Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 328/1395/17 Головуючий у 1-й інстанції Андрущенко О.Ю.
Пр. № 22-ц/778/206/18Суддя-доповідач ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя Гончар М.С.

судді Кочеткова І.В., Маловічко С.В.

за участі секретаря Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» на рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 05 липня 2017 року у справі за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (надалі Банк) до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

24 травня 2017 року поштою (а.с. 40) Банк звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на користь Банку заборгованість за кредитним договором № б/н від 05.11.2010 року станом на 30.04.2017 року у розмірі 13093,64 грн., яка складається з: 1762,39 грн. заборгованості за кредитом, 7531,55 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 2700,00 грн. заборгованості за пенею та комісією, 500,00 штрафу (фіксована частина), 599,70 грн. штрафу (процентна складова), від сплати якої відповідач на користь Банку ухиляється, а також судовий збір 1600,00 грн.

Рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 05 липня 2017 року (а.с. 58-59) у задоволенні позову Банку у цій справі відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, Банк у своїй апеляційній скарзі (а.с. 62-65) просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Банку до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження у цій справі за вищезазначеною скаргою Банку відкрито (а.с. 77), справу призначено до апеляційного розгляду (а.с. 79) з урахуванням навантаженості судді-доповідача та колегії суддів, яка має постійний склад (в Апеляційному суді Запорізької області замість 71 судді за штатом працює фактично 20 суддів, з яких 13 суддів у складів судової палати у цивільних справах), а також відпустки судді доповідача (а.с.84).

Відповідач подала апеляційному суду письмові заперечення на вищезазначену апеляційну скаргу Банку (а.с. 85-87).

Розгляд цієї справи, призначений апеляційним судом на 09 листопада 2017 року, не відбувся та був відкладений через перебування у цей день суддів членів колегії апеляційного суду у цій справі ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у відрядженні у м. Київ з приводу проходження оцінювання суддів (а.с.89-90).

У судове засідання 25 січня 2018 року повідомлені апеляційним судом про час і місце розгляду цієї справи належним чином (а.с.91-92) всі особи, які беруть участь у цій справі, не зявились, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

Банк про причини неявки свого представника апеляційний суд не сповістив.

Відповідач раніше подала апеляційному суду заяву (а.с. 88), в якій просила розглядати дану справу апеляційним судом за її відсутності.

В силу вимог ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

В силу вимог п. 9 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 року № 2147-VІІ, якій набрав чинності з 15.12.2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Встановлено, що апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито ще 15.12.2017 року (ухвала апеляційного суду а.с.77).

При вищевикладених обставинах, апеляційний суд визнав неповажними причини неявки у дане судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, і на підставі ст. 372 ч. 2 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, ухвалив заяву відповідача задовольнити, розглядати дану справу апеляційним судом у даному судовому засіданні за відсутністю всіх осіб, які беруть участь у справі.

В силу вимог ст. 247 ч. 2 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, у разі неявки в судове засіданні всіх учасників справи…, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга Банку підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

В силу вимог ст. 374 ч. 1 п. 2 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення … і ухвалити … нове рішення …

В силу вимог ст. 258 ч. 1 п. 2, 3 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, судовими рішеннями є рішення, постанови.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, підставами для скасування судового рішення …та ухвалення нового… є: неповне зясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи Банку у задоволенні його позову у цій справі, керувався ст. ст. 10, 11, 60, 64, 88, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, та виходив із того, що Банком пропущено строк позовної давності у цій справі для стягнення всієї заборгованості.

Проте із такими висновками суду першої інстанції повністю погодитись не можна з наступних підстав.

При перевірці законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції у цій справі апеляційний суд виходить із положень ЦПК України, в редакції, що була чинною до 14.12.2017 року, тобто чинних на час постановлення оскаржує мого рішення судом першої інстанції у цій справі (05 липня 2017 року).

Відповідно до ст. 213 ЦПК України в редакції, чинній до 15.12.2017 року, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України в редакції, чинній до 15.12.2017 року, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції у цій справі не відповідає.

Суд у порушення вимог ст. 10 ч. 4 ЦК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року, не сприяв повному та всебічному зясуванню обставин цієї справи, неправильно встановив фактичні обставини цієї справи та, відповідно, висновки суду першої інстанції у цій справі не відповідають фактичним обставин цієї справи.

