Справа № 359/4298/17 Головуючий у І інстанції Журавський В. В.
Провадження № 22-ц/780/154/18 Доповідач у 2 інстанції Іванова І. В.
Категорія 26 30.01.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

30 січня 2018 року м. Київ

справа № 359/4298/17

провадження № 22ц/780/154/18

Апеляційний суд Київської області в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Іванової І.В., Сліпченка О.І., Верланова С.М.

при секретарі - Тимошевській С.І.

сторони :

позивач - ОСОБА_4

відповідач - Обслуговуючий кооператив «Заміський клуб»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу Обслуговуючого кооперативу «Заміський клуб» на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 вересня 2017 року у складі судді Журавського В.В., повний текст складений 03.10.2017 року,

встановила:

Статтею 351 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України:

пункт 8) до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується;

пункт 9) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

30 вересня 2016 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» від 02 червня 2016 року N 1401-VIII.

Згідно з підпунктом 11 пункту 16-1 розділу XV "Перехідні положення" Конституції України представництво відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 та статті 131-2 цієї Конституції виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 1 січня 2017 року; у судах апеляційної інстанції - з 1 січня 2018 року.

У травні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Обслуговуючого кооперативу «Заміський клуб» про стягнення заборгованості по сплаченому пайовому внеску та пені, мотивуючи тим, що 26 лютого 2015 року уклала з ОК «Заміський клуб» договір про сплату пайових внесків, відповідно до умов якого ОК «Заміський клуб» зобов'язався організувати будівництво об'єкта будівництва та забезпечити його прийняття в експлуатацію у строк до 01 травня 2015 року. На виконання умов договору вона повністю сплатила пайовий внесок у розмірі 629915 грн.

Далі позивачка, посилаючись на те, що 30 вересня 2016 року сторони уклали додаткову угоду №2 до договору про сплату пайових внесків, за умовами якого домовились розірвати договір про сплату пайових внесків у обслуговуючому кооперативі від 26 лютого 2015 року, при цьому ОК «Заміський клуб» зобов'язався протягом одного року з моменту укладення цієї додаткової угоди виплатити їй грошову суму у розмірі 673551 грн. 90 коп., що за погодженням сторін еквівалентно 23170 євро, згідно порядку передбаченого додатковою угодою. ОК «Заміський клуб» частково виконав свої грошові зобов'язання, передбачені додатковою угодою, повернувши ОСОБА_4 51744 грн. 60 коп. та 3590 євро. Проте, решта зобов'язань відповідачем була прострочена та не виконується, починаючи з 12 грудня 2016 року, незважаючи на те, що вона направляла до ОК «Заміський клуб» відповідну вимогу щодо забезпечення належного виконання грошових зобов'язань. Тому позивачка ОСОБА_4 просила розірвати додаткову угоду №2 від 30 вересня 2016 року до договору №2/26/02/2015 про сплату пайових внесків у обслуговуючому кооперативі від 26 лютого 2015 року; розірвати договір №2/26/02/2015 про сплату пайових внесків у обслуговуючому кооперативі від 26 лютого 2015 року, а також стягнути з ОК «Заміський клуб» на її користь суму сплаченого пайового внеску у розмірі 522844 грн. 06 коп. та пеню у розмірі 18831 грн. 78 коп.

Відповідач заперечував проти позову, обґрунтовуючи тим, що строк передбачений додатковою угодою №2 кооперативом не порушений, оскільки становить 1 рік і закінчується 30.09.2017 року. Перший платіж було здійснено кооперативом 11.10.2016 року в розмірі 1780 євро, 11.11.2016 року в розмірі 3590 євро, що підтверджується шляхом підписання сторонами графіку додаткової угоди, крім того 31.01.2017 року голова кооперативу передав представнику ОСОБА_4 1000 доларів США, що підтверджується розпискою. Кооператив не зміг виконати вчасно погоджений графік повернення внеску, оскільки згідно численних ухвал Бориспільського міськрайонного суду Київської області було вжито заходів забезпечення позову та накладено арешт на розрахунковий рахунок кооперативу.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 вересня 2017 року позов ОСОБА_4 в частині позовних вимог про розірвання додаткової угоди №2 від 30 вересня 2016 року до договору №2/26/02/2015 про сплату пайових внесків у обслуговуючому кооперативі від 26 лютого 2015 року та розірвання договору №2/26/02/2015 про сплату пайових внесків у обслуговуючому кооперативі від 26 лютого 2015 року, залишено без розгляду.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 вересня 2017 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з Обслуговуючого кооперативу «Заміський клуб» на користь ОСОБА_4 541 675,84 грн., в тому числі 522 844,06 грн. сплаченого пайового внеску та 18 831,78 грн. пені та судовий збір 6416 грн. 75 коп.

Не погоджуючись з таким рішенням ОК «Заміський клуб» подав апеляційну скаргу посилаючись на прийняття судом необґрунтованого та незаконного рішення з неповним з'ясуванням доказів та порушенням норм процесуального та матеріального права. Так, відповідач зазначив, що судом при винесенні рішення не була прийнята до уваги розписка представника позивачки ОСОБА_5 про отримання від ОСОБА_6 1000 доларів США в якості повернення пайового внеску. Крім того, стягнення та нарахування штрафних санкцій вважає неправомірним, оскільки згідно розрахунку позивача нарахування пені відбувається з 12.12.2016 року, що є необґрунтованим та не враховано здійснене повернення від 31.01.17р.

У своїх запереченнях на апеляційну скаргу позивач зазначив, що суд повно і всебічно розглянув матеріали справи та прийняв вмотивоване законне рішення, а доводи зазначені в апеляційній скарзі не знаходять свого підтвердження доказами.

В суді апеляційної інстанції представник відповідача адвокат Остапенко Є.С. підтримав доводи скарги, просив її задовольнити.

Представник позивачки адвокат Григорєв Р.І. в апеляційній інстанції, скаргу не визнав, проти її задоволення заперечував, посилаючись на безпідставність доводів скарги, просив рішення залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників, розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позов суд виходив з обґрунтованості позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 26 лютого 2015 року між ОСОБА_4 та ОК «Заміський клуб» був укладений договір про сплату пайових внесків у обслуговуючому кооперативі, відповідно до умов якого ОСОБА_4 зобов'язалась сплатити кооперативу пайовий внесок у розмірі 629915 грн., що за погодженням сторін еквівалентно 185000 доларів США, до 26 лютого 2015 року. В свою чергу, ОК «Заміський клуб» зобов'язався за рахунок пайового внеску ОСОБА_4 та пайових внесків інших асоційованих членів організувати будівництво, побудувати та здати в експлуатацію об'єкт будівництва та передати у власність ОСОБА_4 всі документи на квартиру №4 в будинку №3 загальною площею 86,7 кв.м. за адресою: Київська область, Бориспільський район, с. Чубинське, за умови сплати суми пайового внеску.

Відповідно до даного договору ОК «Заміський клуб» зобов'язався організувати будівництво житлового будинку з вбудованими приміщеннями, що розташовується в Київській області, Бориспільський район, с. Чубинське, буд.3, та забезпечити його прийняття до експлуатації до 01 травня 2015 року (а.с.9-15).

ОСОБА_4 сплатила пайові внески в повному обсязі, про що відповідач надав довідку від 02 березня 2015 року (а.с.17).

30 вересня 2016 року ОСОБА_4 та ОК «Заміський клуб» уклали додаткову угоду №2 до договору про сплату пайових внесків у обслуговуючому кооперативі від 26 лютого 2015 року, згідно умов якої сторони домовились розірвати договір про сплату пайових внесків від 26 лютого 2015 року та протягом одного року з моменту укладення цієї додаткової угоди, з правом дострокового виконання, виплатити ОСОБА_4 грошову суму в розмірі: 673551 гривень 90 копійок, що за погодженням сторін є еквівалентом 23170 євро 00 центів. При цьому, ОК «Заміський клуб» зобов'язався повернути позивачці пайові внески у наступному порядку: 11 жовтня 2016 року - 51744 гривень 60 копійок, що за погодженням сторін еквівалентно 1780 євро 00 центів; 11 листопада 2016 року - суму еквівалентом 3590 євро 00 центів; 11 грудня 2016 року - 1780 євро 00 центів та в подальшому кожного 11 числа місяця по 1780 євро 00 центів з останнім платежем 11 вересня 2017 року (а.с.19-21).

