ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем УКРАЇНИ

справа № 646/7967/17

провадження № 22-ц/818/32/18

08 листопада 2018 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів - Піддубного Р.М., Тичкової О.Ю.,

імена (найменування сторін):

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 08 лютого 2018 року в складі судді Сороки О.П.,

у с т а н о в и в:

В листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення витрат на оплату комунальних послуг та експлуатаційних витрат.

Позовна заява, мотивована тим, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2, який було розірвано рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 06 червня 2008 року. Після розірвання шлюбу відповідач зареєстрована, однак не брала участі у витратах на утримання квартири АДРЕСА_1. Ним понесені витрати на електроенергію, квартирну плату (експлуатаційні витрати), опалення, водопостачання, водовідведення та вивіз ТПВ за період з березня 2017 року по жовтень 2017 року на загальну суму 3 983 грн. 46 коп.

Зазначав, що рішенням суду від 06 березня 2017 року з ОСОБА_2 вже була стягнута сума заборгованості щодо витрат на оплату комунальних послуг та експлуатаційних витрат в розмірі 6 432 грн. 13 коп. та 551 грн. 20 коп., однак рішення з вини відповідача не виконано. Він є пенсіонером, інвалідом П групи та потребує лікування, однак судові спори з відповідачем негативно впливають на стан його здоров'я. Крім того, відповідач постійно вчиняє скандали, вселяє сторонніх осіб в указане житло та пошкодила майно в квартирі, де проживає як квартирант.

Ураховуючи викладене, позивач просив у порядку регресу стягнути з ОСОБА_2 на його користь 1 991 грн. 83 коп. на відшкодування витрат по сплаті за житлово-комунальні послуги та експлуатаційних витрат, а також 1 000 грн. 00 коп. на відшкодування моральної шкоди.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 08 лютого 2018 року позов задоволено частково. З ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто 1 991 грн. 83 коп. - ? частину понесених витрат на оплату житлово-комунальних послуг та експлуатаційних витрат. В задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що сторони зареєстровані в квартирі АДРЕСА_1, тому зобов'язані нести солідарні витрати по її утриманню. Відмовляючи в задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив із того, що доводи позивача про неналежну поведінку відповідача, вселення сторонніх осіб та пошкодження майна не є доведеними.

19 вересня 2018 року ОСОБА_2 звернулася до Апеляційного суду Харківської області з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та направити справу на новий розгляд.

Апеляційна скарга, з урахуванням уточнень, мотивована тим, що ОСОБА_1 набув у власність квартиру АДРЕСА_1 шляхом її обману, шахрайства, зловживанням її довірою, у змові з ОСОБА_3, який там мешкав до 28 серпня 1995 року. В подальшому квартира теж була приватизована шляхом обману. ОСОБА_1 перебрав на себе функції комунальних служб, платить по завищеним необґрунтованим тарифам навмисно весь платіж, в той час, коли між ними є домовленість про сплату кожним лише своєї частки. Зазначає, що позивач не уклав з нею договір, не виконав рішення про поновлення її прав на користування квартирою, розібрав в цьому житлі комунікації, про що складено відповідні акти комунальними службами.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 28 вересня 2018 року ОСОБА_2 поновлено строк на апеляційне оскарження рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 08 лютого 2018 року та відкрито апеляційне провадження у справі.

Згідно з підпунктом 3 пункту 3 Розділу ХП «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим законом.

Відповідно до пункту 8 розділу ХШ Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-УШ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Указом Президента України від 29 грудня 2017 року № 452/2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Харківської області ліквідовано та утворено Харківський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Харківську область, з місцезнаходженням у місті Харкові.

02 жовтня 2018 року вказану апеляційну скаргу передано до Харківського апеляційного суду.

19 жовтня 2018 року ОСОБА_1 подав до Харківського апеляційного суду рішення відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Відзив мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції є законним і обгрунтованим, ухваленим на підставі належним чином оцінених доказів.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 67 ЖК України встановлено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, електричну і теплову енергію й інші послуги) визначається за затвердженими у встановленому порядку тарифами.

Згідно зі статтею 68 ЖК України споживачі зобов'язані своєчасно вносити плату за комунальні послуги.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є споживачами комунальних послуг на підставі відкритого абонентського особового рахунку № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до довідки Комунального підприємства «Жилкомсервіс» Дільниця 59 від 27 жовтня 2017 року № 1141 у вказаній квартирі зареєстровано дві особи: ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Згідно з квитанціями на оплату за комунальні послуги за період з березня 2017 року по жовтень 2017 року позивачем сплачено за електроенергію, квартирну плату (експлуатаційні витрати), опалення, водопостачання, водовідведення та вивіз ТПВ 3 983 грн. 46 коп. ОСОБА_2 витрат по утриманню вказаного житла не несе (а. с. 8-15, 17).

Відповідно до частини 1 статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частина 1 статті 544 ЦК України визначає, що боржник, який виконав солідарний обов'язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

Вказані норм встановлюють правові наслідки виконання солідарного обов'язку одним із боржників. Такий боржник набуває права на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти боржників у рівній частці (інше може бути встановлено договором або законом) за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

При реалізації боржником, який виконав солідарний обов'язок, права на зворотну вимогу відбувається трансформація (перетворення) зобов'язання, а саме основне солідарне зобов'язання перетворюється на регрес на часткове, а боржник, який виконав солідарний обов'язок за основним зобов'язанням набуває статусу кредитора по відношенню до інших боржників за регресним зобов'язанням.

Споживачем комунальних послуг є фізична особа, яка отримує житлово-комунальну послугу (стаття 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо; 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладення договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Пунктом 1 частини 1 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а пунктом 5 частини 3 цієї ж статті Закону передбачений обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Оскільки сторони зареєстровані в квартирі АДРЕСА_1, витрати по утриманню житла поніс лише позивач, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 991 грн. 83 коп. - ? частину понесених витрат на оплату житлово-комунальних послуг та експлуатаційних витрат за період з березня 2017 року по жовтень 2017 року.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 набув у власність квартиру АДРЕСА_1 шляхом обману ОСОБА_2, шахрайства, зловживанням її довірою, у змові з ОСОБА_3, який там мешкав до 28 серпня 1995 року, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки це не є предметом позову.

Не спростовують правильність висновків суду першої інстанції і посилання відповідача на те, що ОСОБА_1 перебрав на себе функції комунальних служб, платить по завищеними необґрунтованими тарифами навмисно весь платіж, в той час, коли між сторонами є домовленість про сплату кожними лише своєї частки. Судом першої інстанції відповідно до вимог процесуального законодавства надано оцінку всім поданим сторонами доказам, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог або заперечень.

Інші доводи апеляційної скарги на висновки суду не впливають, зводяться до необхідно переоцінки доказів, яким судом першої інстанції дана належна оцінка.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову про стягнення моральної шкоди не оскаржено, тому в апеляційному порядку не переглядалось.

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 08 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді Р.М.Піддубний

О.Ю.Тичкова