Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2018 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого-судді - Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря - Гак Г.М.

позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Сметанюка І.М.

розглянувши у відкритому судового засіданні в м. Києві в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю» Авто Просто» про стягнення коштів,суд

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом і просить стягнути з відповідача на його користь чисті внески в розмірі 132 740, 08 гр., сплачені ним за угодою №0318389 від 30 квітня 2010 року.

24 жовтня 2017 року справа надійшла в провадження суду.

24 жовтня 2017 року судом був направлений запит до відділу адресно-довідкоої роботи ГУ ДМС України в м. Києві з метою встановлення зареєстрованого місця проживання позивача.

10 листопада 2017 року до суду надійшла відповідь на вказаний запит.

Ухвалою суду від 17 листопада 2017 року в справі відкрито провадження та призначено до судового розгляду на 25 січня 2018 року.

Обгрунтовуючи свої вимоги, позивач посилається в позові на те, що 30 квітня 2010 року між ним та відповідачем була укладена Угода №0318389, відповідно до якої метою її укладення було отримання ним автомобіля.

Графік внесків зазначено у Додатку №1 до Угоди і складається з 120 щомісячних внесків, з яких ним вже було сплачено 61 внесок.

Однак, ні в самій Угоді, ні в додатках до неї не вказано підприємство, з яким відповідач уклав договір на постачання автомобіля, виробник, імпортер та/або дистриб'ютор, а також інші основні характеристики автомобіля та кінцевий термін дії самої угоди.

На момент укладення угоди відповідач не роз'яснив йому, що він не продає автомобілі, а надає послуги з адміністрування системи придбання автомобілів у групах.

Вважає, що угода була укладена під впливом обману та із застосуванням нечесної підприємницької практики, зокрема, він отримав нечітку, неправдиву інформацію стосовно оспорюваної угоди, діяльність відповідача є забороненою та підпадає під дію ст.ст. 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Так, 27 лютого 2017 року він направив лист до адміністрації ТОВ «Авто Просто» з проханням розірвати договір та повернути сплачені чисті внески.

Листом від 21 березня 2017 року відповідач повідомив про те, що повернення коштів буде розраховано згідно ст. 13, п. 13.1 Додатку №2 до Угоди та перераховані на зазначені ним банківські реквізити у сумі 132 740, 08 гр., максимальний строк повернення чистих внесків Угода не передбачає.

Виходячи з цього, просить задовольнити позов.

Позивач у судовому засіданні позов підтримав.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував. Посилався на те, що укладена з позивачем Угода складається з основного тексту Угоди, Додатку №1 (анкети учасника), Додатків №2, 3, 4, 5.

Угода та додатки до неї є невід'ємними частинами Угоди.

Після підписання Угоди позивача було включено до групи №1047, у зв'язку з чим ним було сплачено вступний внесок в розмірі 3% + ПДВ від поточної ціни автомобіля, вказаної в Додатку №1.

Зазначив, що угода містить опис послуг, що надаються ТОВ «Авто Просто», який викладено детально, щоб виключити необхідність їх усного тлумачення та уникнення подальших непорозумінь між сторонами стосовно трактування умов Угоди, а тому позивачу була надана вичерпна інформація про послуги, що надаються відповідачем.

Крім того, в Угоді передбачено гарантію усвідомлення кожним учасником своїх прав та обов'язків в п. 13.8 Додатку №2 до Угоди, відповідно до якої якщо учасник виявить бажання розірвати Угоду та відмовитись від подальшої участі протягом 7 днів від дати такого підписання, учаснику повертається вся сума коштів, внесена ним на рахунок ТОВ «Авто Просто».

Таким чином, позивачу було детально роз'яснено його права та обов'язки, які викладені в Угоді та додатках до неї.

Крім того, зазначив, що відповідно до п. 14.4 ст. 14 Додатку №2 до Угоди передбачено, що якщо учасник, який не отримав автомобіль, не сплатить 3 або більше послідовних або вибіркових повних внесків, товариство має право розірвати Угоду.

Позивач з липня 2015 року припинив сплату внесків, у зв'язку з чим 09 вересня 2015 року ТОВ «Авто Просто» у відповідності до п. 14.4 ст. 14 Додатку №2 до Угоди в односторонньому порядку розірвало Угоду з позивачем, про що його було повідомлено листом.

Кошти учасникам повертаються в порядку черговості, визначеної пп.13.4.2 п. 13.4 ст. 13 Додатку №2 до Угоди, а тому до того, як повернути кошти позивачу, ТОВ «Авто Просто» необхідно повернути кошти ще 26 учасникам.

