 вилучено земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства в ОСОБА_2 площею 0,43 га поле №6.

20 січня 2009 року на підставі рішенням Шманьківчицької сільської ради №136 від 16 червня 2008 року ОСОБА_2 видано Державний акт серія НОМЕР_2 на право власності на земельну ділянку площею 0,1059 га для ведення особистого селянського господарства та Державний акт серії НОМЕР_1 на земельну ділянку площею 0,0742 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Згідно з ч.3 ст.152 ЗК України в редакції 2001 року, захист права власності здійснюється шляхом: визнання права прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угод недійсною; визнання недійсним рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом способів.

Правові підстави набуття права власності та права користування земельною ділянкою на час виникнення правовідносин визначалася статтями 117 - 119 ЗК України в редакції 2001 року. У відповідності статей 125, 126 Земельного Кодексу України, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем державного акту, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою та його державної реєстрації.

Таким чином, особливість набуття права на земельні ділянки полягає в наявності чітко визначеної в законодавстві процедури, за якою в суб'єктів виникають повноваження щодо володіння, користування й розпорядження земельною ділянкою.

Таке набуття права на земельні ділянки передбачає обов'язкове прийняття уповноваженим органом держави(органом влади чи органом місцевого самоврядування) відповідного рішення, яке є обов'язковою юридичною підставою для подальшого укладення договору на відчуження земельної ділянки та юридичного оформлення на неї відповідних прав.

Із матеріалів справи вбачається , що рішенням Шманьківчицької сільської ради від 28 грудня 2003 року відповідачу ОСОБА_2 було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,60 га для ведення особистого підсобного господарства, частина якої ним в 2009 році була приватизована, а саме земельну ділянку площею 0,1059 га для ведення особистого селянського господарства та земельну ділянку площею 0,0742 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Земельна ділянка площею 0,43 га залишилася в його користуванні.

Підстави та порядок примусового припинення права користування земельною ділянкою визначені у статті 141 ЗК України: добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; систематична несплата земельного податку або орендної плати; набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини.

Не заслуговують до уваги доводи апеляційної скарги щодо підставності вимог вилучення у позивача земельної ділянки, оскільки у спірному рішення сільської ради не зазначено обґрунтованих підстав та мотивів, які повинні відповідати нормам ст.149 ЗК України, згідно якої, земельні ділянки можуть вилучатися за рішенням органів державної влади та органів місцевого самоврядування для суспільних та інших потреб.

У судовому засіданні представник Шманьківчицької сільської ради посилалася на те, що земельна ділянка вилучалася у відповідача з підстав використання її не за цільовим призначенням та несплатою земельного податку, що є окремою підставою припинення права користування земельною ділянкою.

Отже, відповідно до статей 16 ЦК України, 152 ЗК України 2001 року, способами захисту цивільних прав, у тому числі у сфері земельних правовідносин, є як примусове припинення прав на земельну ділянку так і визнання недійсним угод, виданих на підставі незаконних рішень. Передбачені статтями 140-149 ЗК України 2001 року та статтею 152 ЗК України 2001 року способи захисту прав є різними за своєю суттю й характером.

Відповідно до ст. 152, 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження її земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Таким чином, судова колегія прийшла до висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав незаконним рішення Шманьківчицької сільської ради від 12 березня 2017 року про вилучення земельної ділянки у ОСОБА_2 площею 0,43 га, оскільки відповідачем не наведено підстав вилучення земельної ділянки у встановленому Законом порядку.

Стаття 1 пункт 1 Першого Протоколу до Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність. Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Як вбачається з судової практики Європейського суду з прав людини, останній чітко зазначає, що друге речення першого пункту дозволяє позбавлення майна лише «на умовах, передбачених законом» (рішення у справі «Україна-Тюмень» проти України» (Ukraine-Tyumen v. Ukraine), N 22603/02, п. 49 від 22 листопада 2007 року). Отже, позбавлення особи права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, в такому випадку має місце «непропорційне» втручання у право особи на мирне володіння своїм майном, що є порушенням статті 1 Першого протоколу Конвенції».

Відповідно до статті 375 ЦПК України,суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухваленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 35, 259, 375, 381, 382, 384, 390 ЦПК України,суд апеляційної інстанції,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Шманьківчицької сільської ради Чортківського району Тернопільської області - залишити без задоволення.

Рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 17 листопада 2017 року - залишити без змін.

Постанова Апеляційного суду Тернопільської області набирає законної сили з моменту прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту даної постанови.

День складання повного тексту постанови - 27 лютого 2018 року.

Головуючий: Б.І. Сташків

О.З.Костів

Судді: М.В.Хома