Справа № 372/2440/17 Головуючий у І інстанції Болобан В. Г.
Провадження № 22-ц/780/483/18 Доповідач у 2 інстанції Матвієнко
Категорія 47 25.01.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

25 січня 2018 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого - судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Волохова Л.А., Мельника Я.С.,

при секретарі: Тимошевській С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 24 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів та просила ухвалити рішення про його задоволення, посилаючись на те, що перебувала з відповідачем ОСОБА_1 у шлюбі, від якого вони мають двох дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Після розірвання шлюбу між сторонами діти залишились проживати з позивачем та перебували на її повному матеріальному утриманні.

Оскільки відповідач не надавав ніякої матеріальної допомоги на утримання дітей, позивач зверталася до суду з позовами про стягнення з нього аліментів на її користь на утримання дітей.

Так, згідно рішення Обухівського районного суду Київської області від 18 січня 2008 року з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на період її навчання в розмірі 1/6 частини заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною 23-річного віку.

Відповідач не сплачував аліменти, стягнуті з нього вищевказаним судовим рішенням, внаслідок чого у нього по аліментах виникла заборгованість в розмірі 21 431 грн. 11 коп., що підтверджується довідкою-розрахунком заборгованості по аліментам, і саме цю заборгованість позивач і просила стягнути з відповідача на свою користь на підставі ст. 194 СК України.

Крім того, позивач на підставі ч. 1 ст. 196 СК України просила стягнути з відповідача пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 6 673 грн. 32 коп. та три відсотки річних згідно вимог ст. 625 ЦК України на суму 2 529,39 грн., а також судові витрати, понесені нею при зверненні до суду.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 24 листопада 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість по аліментам в розмірі 21 431 грн. 11 коп.

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, ОСОБА_1 подав на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначив, що заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 21 431 грн. 11 коп. має бути стягнута органами виконавчої служби в рамках виконавчого провадження і стягненню в судовому порядку не підлягає, оскільки це призведе до подвійного стягнення з нього заборгованості.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 апеляційну скаргу останнього підтримав та просив про її задоволення з викладених в ній підстав.

Позивач ОСОБА_2, належним чином повідомлена про час та місце судового розгляду справи, до суду не з'явилась, надіславши суду заперечення на апеляційну скаргу ОСОБА_1, в яких просила рішення суду залишити без змін, а скаргу відповідача - без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 в частині стягнення з нього заборгованості за аліментами, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості по аліментам з ухваленням в цій частині нового рішення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що 18 січня 2008 року Обухівським районним судом Київської області ухвалено рішення, яким стягнуто з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця с. Долина Обухівського району Київської області, на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на період її навчання в розмірі 1/6 частини заробітку, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 04 грудня 2007 року до досягнення дитиною 23 річного віку (а.с.9-10).

З довідки-розрахунку заборгованості по аліментам № 47/7 від 16.06.2014 року вбачається, що заборгованість по аліментах, стягнутих з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання повнолітньої непрацездатної дочки ОСОБА_3, становить 21 431 грн. 11 коп. (а.с.15).

Згідно довідки Коледжу інформаційних систем і технологій «Київський національний економічний університет імені Вадима Гетьмана» № 188 від 19.10.2017 року (а.с.35), ОСОБА_3 дійсно навчалась на денному відділенні в Коледжі інформаційних систем і технологій ДВНЗ «КНЕУ ім. В.Гетьмана» в період з 01 вересня 2005 року (наказ № 119-с від 09.08.2005 року) по червень 2009 року (наказ 78-с від 30.08.2009 року). Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 також отримала дипломи про освіту від 28.02.2013 року та 22.02.2015 року (а.с.46-47).

Крім того, з матеріалів справи також вбачається, що 04 серпня 2012 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 було зареєстровано шлюб, прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу - ОСОБА_6, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.49).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову в частині стягнення заборгованості по аліментам, суд першої інстанції виходив з його обґрунтованості та доведеності в цій частині, однак колегія суддів з такими висновками суду погодитись не може, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст.199-200 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Правом на стягнення аліментів на повнолітню дитину, що продовжує навчання, позивач ОСОБА_2 скористалась у 2008 році, звернувшись до суду з відповідним позовом, який був задоволений судом. Згідно наданої державним виконавцем довідки-розрахунку, станом на 01 жовтня 2012 року за стягнутими в судовому порядку аліментами існує заборгованість в розмірі 21 431 грн. 11 коп.

Разом з тим, ухвалюючи 24 листопада 2017 року рішення про задоволення вимоги позивача та стягнення з відповідача на її користь заборгованості по аліментам у вищевказаному розмірі, суд першої інстанції припустився помилки, оскільки сімейне законодавство в редакції, діючій на час існування спірних правовідносин, можливість стягнення заборгованості по аліментам за рішенням суду передбачало для аліментів, які сплачуються в порядку, передбаченому ст. 187 СК України, що врегульовує відносини, пов'язані із відрахуванням аліментів на дитину за добровільною ініціативою платника шляхом подачі ним заяви за місцем роботи.

Правовий аналіз вищенаведених норм свідчить про те, що ч. 3 ст. 194 СК України передбачає стягнення в судовому порядку лише тієї заборгованості за аліментами, яка виникла у зв'язку із сплатою аліментів, розмір яких визначений на підставі домовленості сторін, оформленої шляхом добровільної подачі платником відповідної заяви про відрахування аліментів за місцем роботи (ст. 187 СК України).

В даній справі аліменти на користь позивача ОСОБА_2 вже стягнуті за рішенням суду від 18 січня 2008 року і повторному стягненню в судовому порядку не підлягають, а визначена державним виконавцем заборгованість за аліментами підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_1 в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», а не шляхом повторного судового стягнення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення єпорушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи те, що рішення судом ухвалене з порушенням норм матеріального права, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по аліментам з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні цієї вимоги ОСОБА_2 Законність та обґрунтованість рішення суду в іншій частині колегією суддів не перевіряється, оскільки не є предметом апеляційного оскарження.

Оскільки ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 24 листопада 2017 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості по аліментам в розмірі 21 431 (двадцять одна тисяча чотириста тридцять одна) грн. 11 коп. - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким в задоволенні цієї вимоги ОСОБА_2 відмовити.

В іншій частині рішення Обухівського районного суду Київської області від 24 листопада 2017 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий :

Судді: