АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2018 року

м. Харків

Справа № 629/136/17

Провадження № 22-ц/790/1169/18

Апеляційний суд Харківської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий - Овсяннікова А.І.,

суддів - Коваленко І.П., Котелевець А.В.,

розглянув в порядку спрощеного провадження в місті Харкові цивільну справу № 629/136/17 за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 23 листопада 2017 року, ухвалене суддею Мішуровською С.Т., -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2017 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми.

В обґрунтування позову зазначає, що 16 грудня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №б/н, згідно умов якого останній отримав кредит у розмірі 3300грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Правилами користування платіжною карткою», «Тарифами банку» які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг. Свої зобов'язання за договором Банк виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредитний ліміт в розмірі 3300грн. Відповідач зобов'язання належним чином не виконав, в зв'язку з чим станом на 04 грудня 2016 року мається заборгованість у розмірі - 37140,57грн., яка складається з: 3109,59грн. - заборгованості за кредитом; 28536,19грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом; 3250грн. - заборгованості за пенею та комісією, 500 грн. - штраф (фіксована частина); 1744,79грн. - штраф (процентна складова). Цю суму Банк просить стягнути з відповідача.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився.

Представник відповідача ОСОБА_2 надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов не визнав.

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 23 листопада 2017 року в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» - відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що трирічний строк позовної давності за вимогами Банку закінчився 16 грудня 2013 року. Банк звернувся до суду з позовом 17 січня 2017 року. Довідки про те, коли саме закінчується дія банківської картки за кредитним договором не надана.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить рішення скасувати і ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позов Банком подано в межах позовної давності, оскільки останній платіж відповідачем здійснено 27 січня 2014 року, а Банк звернувся до суду з позовом 10 січня 2017 року, тобто в межах трирічного строку.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 29 січня 2018 року відповідно до вимог ч.1 ст.369 ЦПК України розгляд справи був призначений в порядку письмового провадження без виклику учасників справи.

Колегія суддів, вислухав суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що скарга підлягає задоволенню.

За статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи, 16 грудня 2010 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір банківського обслуговування шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Правилами користування платіжною карткою», «Тарифами банку» які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг, про що свідчить підпис відповідача у заяві.

Відповідно до положень ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості (ст.627 ЦК України).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ст.638 ЦК України).

17 грудня 2013 року (після спливу 3-х років з моменту укладення договору) ОСОБА_1 отримав в ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитну картку «Універсальна» з кредитним лімітом 3300грн.

Згідно наказів ПАТ КБ «ПриватБанк» №СП-2010-64 від 21 січня 2010 року та №СП-2010-599 від 31 травня 2010 року клієнт лише при оформленні першого продукту Банку проходить ідентифікацію, а саме: заповнює анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», а також сканується паспорт клієнта. При оформленні кредитної картки за ініціативою клієнта забороняється повторне заповнення анкети-заяви, достатньо лише фотографування клієнта з картою.

При оформленні картки відповідач пройшов ідентифікцію у ПАТ КБ «ПриватБанк», його було сфотографовано з картою «Універсальна», що підтверджується знімком з екрану від 17 грудня 2013 року з програмного комплексу Банку ЄКБ (єдина клієнтська база).

Отже, Банк виконав свої зобов'язання, надавши позичальнику кредитні кошти у вищезазначеному розмірі. Відповідач взяті на себе зобов'язання за вказаним договором кредиту виконував не належним чином, у зв'язку з чим утворилася заборгованість в розмірі 37140,57грн., яка складається з: 3109,59грн. - заборгованості за кредитом; 28536,19грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом; 3250грн. - заборгованості за пенею та комісією, 500 грн. - штраф (фіксована частина); 1744,79грн. - штраф (процентна складова).

Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

Статтею 598 ЦК України визначені підстави припинення зобов'язання.

Зобов'язання припиняються частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. (ч.ч.1,2 цієї статті)

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

У ст.611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором чи законом.

