Номер провадження: 22-ц/785/1971/18
Номер справи місцевого суду: 519/875/14-ц
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Ващенко Л. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.10.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого Ващенко Л.Г.

суддів Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.

за участі секретаря Озарчук В.С.

з участю: відповідачки ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 «Приватбанк» на рішення Южного міського суду Одеської області від 12 травня 2016 року у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором і за зустрічним позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 «Приватбанк» про розірвання угоди щодо надання кредиту та договору банківського рахунку,

ІІ. ОПИСОВА ЧАСТИНА

(короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції)

07.07.2014 року публічне акціонерне товариство ОСОБА_3 «Приватбанк» (далі-Банк) звернулось із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 13.09.2007 року в розмірі 6 79133 доларів США еквівалент 79 934,01 гривень.

Позов обґрунтовано наступним.

13.09.2007 року між Банком і ОСОБА_2 укладено кредитний договір б/н, за умовами якого відповідачка отримала кредит у розмірі 2 000 доларів США у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 19,20% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідачка підтвердила свою згоду на укладення договору шляхом підписання заяви разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку.

Посилаючись на те, що відповідачка належним чином не виконувала умови договору і станом на 30.05.2014 року має заборгованість з повернення кредиту, остаточно уточнивши позов 19.12.2014 року ОСОБА_3 просив стягнути з відповідачки заборгованість в розмірі 2 881,34 доларів США, з яких: 1 859,88 доларів заборгованість по процентам за користування кредитом; 657,70 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 42,48 доларів США штраф (фіксована частина) і 321,37 доларів США штраф (процентна складова).

Відповідачка позов не визнала і 29.09.2014 року звернулась із зустрічним позовом про розірвання угоди про надання кредиту та розірвання договору банківського рахунку.

Зустрічний позов обґрунтовано наступним.

Заочним рішенням Южного міського суду Одеської області від 25.06.2011 року задоволено позов Банка про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 за кредитним договором від 13.09.2007 року б/н і з ОСОБА_2 на користь Банка суд стягнув 1 989,6 доларів США заборгованості за кредитом,1 720,30 доларів США заборгованості по процентам, 200 доларів США заборгованості по комісії і штрафи: 62,74 доларів штрафу (фіксована частина) та 195,50 доларів США штрафу (процентна складова). Зазначене судове рішення, у встановленому законом порядку, звернуто до примусового виконання і знаходиться на виконанні у відділі державної виконавчої служби Южненського міського управління юстиції Одеської області.

Посилаючись на те, що вона неодноразово зверталась до Банка з письмовими заявами про розірвання угоди про надання кредиту і закриття банківського рахунку по банківській картці «Gold Card» № 020923 від 13.09.2007 року, станом на час звернення із зустрічним позовом є рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором у повному обсязі, крім того, по банківській картці тривалий час не проводяться банківські операції, однак ОСОБА_3 нараховує платежі за обслуговування банківської картки, що є незаконним, з підстав ст. 1075 ч.1 УК України просила розірвати договір банківського рахунку.

Рішенням Южного міського суду Одеської області від 12.05.2016 року Банку у позові відмовлено, зустрічний позов задоволено. Суд розірвав договір банківського рахунку від 13.09.2007 року по банківській картці «Gold Card» № 020923 і кредитну угоду б/н від 13.09.2007 року між Банком та ОСОБА_4 З Банка на користь ОСОБА_4 суд стягнув судові витрати у вигляді судового збору.

Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 08.05.2017 року виправлено описку в рішенні суду від 12.05.2016 року та у виконавчому листі стосовно прізвища ОСОБА_2 (а.с.192).

(короткий зміст вимог апеляційної скарги)

В апеляційній скарзі представник Банка просить рішення суду від 12.05.2016 року скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову Банка і про відмову у зустрічному позові, посилаючись на незаконність рішення суду.

(узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу)

Апеляційна скарга представника Банка зазначає: суд прийняв рішення про розірвання кредитної угоди від 13.09.2009 року, проте підстави для розірвання угоди відсутні, оскільки кредитна угоди припинена її виконанням; за обставинами справи встановлено, що заочним рішенням Южного міського суду Одеської області від 25.06.2011 року з відповідачки на користь Банка суд стягнув заборгованість за кредитним договором б/н від 13.09.2007 року в розмірі 33 220 гривень, яка складалась із заборгованості по кредиту в розмірі 1 989,60 доларів США, заборгованості по процентам в розмірі 1 720,30 доларів США, заборгованості по комісії в розмірі 200 доларів США, а також штрафів 62,74 долара США (фіксована частина) і 195,50 доларів США (процентна складова); в контексті ст. ст. 1054, 629, 599-601,604-609 ЦК України, зважаючи на те, що між сторонами існує кредитне зобовязання, договір є обовязковим для виконання сторонами, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином, у Банка існує обєктивне та субєктивне право на стягнення з відповідачки заборгованості станом на 30.05.2014 року за кредитним договором від 13.09.2007 року в розмірі 2 881,43 доларів США, оскільки станом на 30.05.2014 року заочне рішення суду від 25.06.2011 року виконано не було, а заборгованість, яка нараховувалась з 01.05.2011 року не була предметом його розгляду.

(узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи)

Відповідачка ОСОБА_2 у відзиві на скаргу зазначила: апеляційна скарга задоволенню не підлягає; ОСОБА_3 не послався на обставини, які є підставою для скасування рішення й не зазначив, які норми матеріального та процесуального права порушив суд, не навів жодної обставини про те, що суд неповно зясував обставини, що мають значення для справи; в 2011 році ОСОБА_3 звертався із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором і заочним рішенням суду від 25.06.2011 року позов Банка задоволено в розмірі 33 220 гривень; на підставі рішення суду від 25.06.2011 року було видано виконавчий лист про стягнення заборгованості; в 2008 році вона сплатила банку по договору 616,33 долара США і 1 766,50 гривень, що підтверджується квитанціями, які ОСОБА_3 навмисно не зазначив в позовній заяві, з якою звертався в суд в 2011 році; з 2013 року рішення суду від 25.06.2011 року виконувалось у примусовому порядку шляхом відрахування в рахунок погашення боргу 20% її заробітку; за розрахунками державного виконавця від 16.12.2015 року, станом на 06.08.2015 року Банку було погашено заборгованість у повному обсязі, крім того, фактично мала місце переплата в розмірі 4 340,92 гривень; у Банка відсутні підстави для стягнення заборгованості в розмірі 2 881,42 доларів США; договір між нею та Банком, відповідно до глав 52,53 ЦК України, не укладався, а підписана заява про отримання кредиту в розмірі 2 000 доларів США; на підставі рішення суду від 25.06.2011 року заборгованість стягнуто у повному обсязі; ОСОБА_3 навмисно та безпідставно завищив суму заборгованості й надав суду недостовірну інформацію стосовно стягнення заборгованості, зловживаючи своїми процесуальними правами; ОСОБА_3 не надав доказів того, що в період з 2011 року по 2013 рік він вживав заходи для стягнення заборгованості; ОСОБА_3 в незаконний спосіб намагається отримати додаткові кошти; вона неодноразово з 16.03.2012 року зверталась до Банка з письмовими заявами про розірвання договору банківського рахунку від 13.09.2007 року на банківській картці «Gold Card» № 020923 від 13.09.2007 року, оскільки не користується цим рахунком і банківською карткою, однак ОСОБА_3, всупереч вимог ст. 1075 ЦК України, безпідставно відмовився розірвати договір і продовжує нараховувати заборгованість за користування банківською карткою.

ІІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

(встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини)

Судом першої інстанції встановлені і сторонами неоспорені такі обставини.

13.09.2007 року між Банком і ОСОБА_2 укладено кредитний договір б/н, за умовами якого відповідачка отримала кредит у розмірі 2 000 доларів США у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 19,20% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідачка підтвердила свою згоду на укладення договору шляхом підписання заяви разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку (а.с.10-17,137).

Банк видав відповідачці для користування банківську картку «Gold Card» № 020923.

Заочним рішенням Южного міського суду Одеської області від 25.06.2011 року з відповідачки на користь Банка суд стягнув заборгованість за кредитним договором б/н від 13.09.2007 року в розмірі 33 220 гривень, яка складалась із заборгованості по кредиту в розмірі 1 989,60 доларів США, заборгованості по процентам в розмірі 1 720,30 доларів США, заборгованості по комісії в розмірі 200 доларів США, а також штрафів 62,74 долара США (фіксована частина) і 195,50 доларів США (процентна складова), а.с.38,39.

Заочне рішення суду від 25.06.2011 року, у встановленому законом порядку, виконане відділом державної виконавчої служби Южненського міського управління юстиції Одеської області, про що свідчить постанова про закінчення виконавчого провадження від 04.12.2015 року (а.с.40-42,116,128-130).

07.07.2014 року ОСОБА_3 звернувсяіз позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 13.09.2007 року, і, остаточно уточнивши позов 19.12.2014 року просив стягнути з відповідачки заборгованість в розмірі 2 881,34 доларів США, з яких: 1 859,88 доларів заборгованість по процентам за користування кредитом; 657,70 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 42,48 доларів США штраф (фіксована частина) і 321,37 доларів США штраф (процентна складова), а.с.75-79.