Згідно з п.6 цієї додаткової угоди №2 від 30 вересня 2016 року у разі порушення графіку платежів ОК «Заміський клуб» зобов'язався сплатити на користь ОСОБА_4 пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Зазначені обставини підтверджуються матеріалами справи та не оспорюються сторонами.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, згідно з графіком платежів додаткової угоди №2 від 20.09.2016 року відповідач ОК «Заміський клуб» сплатив позивачці два платежі 11.10.2016 року - 51744 грн. 60 коп. та 11.11.2016 року - в сумі, еквівалентній 3590 євро за курсом НБУ на день оплати.

17.02.2017 року ОСОБА_4 звернулася до ОК «Заміський клуб» з письмовою вимогою про виконання грошового зобов'язання, проте на вказану вимогу 27 лютого 2017 року позивачці було надана відповідь про відсутність фінансової можливості здійснити дострокову виплату пайового внеску, щодо порушеного графіку платежів по додатковій угоді, кооператив послався на порушення учасниками кооперативу своїх обов'язків по сплаті внесків та складною економічною ситуацією на ринку будівництва, оскільки він є неприбутковою організацією, в кооперативу відсутні інші статті доходу, окрім внесків членів кооперативу (а.с.24).

Також встановлено, що позовну заяву відповідач отримав 21.06.2017 року, однак свої зобов'язання щодо сплати коштів за додатковою угодою №2 від 30 вересня 2016 року, про які позивачкою заявлено відповідні вимоги, в строки, визначені цією угодою, відповідач в повному обсязі не виконав.

Так, на дату ухвалення судом рішення відповідач частково виконав свої зобов'язання, визначені в додатковій угоді, а саме в частині повернення позивачці 51744,60 грн. та 3590 євро. В іншій частині відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання як по графіку так і в цілому.

За загальним правилом, передбаченим ч.1 ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до вимог ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За таких обставин, суд обґрунтовано стягнув на користь позивачки кошти в рахунок виконання основного грошового зобов'язання та пеню за прострочення виконання зобов'язання щодо повернення коштів частинами у строки, встановлені графіком платежів додаткової угоди №2 від 20.09.2016 року.

Посилання відповідача про те, що останній є неприбутковою організацією, тому кооператив не зміг виконати вчасно виконати грошове зобов'язання не може бути підставою для звільнення його від відповідальності, передбаченої договором.

На підставі зазначеного, суд дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги, що строк виконання грошового зобов'язання не був порушений, оскільки мав настати 30.09.2017 року, не заслуговують на увагу.

Так, відповідно до умов пункту 4 Додаткової угоди № 2 сторонами встановлений наступний порядок виконання грошового зобов'язання відповідачем: до 11.10.2016 р. 51 744,60 грн., що за погодженням сторін є еквівалентом 1 780,00 Євро; до 11.11.2016 р. - суму, еквівалентну 3 590,00 Євро за курсом НБУ на день оплати; та в подальшому щомісяця суму, еквівалентну 1 780 Євро до 11.09.2017 року.

Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Таким чином відповідно до п 4 Додаткової угоди № 2 та наведених вище норм матеріального права, встановлено, що на дату ухвалення рішення суду першої інстанції, відповідач не виконав зобов'язання, встановлені графіком повернення пайового внеску, і прострочив виконання грошового зобов'язання в цілому.

Крім того, судова колегія вважає безпідставними посилання апелянта на те, що судом не взята до уваги розписка представника ОСОБА_4 ОСОБА_5 про отримання від ОСОБА_6 1000 доларів США в якості повернення пайового внеску, оскільки відповідно додаткової угоди № 2 факт повернення пайових внесків повинен підтверджуватися підписом представника відповідача у графі «сплатив» та підписом представника позивача у графі «отримав». Інший спосіб підтвердження виплати пайового внеску не передбачений умовами угоди, укладеної між сторонами. При цьому, розписка не містить посилання на додаткову угоду №2, укладену між сторонами 30.09.2016 року, а містить посилання на договір № 2 від 26.02.2015 року.

Згідно із ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на вказане розписка, на яку вказує відповідач, у даному випадку не може розглядатися як допустимий доказ.

Таким чином, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції є обґрунтованими, підстав для скасування рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги немає, тому відповідно до ст.375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381 ЦПК України, колегія судів, -

постановила :

Апеляційну скаргу Обслуговуючого кооперативу «Заміський клуб» залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: І.В.Іванова

Судді:

О.І.Сліпченко

С.М.Верланов