Виходячи з цього, вважає дії товариства правомірними і просить у позові відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача, , виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 30 квітня 2010 року між сторонами було укладено угоду №0318389, відповідно до якої предметом Угоди є надання учаснику послуг системи АвтоТак, спрямованих на придбання автомобіля.

Угода укладається шляхом підписання сторонами Угоди, Додатків № 1, 2, які є невід'ємною частиною Угоди.

Статтею 3 Угоди передбачено, що ТОВ «Авто Просто» зобов'язується надавати учаснику системи наступні послуги в порядку та строки, визначені угодою, включаючи, але не обмежуючись: включення учасника до системи АвтоТак шляхом підписання даної Угоди; формування груп учасників для придбання автомобіля; включення учасника до групи для придбання автомобіля; організація та створення умов для придбання автомобілів учасниками системи; здійснення оплати автомобіля виробнику, імпортеру чи дистриб'ютору за рахунок коштів, сплачених учасниками системи, на умовах угоди; забезпечення отримання автомобіля учасником системи згідно з умовами отримання угоди; здійснення адміністративних процедур, необхідних для передачі автомобіля учаснику системи, який одержав право на отримання автомобіля; формування фонду для повернення коштів; приймання та перерахування страхових платежів відповідній страховій компанії; адміністрування групи, до складу якої входить учасник системи, протягом всього строку її існування; надання всіх послуг, визначених в угоді та додатках до неї; вчинення всіх інших дій, спрямованих на придбання учасником автомобіля через систему.

Відповідно до ст. 5 Угоди учасник зобов'язується виконувати зобов'язання, передбачені Угодою, в порядку та строки, визначені Угодою, включаючи, але не обмежуючись: сплатити вступний внесок при укладанні Угоди; сплатити плату за право на отримання автомобіля при наданні такого права; щомісячно сплачувати повні внески; сплачувати внески зі страхування автомобіля після отримання автомобіля; отримати автомобіль за умови виконання зобов'язань, встановлених угодою; підписати відповідний двосторонній акт, що свідчить про виконання зобов'язань за угодою; за вимогою Авто Просто надавати копії квитанцій про оплату внесків за Угодою.

Згідно зі ст. 7 Угоди, вона набирає чинності з моменту її підписання обома сторонами й діє до моменту виконання обома сторонами всіх зобов'язань, передбачених Угодою.

Відповідно до ст. 10 Угоди її підписання та додатків до неї є свідченням факту ознайомлення, розуміння сторонами та згоди сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом Угоди та Додатків до неї. Учасник заявляє, що отримав усі коректно викладені пояснення від представника Авто Просто, уважно прочитав та зрозумів угоду та Додатки до неї, що засвідчує своїм підписом.

Відповідно до додатку №1 до Угоди, укладеної між сторонами, транспортний засіб, який придбавається через систему АвтоТак, є «Шевроле Круз», вартістю 148 000, 00 гр.

Додатком №1 до Угоди сторони визначили, що вступний внесок складає 3% + ПДВ, що складає 5 328, 00 гр., щомісячний цілий чистий внесок складає 0,8333 %, щомісячний внесок в оплату послуг складає 0,38 % +ПДВ, щомісячний внесок в оплату страхового платежу становить 0,065 % та плата за право на отримання автомобіля складає 3 % + ПДВ.

Після підписання Угоди позивача було включено до групи №1047.

Відповідно до квитанції №109 від 05 травня 2010 року позивачем було сплачено вступний внесок в розмірі 5 328, 00 гр., а в подальшому ним щомісячно здійснювалась оплата в період з 21 травня 2010 року по 15 червня 2015 року.

/ а .с. 9; 16; 19 - 35 /

Судом встановлено та підтверджено позивачем, починаючи з липня 2015 року позивач сплату внесків він не здійснював.

Відповідно до п. 14.4 ст. 14 Додатку №2 до Угоди, якщо учасник, який ще не одержав права на отримання автомобіля, не сплатить 3 або більше послідовних або вибіркових повних внесків, ТОВ «Авто Просто» має право розірвати Угоду.

30 вересня 2015 року і зв'язку з несплатою позивачем 3 щомісячних повних внесків, відповідач в односторонньому порядку розірвав укладену Угоду, про що позивача було повідомлено листом.

Дані обставини позивачем не спростовуються.