29.09.2014 року ОСОБА_2 звернулась із зустрічним позовом про розірвання угоди про надання кредиту та розірвання договору банківського рахунку з підстав ст. 1075 ЦК України (а.с.34-36).

Між сторонами виникли правовідносини із кредитного договору, які регулюються нормами ЦК України.

(доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції)

Суд першої інстанції, відмовляючи Банку у позові виходив з того, що ОСОБА_3 не довів своїх вимог, зокрема ОСОБА_3 не надав доказів, що після стягнення з відповідачки заборгованості за кредитним договором на підставі заочного рішення суду від 25.06.2011 року, ОСОБА_3 вживав дієвих заходів щодо стягнення з відповідачки грошових коштів, які були стягнуті на підставі рішення суду (а.с.154-159).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову Банка, разом з тим, мотиви відмови Банку у позові є наступні.

Заочним рішенням Южного міського суду Одеської області від 25.06.2011 року з відповідачки на користь Банка суд стягнув заборгованість за кредитним договором б/н від 13.09.2007 року в розмірі 33 220 гривень, яка складалась із заборгованості по кредиту в розмірі 1 989,60 доларів США, заборгованості по процентам в розмірі 1 720,30 доларів США, заборгованості по комісії в розмірі 200 доларів США, а також штрафів 62,74 долара США (фіксована частина) і 195,50 доларів США (процентна складова).

Заочне рішення суду від 25.06.2011 року, у встановленому законом порядку, виконане відділом державної виконавчої служби Южненського міського управління юстиції Одеської області, про що свідчить постанова про закінчення виконавчого провадження від 04.12.2015 року.

Звернення із позовом про стягнення кредиту змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі, при цьому, рішення суду про стягнення заборгованості засвідчує такі зміни.

ОСОБА_5 Верховного Суду у справі № 14-154цс18 (постанова від 04.07.2018 року) дійшла висновку, що наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні, оскільки строк дії договору змінився…..

У такому разі положення абз. 2 ч.1 ст. 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору.

Прим цьому, ОСОБА_5 Верховного Суду зазначила, що звернення із позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред'явлення до позичальника вимог згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України.

Також, відповідно до висновку Верховного Суду у справі № 14-154цс18 (постанова від 04.07.2018 року), якщо за рішенням про стягнення заборгованості за кредитним договором заборгованість указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов'язання відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

За змістом ст. 625 ч.2 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зважаючи на те, що ОСОБА_3 повторно у 2014 році звернувся із позовом до відповідачки про стягнення грошових коштів за кредитним договором б/н від 13.09.2007 року з підстав ст. ст. 1054, 629, 599-601,604-609 ЦК України, в суді першої інстанції ОСОБА_3 не ставив питання про стягнення процентів з підстав ст. 625 ч. 2 ЦК України, висновок суду першої інстанції про відмову Банку у позові є правильним.

Суд першої інстанції, задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_2 виходив з того, що договір банківського рахунку від 13.09.2007 року і кредитна угода підлягають розірванню з підстав ст. 1075 ЦК України (а.с.154-159).

Колегія суддів погоджується з висновком суду в цій частині з таких підстав.

За договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком (ст. 1066 ч.1 ЦК України).

13.09.2007 року між Банком і ОСОБА_2 укладено кредитний договір б/н, за умовами якого відповідачка отримала кредит у розмірі 2 000 доларів США у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку «Gold Card» № 020923 від 13.09.2007 року зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 19,20% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Заочним рішенням Южного міського суду Одеської області від 25.06.2011 року з відповідачки на користь Банка суд стягнув заборгованість за кредитним договором б/н від 13.09.2007 року в розмірі 33 220 гривень, яка складалась із заборгованості по кредиту в розмірі 1 989,60 доларів США, заборгованості по процентам в розмірі 1 720,30 доларів США, заборгованості по комісії в розмірі 200 доларів США, а також штрафів 62,74 долара США (фіксована частина) і 195,50 доларів США (процентна складова).

Заочне рішення суду від 25.06.2011 року, у встановленому законом порядку, виконане відділом державної виконавчої служби Южненського міського управління юстиції Одеської області, про що свідчить постанова про закінчення виконавчого провадження від 04.12.2015 року.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ч.1 ЦК України).

Зважаючи на те, що на підставі заочного рішення суду від 25.06.2011 року з ОСОБА_2 на користь Банка стягнуто заборгованість за кредитним договором від 13.09.2007 року, виходячи з висновків ОСОБА_5 Верховного Суду у справі № 14-154цс18 (постанова від 04.07.2018 року) про настання строку виконання договору в повному обсязі, є підстави для ствердження того, що зобовязання ОСОБА_2 за кредитним договором б/н від 13.09.2007 року, у розумінні ст. 599 ч.1 ЦК України, припинились 25.06.2011 року.

