АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_____________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2018 року Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Кулікової С.В. (суддя-доповідач)

суддів: Кравець В.А., Лапчевської О.Ф.

за участю секретаря: Осінчук Н.В..

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 22 березня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Старосолотвинської сільської ради Бердичівського району Житомирської області, ОСОБА_2 про визнання шлюбу недійсним та анулювання актового запису про укладення шлюбу,

Справа № 752/14246/15-ц
Апеляційне провадження: №22-ц/796/161/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Хоменко О.Л.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Кулікова С.В.
встановила:

у серпні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання шлюбу, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрованого 30 жовтня 1999 року виконкомом Старосолотвинської сільської ради Бердичівського району, Житомирської області у с. Старий Солотвин недійсним та анулювання актового запису № 5 від 30 жовтня 1999 року про шлюб, здійсненого виконкомом Старосолотвинської сільської ради Бердичівського району, Житомирської області.

Мотивуючи позовні вимоги позивач зазначав, що 30 жовтня 1999 року виконкомом Старосолотвинської сільської ради Бердичівського району, Житомирської області зареєстровано шлюб між ним відповідачем ОСОБА_2, про що було видано відповідне свідоцтво НОМЕР_1 від 30 жовтня 1999 року.

Позивач стверджував, що реєстрація шлюбу відбулась за відсутності нареченої та без її обов'язкової згоди, а підпис від її імені у актовому записі був здійснений іншою особою.

За вказаним фактом ним було подано заяву про злочин до Бердичівського MB УМВС України в Житомирській області, слідчим відкрито кримінальне провадження та внесене до єдиного реєстру досудових розслідувань за № 00011138 від 20 липня 2013 року за ч.1 ст. 358 КК України.

Під час проведення досудового розслідування в рамках кримінального провадження, на підставі постанови слідчого було проведено дві почеркознавчі експертизи, а саме: Науково-дослідним експертно-криміналістичним центром при УМВС України в Житомирській області №1/138 від 5 лютого 2014 року та Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз № 2736/2737/14-32 від 27 березня 2014 року, якими встановлено, що підпис від імені ОСОБА_2 у першому та другому примірниках запису акта про одруження № 5 від 30 жовтня 1999 року виконані не ОСОБА_2, а ОСОБА_6 (її матір'ю).

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києві від 22 березня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Позивач посилається на невідповідність рішення суду нормам матеріального та процесуального права і неповне з'ясування всіх фактичних обставин справи, оскільки висновки двох експертиз, проведених в рамках кримінального провадження повністю спростовують результати попередньої експертизи, проведеної експертом Житомирського відділення Київського НДІСЕ у 2013 році, на яку посилається у своєму рішенні суд першої інстанції.

Відповідно до п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону №2147-VІІ від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України від 2 червня 2016 року №1402- VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень цього Закону, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи відповідачі в судове засідання не з'явились, відповідач ОСОБА_2 направила до суду клопотання з проханням відкласти розгляд справи у зв'язку з її хворобою, проте вказані у клопотанні причини неявки непідтверджені належними доказами, а відтак визнані судом неповажними, тому відповідно до ст.372 ЦПК України колегія суддів вирішила за можливе провести судове засідання у відсутність відповідачів, повідомлених належним чином.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, який підтримав апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 30 жовтня 1999 року між сторонами було укладено шлюб, зареєстрований виконкомом Старосолотвинської сільської ради Бердичівського району Житомирської області, актовий запис №5 (а.с.114).

З копії свідоцтва про розірвання шлюбу НОМЕР_2 (а.с.115) вбачається, що 28 лютого 2006 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.115).

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 8 липня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 5 листопада 2013 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Старосолотвинська сільська рада Бердичівського району Житомирської області про визнання шлюбу неукладеним відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання шлюбу недійсним та анулювання актового запису про укладення шлюбу, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів того, що шлюб між ним та відповідачем був укладений у відсутність останньої та без її згоди, тобто був фіктивним.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з таких підстав.

Згідно ст. 45 Кодексу про шлюб та сім'ю України, що діяв на час виникнення спірних правовідносин, шлюб може бути визнаний недійсним в разі порушення умов, встановлених статтями 15 - 17 цього Кодексу, а також в разі реєстрації шлюбу без наміру створити сім'ю (фіктивний шлюб). Визнання шлюбу недійсним провадиться в судовому порядку.

Відповідно до ст. 15 цього Кодексу для укладення шлюбу необхідна взаємна згода осіб, які одружуються, і досягнення ними шлюбного віку.

У п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснено, що за рішенням суду шлюб обов'язково визнається недійсним, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка, а також у разі його фіктивності (ст. 40 СК).

Шлюб не може бути визнано недійсним, якщо на момент розгляду справи відпали обставини, які засвідчують відсутність згоди особи на шлюб або її небажання створити сім'ю.

У випадках, передбачених ст. 41 СК, шлюб за рішенням суду може бути визнаний недійсним. У даному разі вирішення цього питання залежить від встановлених судом обставин. СК вказує на підстави, за яких шлюб може бути визнано недійсним, зокрема коли шлюб було укладено між усиновлювачем і усиновленою дитиною; двоюрідними братом і сестрою чи іншими родичами; з особою, яка не досягла шлюбного віку, тощо.

Разом з тим, наявності одного із вказаних фактів недостатньо для визнання шлюбу недійсним. Таким чином, вирішуючи справу, слід брати до уваги те, наскільки цим шлюбом порушено права та інтереси особи, тривалість спільного проживання подружжя, характер їх взаємин, а також інші обставини, що мають істотне значення.

Наявність рішення суду про розірвання шлюбу є перешкодою для визнання цього шлюбу недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз'яснено, що під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

За таких обставин та з урахуванням, що шлюб між сторонами існував більше шести років, і сторони за взаємною згодою перебували у шлюбних відносинах, а позивач звернувся до суду через 16 років після його укладення, у зв'язку з виникненням спірних майнових питань та при цьому на час звернення позивача з даним позовом шлюб був вже розірваним за взаємною згодою подружжя, колегія суддів вважає правомірним твердження суду першої інстанції про ненадання позивачем належних доказів у підтвердження недійсності укладеного шлюбу, а доводи апеляційної скарги про наявність висновку експерта Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру УМВС в Житомирській області №1/138 від 5 лютого 2014 року та висновку експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз №2736/2737/14-32 від 27 березня 2014 року, згідно яких підпис від імені ОСОБА_2 в акті про одруження від 30 жовтня 1999 року виконані ОСОБА_6 такими, що не ґрунтуються на нормах права та не спростовують висновку суду про відсутність підстав для визнання шлюбу недійсним.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно з'ясовані обставини справи, оцінені надані докази, правильно застосовані норми матеріального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, інших доводів незаконності рішення суду позивачем наведено не було.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин та згідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення суду без змін, а скарги без задоволення.

Керуючись ст. ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 22 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий:

Судді: