П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2018 року м. Рівне

Апеляційний суд Рівненської області у складі :

головуючого - Григоренка М.П.,

суддів : Бондаренко Н.В., Шимківа С.С.,

секретар судового засідання - Шептицька С.С.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Рівненського обласного управління АТ «Ощадбанк»,

відповідач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

відповідач - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 04 грудня 2017 року в справі № 569/12918/16-ц за позовом публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Рівненського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором, ухваленого під головуванням судді Ковальова І.М. об 16 год 35 хв. в приміщенні Рівненського міського суду Рівненської області,

В С Т А Н О В И Л А :

10 жовтня 2016 року ПАТ «Державний ощадний банк України», в особі філії Рівненського обласного управління АТ «Ощадбанк», звернулося до Рівненського міського суду із позовною заявою, в якій зазначало, що 28 вересня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «державний ощадний банк України» (надалі -

_____________________________________________________________________

Провадження № 22-ц/787/259/2018 Головуючий у 1 інстанції : Ковальов І.М. Доповідач : Григоренко М.П.

Банк) та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №485, відповідно до якого останньому до було надано в кредит грошові кошти, в сумі 13000 дол. США, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 13% річних, зі строком остаточного повернення кредиту не пізніше 27 вересня 2010 року.

На забезпечення виконання ОСОБА_1 вказаного кредитного договору, 28 вересня 2007 року між позивачем та ОСОБА_2, ОСОБА_3 було укладено договори поруки.

У зв'язку із неналежним виконанням ОСОБА_1 своїх зобов'язань за кредитним договором та утворення по ньому заборгованості, ПАТ «Державний ощадний банк України», після неодноразової зміни розміру заявлених позовних вимог, остаточно просило суд стягнути на його користь із відповідачів в солідарному порядку заборгованість по кредитному договору, розмір якої, станом на 04 грудня 2017 року, становила 11 756,71 доларів США та 127 065,28 грн., з яких: залишок неповернутої позики - 10 025,32 доларів США; залишок прострочених, нарахованих відсотків 760,65 доларів США; нарахована та несплачена пеня по кредиту - 118 104,36 грн.; нарахована та несплачена пеня по відсотках - 8 960,92 грн.; 3 відсотки річних на суму простроченого кредиту - 902,28 доларів США; 3 відсотки річних на суму простроченої заборгованості по відсотках - 68,46 доларів США.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 04 грудня 2017 року позовні вимоги ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Рівненського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості за кредитом - задоволено повністю, а також стягнуто із відповідачів на користь позивача 6 669,90 грн. судового збору та 150,00 грн. витрат за подання оголошення у засоби масової інформації.

Повернуто ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Рівненського обласного управління АТ «Ощадбанк» надмірно сплачений судовий збір в сумі 2 533,42 грн.

В поданій на рішення суду апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 покликається на його незаконність, через порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що станом на 04.12.2017 року заборгованість за кредитним договором становить 11756,71 доларів США та 127065,28 грн. Дана заборгованість відповідачами перед позивачем не погашена. Розмір вказаної заборгованості підтверджується розрахунком суми заборгованості за кредитним договором, доданим позивачем до позовної заяви.

Відповідачами даний розрахунок не спростований, а тому приймається судом, як достовірний. Укладений з Банком кредитний договір відповідач не оспорював, а тому даний договір є правомірним. Оскільки відповідачами в добровільному порядку кредитні кошти повернуто не було, тому залишок позики підлягає стягненню в судовому порядку, крім того проценти за кредитом та пеня за процентами підлягає стягненню у межах строку позовної давності.

Зазначає, що позичальник, починаючи із 28.01.2008 року, неналежно виконував взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, а з часом взагалі припинив виконувати свої зобов'язання щодо погашення кредиту. В зв'язку із допущеною позичальником заборгованістю зі сплати чергових платежів банк у 2009 році пред'явив вимогу до позичальника про дострокове виконання зобов'язання за кредитним договором, що свідчить та підтверджує те, що термін виконання зобов'язання за цим договором банком було змінено і цей термін є таким, що настав з моменту подання банком у 2009 році письмової вимоги позичальнику про дострокове погашення всієї суми кредиту, процентів за користування кредитом та неустойки.

Пред'явивши у 2009 році позичальнику письмову вимогу про дострокове повернення кредиту Банк фактично у такий спосіб змінив кінцевий термін повернення кредиту з 2010 року на 2009 рік, тобто вимагав ліквідувати заборгованість за кредитом в сумі 10531,78 дол.США у строк до 20.02.2009 року, а тому у разі невиконання такої вимоги у встановлений строк, у кредитора починається відлік 3-х річного строку позовної давності, який закінчується 21.02.2012 року. Якщо припустити, що строк остаточного повернення кредиту встановлений у п.1.2. кредитного договору - не пізніше 27.09.2010 року, то з урахуванням дії умов п.7.7. кредитного договору, такий 3-х річний строк позовної давності все одно закінчується 28.09.2013 року. Позов до суду Банком датовано 07.10.2016 року, а тому вказаний позов пред'явлений поза межами 3-х річного строку позовної давності.

Сплив строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Із цих підстав просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення, яким застосувати правові наслідки спливу строку позовної давності та відмовити повністю у задоволенні позову.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Рівненського обласного управління АТ «Ощадбанк» Прокопчук Р.Є. вказує, що вважає рішення суду законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу безпідставною, тому просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

В ході апеляційного розгляду справи представник ОСОБА_1 - адвокат ОСОБА_6 підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

Представник ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Рівненського обласного управління АТ «Ощадбанк» - Припешнюк С.П. просив залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Положеннями частини 1 статті 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково за результатами апеляційного розгляду справи та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На розсуд колегії суддів, рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 23 січня 2017 року підлягає скасуванню у повному обсязі, через неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України, положення яких були чинні на день ухвалення оскаржуваного рішення судом першої інстанції, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення, поряд із іншими питаннями, суд вирішує питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Даним вимогами цивільно-процесуального законодавства України оскаржуване рішення не відповідає.

Повністю задовольняючи позовні вимоги ПАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції виходив із того, що по справі здобуті належні та допустимі докази, які свідчать про неналежне виконання позичальником ОСОБА_1 своїх зобов'язань по кредитному договору, у зв'язку із чим утворилась заборгованість, а тому, відповідно до положень ст.ст. 204, 526, 530, 543, 553, 554, 599, 610, 612, ч.1 ст. 1049, ч.1 ст. 1054, ч.1 ст. 1048 ЦК України, із останнього та його поручителів ця заборгованість та штрафні санкції підлягають стягненню в солідарному порядку.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 взагалі не оскаржують рішення Рівненського міського суду від 04 грудня 2017 року, а представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 фактично не оспорює висновків суду першої інстанції, щодо розміру заборгованості по кредиту та нарахованих штрафних санкцій, яка обрахована станом на 04 грудня 2017 року, а ставить виключно питання про те, що суд першої інстанції безпідставно не відмовив в задоволенні позову ПАТ «Державний ощадний банк України» у зв'язку із пропуском останнім строку позовної давності, заява про застосування якого була подана відповідачем ОСОБА_1 суду першої інстанції у встановленому порядку.

В матеріалах справи міститься заява представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 від 06 липня 2007 року (а.с. 123) про застосування строку позовної давності до заявлених вимог і в справі є також запечерення позивача щодо задоволення цієї заяви (а.с. 130), проте, оскаржуване рішення взагалі не містить будь-яких мотивів, з яких суд першої інстанції вважав, що дана заява про застосування строку позовної давності не підлягає до задоволенню.

Наполягаючи на застосуванні строку позовної давності, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 вказував, що відповідно до умов укладеного кредитного договору позичальник ОСОБА_1 мав повернути позивачу кредит та нараховані проценти не пізніше 27 вересня 2010 року, а тому строк позовної давності по даній справі має обраховуватись із 28 вересня 2010 року і його закінчення припадає на 28 вересня 2013 року, в той час коли ПАТ «Державний ощадний банк України» пред'явив свій позов лише 07 жовтня 2016 року, тобто, після спливу строку позовної давності.

При цьому, ця ж сторона у своїй заяві про застосуванні строку позовної давності звертала увагу суду першої інстанції на те, що ОСОБА_1 перестав належним чином виконувати свої зобов'язання по кредитному договору ще з січня 2008 року, у зв'язку із чим на адресу останньго та його поручителів направлялись позивачем відповідні вимоги про погашення кредитної заборгованості, а тому у ПАТ «Державний ощадний банк України» виникло право вимоги ще раніше.

У своїх запереченнях щодо застосування строку позовної давності ПАТ «Державний ощадний банк України» вказувало, що ним взагалі не було пропущено строк позовної давності давності, оскільки 11 червня 2009 року, у зв'язку із наявністю у ОСОБА_1 заборгованості по кредитному договору, в розмірі 11352.99 доларів США, приватним нотаріусом Рівненьського міського нотаріального округу Констрикіним В.І. було вчинено виконавчий напис на договорі застави та звернуто стягнення на транспортний засіб - легковий автомобіль Тойота Корола, д. н. НОМЕР_1, який було передано вищевазаним позичальником в заставу, на забезпечення виконання кредитного договору від 28 вересня 2007 року і даний виконавчий напис до цього часу перебуває на виконанні в Рівненському міському відділі ДВС.

На підтвердження вказаних обставин, ПАТ «Державний ощадний банк України» додало до своїх заперечень відповідні докази, згідно яких вбачається, що 11 червня 2009 року приватним нотаріусом Рівненьського міського нотаріального округу Констрикіним В.І. було вчинено виконавчий напис на договорі застави та звернуто стягнення на належниий ОСОБА_1 на праві приватної власності транспортний засіб - легковий автомобіль Тойота Корола, д.н. НОМЕР_1, в рахунок дострокового погашення всієї суми заборгованості по кредитному договору, укладеного 28 вересня 2007 року між останнім та ПАТ «Державний ощадний банк України», в розмірі 11352.99 доларів США (а.с. 132).