16.03.2012 року, 07.05.2012 року і 18.08.2012 року ОСОБА_2 зверталась до Банка з приводу закриття картки «Gold Card» № 020923 від 13.09.2007 року (а.с.43-46,54).

ОСОБА_6, у встановленому законом порядку, не вирішував заяви ОСОБА_2 про закриття карткового рахунку, що вбачається з переписки між ОСОБА_2 і Банком (а.с.47-53).

Договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час (ст. 1075 ч.1 ЦК України).

Зважаючи на те, що зобовязання ОСОБА_2 за кредитним договором б/н від 13.09.2007 року припинились 25.06.2011 року, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про розірвання договору банківського рахунку по банківській картці «Gold Card» № 020923 від 13.09.2007 року з підстав ст. 1075 ЦК України.

(мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу)

Доводи представника Банка в апеляційній скарзі про те, що: підстави для розірвання угоди відсутні, оскільки кредитна угоди припинена її виконанням; в контексті ст. ст. 1054, 629, 599-601,604-609 ЦК України, зважаючи на те, що між сторонами існує кредитне зобовязання, договір є обовязковим для виконання сторонами, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином, у Банка існує обєктивне та субєктивне право на стягнення з відповідачки заборгованості станом на 30.05.2014 року за кредитним договором від 13.09.2007 року в розмірі 2 881,43 доларів США, оскільки станом на 30.05.2014 року заочне рішення суду від 25.06.2011 року виконано не було, а заборгованість, яка нараховувалась з 01.05.2011 року не була предметом його розгляду, - не заслуговують на увагу.

ОСОБА_2 у 2012 році неодноразово зверталась до Банка з приводу закриття рахунку по картці «Gold Card» № 020923 від 13.09.2007 року, оскільки по банківській картці тривалий час не проводяться банківські операції, однак ОСОБА_6 нараховує платежі за обслуговування банківської картки.

Банк, у встановленому законом порядку, не вирішував заяви ОСОБА_2 про закриття карткового рахунку.

Договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час, тому суд дійшов правильного висновку про задоволення позову в цій частині.

Ствердження Банка про можливість стягнення заборгованості станом на 30.05.2014 року за кредитним договором від 13.09.2007 року в розмірі 2 881,43 доларів США в контексті ст. ст. 1054, 629, 599-601,604-609 ЦК України безпідставні через те, що зобовязання ОСОБА_2 за кредитним договором б/н від 13.09.2007 року, у розумінні ст. 599 ч.1 ЦК України, та зважаючи на висновки ОСОБА_5 Верховного Суду у справі № 14-154цс18 (постанова від 04.07.2018 року), припинились 25.06.2011 року.

Доводи та аргументи відповідачки у відзиві на скаргу стосовно правильного висновку суду першої інстанції про відмову Банку у позові і про задоволення зустрічного позову прийняті до уваги судом апеляційної інстанції.

(чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду)

Судом першої інстанції не встановлено порушення прав Банка на стягнення заборгованості станом на 30.05.2014 року за кредитним договором від 13.09.2007 року в розмірі 2 881,43 доларів США і колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в цій частині.

(висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції)

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 375 ч.1 ЦПК України).

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне зясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин (ст. 376 ч.1 п.п1-4, ч.4 ЦПК України).

Приймаючи до уваги, що рішення суду першої інстанції в частині мотивів відмови Банку у позові до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором і в частині мотивів задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 «Приватбанк» про розірвання угоди щодо надання кредиту та договору банківського рахунку не відповідають обставинам справи і нормам матеріального права, рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відому Банку у позові і про задоволення зустрічного позову, рішення суду в цій частині підлягає залишенню без змін.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ст. 141 ч.1 ЦПК України).

Зважаючи на те, що часткове задоволення апеляційної скарги Банка не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нового рішення про задоволення позову Банка і про відмову у задоволенні зустрічного позову, судові витрати Банка у вигляді судового збору за подачу апеляційної скарги відшкодуванню не підлягають.

ІV. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч.1 п.п.1,2, 375, 376 ч.1 п.п.1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Южного міського суду Одеської області від 12 травня 2016 року в частині мотивів відмови публічному акціонерному товариству ОСОБА_3 «Приватбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором і в частині мотивів задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 «Приватбанк» про розірвання угоди щодо надання кредиту та договору банківського рахунку змінити, в іншій частині рішення Южного міського суду Одеської області від 12 травня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду апеляційної інстанції може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови суду апеляційної інстанції складено 02.11.2018 року.

Судді апеляційного суду Одеської області Л.Г. Ващенко

ОСОБА_7

ОСОБА_8