Відповідно до п. 13.4 Додатку №2 до Угоди із Фонду для повернення коштів ТОВ»Авто Просто» повертає чисті внески, дотримуючись наступних пріоритетів.

В першу чергу повертаються кошти учаснику, який розірвав угоду з причини отримання ним інвалідності або смерті свого подружжя, або набуття учасником статусу безробітного, належним чином засвідченого Державним центром зайнятості, який надав необхідні підтверджуючі документи, та на момент виникнення однієї з вищезазначених обставин належним чином виконував зобов'язання за Угодою.

В наступну чергу повертаються чисті внески тим учасникам, які розірвали Угоду, не посилаючись на обставини, викладені в попередньому пункті. При цьому, пріоритет у групі надається тому учаснику, який першим подав письмову заяву про розірвання Угоди, а в разі, коли такі заяви було подано одночасно кількома учасниками, пріоритет надається учаснику, номер Угоди якого є меншим.

Потім повертаються чисті внески тим учасникам, які не одержали право на отримання автомобіля і з якими Авто Просто розірвало Угоду.

Повернення сплачених чистих внесків після вирахування відступного таким учасникам відбувається у розмірі, який розраховується відповідно до поточної ціни автомобіля, дійсної в місяці, коли Авто Просто повідомило учасника про розірвання Угоди.

Відповідно до списку учасників групи №1047, угоди з якими розірвано, позивач в зазначеному списку знаходиться під номером 27.

Таким чином, чисті внески повертаються в порядку, що побудований на принципі черговості, а передчасне повернення коштів позивачу з Фонду для повернення коштів, порушить права інших учасників, які стоять в черзі на повернення коштів перед позивачем.

Така ж правова позиція в подібних правовідносинах висловлена Верховним Судом України в справі № 6-1584 цс15 від 18 жовтня 2017 року, яка, з точки зору ст.417 ЦПК України, є обов»язковою для суду.

ЦК України у ст. ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Уклавши даний договір на умовах, викладених у ньому, позивач тим самим засвідчив свою згоду та взяв на себе зобов»язання виконувати умови, які були в ньому закріплені.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Звертаючись до суду, позивач посилається на те, що вказана Угода була укладена під впливом обману та із застосуванням нечесної підприємницької практики, а тому дії відповідача є забороненими та підпадають під дію ст.ст. 18, 19 закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ст. 18 закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Статтею 19 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що нечесна підприємницька практика забороняється.

Нечесна підприємницька практика включає:

1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції;

2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

Якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману стосовно:

1) основних характеристик продукції, таких як: її наявність, переваги, небезпека, склад, методи використання, гарантійне обслуговування, метод і дата виготовлення або надання, поставка, кількість, специфікація, географічне або інше походження, очікувані результати споживання чи результати та основні характеристики тестів або перевірок товару;

2) будь-яких застережень щодо прямої чи опосередкованої підтримки виробником продавця або продукції;

3) ціни або способу розрахунку ціни чи наявності знижок або інших цінових переваг;

4) потреби у послугах, заміні складових чи ремонті;

5) характеру, атрибутів та прав продавця або його агента, зокрема інформації про його особу та активи, кваліфікацію, статус, наявність ліцензії, афілійованість та права інтелектуальної або промислової власності, його відзнаки та нагороди;

6) права споживача або небезпеки, що йому загрожує.

Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Судом не встановлено обставин, які б свідчили про порушення прав позивача як споживача послуг, а також застосування відповідачем нечесної підприємницької практики, яка призвела б до дисбалансу договірних прав та обов'язків на шкоду позивача.

Крім того, сума чистих внесків, яку необхідно повернути позивачу, відповідачем не оспорюється, та, як вже встановлено, буде повернута в порядку черговості, відповідно до ст. 13 Угоди.

При вирішенні спору суд також враховує наступне.

Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Згідно ч.3 ст.13 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За змістом з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами ч. 1 ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Таким чином, законодавством України кожній особі гарантовано та закріплено право на судовий захист своїх прав та вільний вибір способів такого захисту.

В п. 27 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз'яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Будь-яких доказів на підтвердження своїх вимог. позивач суду не надав, та обставин, зазначених відповідачем, не спростував.

В свою чергу твердження відповідача підтверджені належними та допустимими доказами.

За таких обставин суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 3 ст. 22 закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав.

Керуючись ст.ст. 3, 6, 15, 16, 525 - 526, 626 - 629 ЦК України,Законом України «Про захист прав споживачів», ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 141, 259, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю» Авто Просто» про стягнення коштів відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.А.Шереметьєва