Так, хоча судом першої інстанції було правильно встановлено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 05.11.2010 року ОСОБА_3 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в сумі 2000,00 грн. на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

ОСОБА_3 змінила прізвище на «Сізова», що підтверджується відповідними свідоцтвами про шлюб та розірвання шлюбу (копії а.с. 55-56).

Свої зобовязання щодо погашення заборгованості відповідачка належним чином не виконала, тому має місце заборгованість останньої перед Банком за вищезазначеним договором (розрахунок а.с. 4-5), від сплати якої відповідач на користь Банку у добровільному порядку ухиляється.

Таким чином, права Банку ОСОБА_2 за вищезазначеним кредитним договором дійсно порушено з боку відповідача.

Відповідач у суді першої інстанції просила застосувати строк позовної давності в якості відмови у задоволення позову Банку у цій справі (а.с. 51).

Однак, суд першої інстанції помилково вважав, що стягненню через пропуск позовної давності з відповідача на користь Банку у цій справі не підлягає вся вищезазначена заборгованість.

Так, встановлено, що Банк у своєму позові у цій справі (а.с. 2-4) просив стягнути з відповідача на свою користь за вищезазначеним кредитним договором сторін № б/н від 05.11.2010 року заборгованість станом на 30.04.2017 року у розмірі 13093,64 грн., яка складається з: 1762,39 грн. заборгованості за кредитом, 7531,55 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 2700,00 грн. заборгованості за пенею та комісією, 500,00 штрафу (фіксована частина), 599,70 грн. штрафу (процентна складова) (розрахунок а.с. 4-5).

Остання, з урахуванням заяви відповідача про застосування строків позовної давності (а.с.51), підлягала частковому стягненню судом першої інстанції з відповідача на користь Банку у цій справі в межах трирічного строку позовної давності за період з 30 травня 2014 року і до 30 квітня 2017 року (в межах позовних вимог Банку у цій справі).

А саме: станом на 30.04.2017 року, починаючи з 30 травня 2014 року, у розмірі 9297,72 грн., яка складається із: 249,07 грн. заборгованості за кредитом, 6379,71 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 1750,00 грн. заборгованості за комісією, 500,00 грн. штрафу (фіксована частина), 418,94 грн. штрафу (процентна складова, розрахунок: 5% від суми боргу 8378,78 грн. (розрахунок: 249,07 грн. заборгованості за кредитом + 6379,71 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом + 1750,00 грн. заборгованості за комісією),

враховуючи, що:

- Умови Банку про збільшення позовної давності до 50 років не підписані ОСОБА_2 (ОСОБА_3Л.), а тому вони не приймаються апеляційним судом до уваги у цій частині,

- строк дії договору відповідає строку дії картки, строк дії карки закінчився 09/14 (довідка Банку (а.с.66) та виписка банку по рахунку відповідача (а.с. 67-71), надані Банком лише апеляційному суду до апеляційної скарги, можуть бути прийняті апеляційним судом до уваги у цій справі до уваги в силу вимог ст. 12 ч. 5, ст. 367 ч.ч.2-3 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року),

- звідси, загальний (трирічний) строк позовної давності для стягнення всієї заборгованості за кредитним договором після закінчення строку договору у вересні 2014 року збігав у вересні 2017 року, однак Банк звернувся до суду із вищезазначеним позовом до відповідача раніше, тобто до збігу трирічного строку позовної давності, а саме: 24 травня 2017 року поштою (конверт а.с. 40),

- проте, перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення; позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу;

- останній платіж відповідача на користь Банку за вищезазначеним кредитним договором з боку відповідача мав місце 25 липня 2012 року (а.с.4), він перервав перебіг позовної давності до 25 липня 2015 року, однак Банк звернувся до суду із вищезазначеним позовом у цій справі 24 травня 2017 року, тобто до закінчення строку дії договору у вересні 2017 року, а тому заборгованість в межах трьох років з 30.05.2014 року (а.с.5) і до 30 квітня 2017 року підлягала стягненню за рішенням суду у цій справі з відповідача на користь Банку за вищезазначеним договором,