Згідно з ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а за правилами ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідач звернувся до суду із заявою про застосування позовної давності.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права та інтересу (ч.1 ст.256 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Для окремих видів вимог встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (пені, штрафу)

Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 чт.261 ЦК України).

У разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст.257 ЦК) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК), а не закінченням строку дії договору.

Даний висновок узгоджується з правовою позицію викладеною у постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі №6-14цс14.

Згідно п.2.1.1.12.5 Умовам та правил надання банківських послуг, які є складовою кредитного договору клієнту належить обов'язок повернути кредит у повному обсязі не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці.

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 в межах цього кредитного договору видавалась Банком одна картка НОМЕР_2 зі строком дії до останнього дня липня 2016 року, тобто до 31 липня 2016 року.

Отже, в даному випадку трирічний строк позовної давності у вказаних правовідносинах починає перебіг зі спливом останнього дня місяця дії картки - з 01 серпня 2016 року.

Згідно наданого Банком розрахунку, останній платіж було здійснено відповідачем 27 січня 2014 року. З позовом до суду банк звернувся 10 січня 2017 року, тобто в межах встановленого законом трирічного строку позовної давності.

Таким чином, підстав для застосування строків позовної давності до вимог щодо стягнення тіла кредиту та відсотків у суду не було.

З урахуванням викладеного, вимоги Банку про стягнення з ОСОБА_1 суми заборгованості за кредитом в розмірі 3109,59грн., а також заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі - 28536,19грн. підлягають задоволенню.

Що стосується вимог в частині стягнення пені та штрафу, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина 2 статті 549 ЦК України).

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина 3 статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, у зв'язку з чим у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафів за порушення умов договору слід відмовити. Позичальник допустив порушення умов укладеного кредитного договору, за що позивач нараховує відповідачу пеню, а стягнення штрафу носить разовий характер у зв'язку з тим, що порушенням позичальником будь-якого грошового зобов'язання на строк понад 30 днів, змушує позивача звернутись до суду з позовом, а тому за порушення умов укладеного кредитного договору підлягає стягненню з відповідача в судовому порядку пеня.

Саме така правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15.

Оскільки вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з відповідача штрафів - 500грн. (фіксована частина) та 1744,79грн. (процентна складова) не ґрунтуються на законі, тому задоволенню не підлягають.

Статтею 258 ЦК України встановлена спеціальна позовна давність. Частиною другої цієї статті визначено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення пені.

Суд вважає за необхідне зменшити розмір пені до 1100грн., стягнувши її за період з 10 січня 2016 року по 16 грудня 2016 року, тобто за один рік.

Позовні вимоги Банку щодо стягнення комісії також задоволенню не підлягають.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Встановивши в кредитному договорі сплату комісії за обслуговування кредиту, Банк не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу.

Даний висновок узгоджується з правовою позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі №6-1746цс16

З урахуванням викладеного, рішення підлягає скасуванню з ухвалення нового, яким вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягають задоволенню частково в загальному розмірі 32745,78грн., яка складається: 3109,59грн. - заборгованість за кредитом; 28536,19грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1100грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором.

Згідно п.п.1,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частинам 1, 2, 13 ст.141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи у разі відмови в позові покладаються на позивача. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, що Банком при поданні позовної заяви сплачено 1600грн. судового збору, за подання апеляційної скарги 1515,80грн., а усього - 3115,80грн.

Враховуючи те, що розмір задоволених позовних вимог становить 32745,78грн., що складає 88,16% (32745,78грн. / 37140,57грн.) від загальної суми позовних вимог, розмір судового збору, що підлягає стягненню з відповідача на користь Банку становитиме 2746,88грн. (3115,80грн. * 88,16%).

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити.

Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 23 листопада 2017 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позовну заяву Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення суми - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (юридична адреса: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд.50, ) 3109,59грн. - заборгованість за кредитом; 28536,19грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1100грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (юридична адреса: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд.50, ) судовий збір в розмірі 2746,88грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Овсяннікова А.І.

Судді Коваленко І.П.

Котелевець А.В.