Провадження №6/428/161/2018
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2018 року Сєвєродонецький міський суд

Луганської області у складі

головуючого судді Юзефовича І.О.

за участю секретаря Продченко О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Сєвєродонецька матеріали подання державного виконавця Сєвєродонецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області ОСОБА_1 про примусове входження до приватного будинку ОСОБА_2,

встановив:

До Сєвєродонецького міського суду Луганської області звернувся державний виконавець Сєвєродонецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області ОСОБА_1 М.Є. про примусове входження до приватного будинку ОСОБА_2, мотивуючи подання тим, що на виконанні у Сєвєродонецькому міському відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області знаходиться виконавче провадження №35119754 від 01.11.2012р. щодо стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утриманні неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частки від усіх видів доходу, починаючи з 30.07.2012р. і до повноліття дитини 01.02.2030р.. Боржником не вживаються заходи для повного та своєчасного виконання рішень суду. Державним виконавцем з виходом на дільницю складено акт про те, що двері ніхто не відчинив, здійснити виконавчі дії не видається можливим. В добровільному порядку вимоги державного виконавця боржником не виконані, що стало підставою звернення до суду з даним поданням.

Заявник державний виконавець Сєвєродонецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області ОСОБА_1 у судове засідання не зявилася, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлена належним чином, надала до суду заяву про залишення подання без розгляду у звязку з тим, що державний виконавець потрапив до приміщення.

Розглянувши вказане подання, суд встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків.

Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч.1 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна.

Статтею 30 Конституції України, кожному гарантовано недоторканність житла. Не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку не інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Згідно вимог ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб.

Реалізація цього права надана суду та закріплена в ст. 439 ЦПК України, відповідно до якої питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця. Частиною другою зазначеної статті передбачено розгляд таких клопотань судом за участю державного чи приватного виконавця.

Аналіз положень Закону України «Про виконавче провадження» та процесуальних норм дає підстави для висновку, що законодавець збалансував права як особи, що ініціює питання звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано. При цьому питання про примусове проникнення до житла вирішується не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права.

Враховуючи ту обставину, що неявка без поважної причини сторони кримінального провадження, якою подане клопотання свідчить про небажання підтримувати подане клопотання, самостійно обстоювати свою правову позицію та доводити обставини, викладені у ньому, те що, державний виконавець потрапив до приміщення боржника ОСОБА_2, а вимоги чинного законодавства не передбачають залишення подання без розгляду, то суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні такого клопотання.

Керуючись ст.ст. 260, 353-355, 439 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Відмовити у задоволенні подання державного виконавця Сєвєродонецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області ОСОБА_1 про примусове входження до приватного будинку ОСОБА_2.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя

.