- оскільки, саме загальний (трирічний строк) позовної давності передбачений законом для стягнення основної суми боргу тіла кредиту, відсотків та комісії (саме комісія, а не пеня передбачена умовами договору, саме комісія нарахована банком відповідачу у цій справі (розрахунок а.с. 5 зворот), остання відноситься до суми основного боргу, а тому до неї застосовується саме загальний (трирічний) строк позовної давності, а не спеціальний (однорічний),

- а згідно із ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином, оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, Банк мав право нараховувати проценти та комісію відповідачу за вищезазначеним кредитним договором згідно умов останнього і після закінчення строку договору до припинення зобовязання належним виконанням, які не можна штрафними санкціями, останні також є основним боргом і до них застосовується загальний (трирічний) строк позовної давності,

- штрафи нараховані Банком відповідачу відповідно до п.п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг в межах однорічного строку позовної давності безпосередньо перед подачею вищезазначеного позову Банком до суду: 500,00 грн. (фіксована частина) та 5% (процентна складова) пропорційно до розміру заборгованості відповідача перед Банком (розрахунок: 5% від 11993,94 грн. (розрахунок: 1762,39 грн. заборгованості за кредитом + 7531,55 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом +2700,00 грн. заборгованості за комісією) = 599,70 грн.),

- однак, штраф (процентна складова) був розрахований Банком у цій справі відповідно до заявленої у цій справі заборгованості, а тому останній підлягає зменшенню у цій справі пропорційно до розміру задоволеної судом у цій справі суми заборгованості відповідача перед Банком за вищезазначеним кредитним договором, а саме з: «599,70 грн.» до «418,94 грн.» (розрахунок: 5% від суми боргу 8378,78 грн. (розрахунок: 249,07 грн. заборгованості за кредитом + 6379,71 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом + 1750,00 грн. заборгованості за комісією) = 418,94 грн.).

За таких обставин, доводи Банку, як особи, яка подала апеляційну скаргу, лише частково ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, а рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам щодо його законності та обґрунтованості.

При вищевикладених обставинах, апеляційну скаргу Банку слід задовольнити частково, рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 05 липня 2017 року у цій справі скасувати, позов Банку задовольнити частково, стягнути з ОСОБА_2 на користь Банку заборгованість за кредитним договором № б/н від 05.11.2010 року станом на 30.04.2017 року у розмірі 9297,72 грн., яка складається із: 249,07 грн. заборгованості за кредитом, 6379,71 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 1750,00 грн. заборгованості за комісією, 500,00 грн. штрафу (фіксована частина), 418,94 грн. штрафу (процентна складова), в решті позову відмовити.

Крім того, в силу вимог ст. 141 ч. 13 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, у разі часткового задоволення позову Банку у цій справі, з ОСОБА_2 на користь Банку слід стягнути судові витрати, повязані із розглядом цієї справи судами першої та апеляційної інстанцій, у розмірі 2385,92 грн. пропорційно до суми задоволених у цій справі позовних вимог Банку (розрахунок: сума задоволених позовних вимог Банку у цій справі 9297,72 грн. * 3360,00 грн. (розрахунок: судовий збір за подачу позову до суду першої інстанції 1600,00 грн. а.с. 1+ 1760,00 грн. а.с. 61 судовий збір за подачу апеляційної скарги до апеляційного суду)/ суму заявлених Банком позовних вимог у цій справі 13093,64 грн.).

Керуючись ст. ст. 10 ч. 4, 213-214 ЦК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, ст.ст. 141, 368, 371 372, 379, 381-384, п. 9 Перехідних положень ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 05 липня 2017 року у цій справі скасувати.

Позов ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» () заборгованість за кредитним договором № б/н від 05.11.2010 року станом на 30.04.2017 року у розмірі 9297,72 грн. (девять тисяч двісті девяносто сім гривень сімдесят дві копійки), яка складається із: 249,07 грн. заборгованості за кредитом, 6379,71 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 1750,00 грн. заборгованості за комісією, 500,00 грн. штрафу (фіксована частина), 418,94 грн. штрафу (процентна складова).

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» () судові витрати, повязані із розглядом цієї справи судами першої та апеляційної інстанцій, у розмірі 2385,92 грн. (дві тисячі триста вісімдесят пять гривень девяносто дві копійки).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду апеляційної інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Верховного Суду, як суду касаційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови у цій справі апеляційним судом складений 02 лютого 2018 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_1 ОСОБА_5ОСОБА_4