З наявних у справі документів (а.с. 133 -147) вбачається, що в період з 22 червня 2009 року по 09 серпня 2016 року Рівненським міським відділом неодноразово відкривались виконавчі провадження із виконання вищевказаного виконавчого напису та вчинялись певні виконавчі дії, остання із яких полягала у винесенні 09 серпня 2016 року постанови про розшук майна боржника ОСОБА_1 - автомобіля Тойота Корола, д.н. НОМЕР_1.

Відповідно до частини 4 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Частиною 4 статті 559 ЦК України встановлено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки.

Із змісту п. 4.2, укладених 28 вересня 2007 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_3 і ОСОБА_2 договорів поруки на забезпечення виконання ОСОБА_1 зобов'язань по кредитному договору (а.с. 23,24), слідує, що порука вищевказаних поручителів припиняється, якщо Кредитор протягом двох років від дня настання строку виконання зобов'язання по кредитному договору №485 від 28 вересня 2007 року не пред'явить вимог до Поручителя.

З огляду на те, що звернувшись 11 червня 2009 року до приватного нотаріуса про вчинення виконавчого напису щодо звернення стягнення на належниий ОСОБА_1 на праві приватної власності транспортний засіб - легковий автомобіль Тойота Корола, д.н. НОМЕР_1, в рахунок дострокового погашення всієї суми заборгованості по кредитному договору, укладеного 28 вересня 2007 року між останнім та ПАТ «Державний ощадний банк України», в розмірі 11352.99 доларів США, останнє фактично змінило кінцевий строк виконання зобов'язання ОСОБА_1 за кредитним договором на 11 червня 2009 року, а тому, на розсуд колегії суддів, позивач мав би пред'явити свої позовні вимоги до поручителів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 протягом двох років із вказаної дати, але фактично пред'явив ці вимоги до останніх лише 10 жовтня 2016 року, тобто, вже після того як відбулось припинення поруки відповідно до умов укладених договорів поруки та положень статті 4 статті 559 ЦК.

У зв'язку із чим, на переконанні колегії суддів, а задоволені позовних вимог ПАТ «Державний ощадний банк України» до відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 має бути відмовлено, за безпідставністю, оскільки позовні вимоги до останніх, як поручителів, про стягнення заборгованості за кредитним договором №485 від 28 вересня 2007 року було пред'явлено після припинення поруки.

За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

За змістом ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи.

В статтях 263 та 264 ЦК України зазначено конкретні випадки, в яких перебіг позовної давності зупиняється чи переривається і вказані правові норми не містять такої підстави для зупинення або переривання позовної давності, у звязку із зверненням кредитора із заявою про вчинення виконавчого напису та здійснення виконавчого провадження по цьому виконавчому провадженню.

Приймаючи до уваги, що звернувшись 11 червня 2009 року до приватного нотаріуса про вчинення виконавчого напису щодо звернення стягнення на належниий ОСОБА_1 на праві приватної власності транспортний засіб - легковий автомобіль Тойота Корола, д.н. НОМЕР_1, в рахунок дострокового погашення всієї суми заборгованості по кредитному договору, укладеного 28 вересня 2007 року між останнім та ПАТ «Державний ощадний банк України», в розмірі 11352.99 доларів США, останнє фактично змінило кінцевий строк виконання зобов'язання ОСОБА_1 за кредитним договором на 11 червня 2009 року, тому, на переконання колегії суддів, строк позовної давності для позивача для звернення до суду із позовом про стягнення із вказаного позичальника заборгованості за кредитним договором підлягає обрахуванню починаючи із 12 червня 2009 року.

Колегія суддів вважає, що обравши такий спосіб захисту своїх прав, як звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису про звернення стягнення на предмет застави, в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору, позивач жодним чином не був обмежений у тому, щоб і в інший спосіб ставити питання про захист своїх прав, як звернення до суду із позовом про стягнення заборгованості, але в межає встановленого строку позовної давності.

Статтею 257 ЦК України встановлено трирічний строк загальної позовної давності.

Так як, ПАТ «Державний ощадний банк України» звернулось із своїм позовом до ОСОБА_1 лише 10 жовтня 2016 року, тому позивач пропустив строк позовної давності для звернення до суду за захистом своїх прав.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові ( ч.4 ст. 267 ЦК України).

Таким чином, в задоволенні позовних вимог ПАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №485 від 28 вересня 2007 року має бути відмовлено, у зв'язку із пропуском строку позовної давності для звернення до суду із вимогою про захист свого цивільного права чи інтересу.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 367, п.1 ч.1 ст. 374, 376, 381, 382, 384, п.2 ч.3 ст.389, 390 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 04 грудня 2017 року скасувати.

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Рівненського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Стягнути із Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_1 10104 грн. 45 коп., в рахунок відшкодування судового збору за подання апеляційної скарги.

Витрати, понесені по оплаті судового збору за подання позову віднести на рахунок позивача.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду, з підстав неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, крім випадків, перелічених у частині 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня її проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 27.02.2018 року.

Головуючий М.П. Григоренко

Судді : Н.В. Бондаренко

С.С. Шимків