П о с т а н о в а

Іменем України

21 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 454/3003/14-ц

провадження № 61-4861 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

представники позивача: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

правонаступник ОСОБА_3 - ОСОБА_6,

відповідачі: Острівська сільська рада Сокальського району Львівської області, ОСОБА_7,

представник ОСОБА_7 - ОСОБА_8,

треті особи: відділ регіонального розвитку, містобудування та архітектури Сокальської районної державної адміністрації Львівської області, відділ Держгеокадастру у Сокальському районі Львівської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_6 як правонаступника ОСОБА_3 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 5 червня 2015 року у складі судді Веремчук О. А. та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 21 січня 2016 року у складі колегії суддів: Приколоти Т. І., Тропак О. В., Федоришина А. В.,

ВСТАНОВИВ :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У липні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Острівської сільської ради Сокальського району Львівської області, ОСОБА_7 про визнання рішення сільської ради недійсним, скасування державного акту про право власності на земельну ділянку.

Позовна заява мотивована тим, що з 1984 року він є землекористувачем земельних ділянок, призначених під будівництво житлового будинку та гаражу по АДРЕСА_1. Земельна ділянка площею 0,02 га, призначена для будівництва гаражу, надана йому рішенням виконавчого комітету Острівської сільської ради Сокальського району Львівської області від 8 листопада 1990 року.

У березні 2012 року йому стало відомо, що рішенням сільської ради № 195 від 8 вересня 2011 року частину належної йому земельної ділянки, виділеної під будівництво гаражу, передано у власність ОСОБА_7 без вилучення у нього і без погодження з ним, як суміжним землекористувачем. На підставі вищевказаного рішення сільської ради ОСОБА_7 було отримано державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1.

ОСОБА_7 приватизувала земельну ділянку у більшому розмірі за рахунок частини належної йому земельної ділянки, чим порушила положення земельного законодавства та його права, оскільки унаслідок таких її дій він позбавлений повноцінної можливості розпоряджатися та користуватися належною йому земельною ділянкою.

З урахуванням викладеного та уточнених позовних вимог ОСОБА_3 просив суд визнати рішення Острівської сільської ради Сокальського району Львівської області № 195 від 8 вересня 2011 року та державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданий на ім'я ОСОБА_7, недійсними.

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 7 листопада 2012 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано незаконним рішення Острівської сільської ради Сокальського району Львівської області від 8 вересня 2011 року «Про передачу у власність земельних ділянок для обслуговування житлового будинку та господарських будівель та ведення особистого селянського господарства ОСОБА_7» у частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку та господарських будівель площею 0,0829 га по вул. Червоноградській, 24 у с. Острів Сокальського району Львівської області та передачу цієї земельної ділянки у власність ОСОБА_7 Визнано державний акт на право приватної власності на зазначену вище земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданого на ім'я ОСОБА_7, недійсним. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 28 листопада 2013 року апеляційна скарга ОСОБА_7 відхилена, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У жовтні 2014 року ОСОБА_7 звернулася до суду першої інстанції із заявою про перегляд рішення Сокальського районного суду Львівської області від 7 листопада 2012 року у зв'язку з нововиявленими обставинами, посилаючись на те, що постановою слідчого слідчого відділу Сокальського районного відділу головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області від 20 серпня 2014 року закрито кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 358 КК України. Вказаною постановою встановлено, що ОСОБА_3 у 1990 році через орендне підприємство «Львівське обласне проектно-виробниче архітектурно-планувальне бюро» виготовив будівельний паспорт земельної ділянки під забудову. На підставі цього будівельного паспорта 10 травня 2001 року сільською радою ОСОБА_3 видано державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,3294 га. У зазначеному державному акті на право приватної власності на земельну ділянку наявні підписи голови сільської ради ОСОБА_9 та інженера-землевпорядника ОСОБА_10

Вищевказаний державний акт на право приватної власності на земельну ділянку не зареєстровано у журналі реєстрації актів за 2001 рік в управлінні Держкомзему у Сокальському районі Львівської області, технічна документація до нього відсутня. ОСОБА_9, який на момент видачі державного акту був головою сільської ради, заперечував вчинення ним такого підпису. Висновком почеркознавчої експертизи встановлено, що підпис у державному акті від імені колишнього сільського голови вчинено іншою особою з ретельним наслідуванням його справжніх підписів.

Заявник вважала підробленим і будівельний паспорт на забудову земельної ділянки ОСОБА_3, оскільки на титульній сторінці цього будівельного паспорта наявний Герб України, який у 1990 році не був визнаний державним символом. Крім того, в архіві відділу містобудування та архітектури Сокальської районної державної адміністрації Львівської області знаходяться примірники будівельних паспортів без титульних сторінок, тому при видачі копії будівельного паспорта завірялися лише наявні архівні документи і на час виготовлення та видачі будівельного паспорту ОСОБА_3 проекти забудови земельних ділянок виконувалися на папері - кальці, які передавались до архіву.

Вищевказані обставини мають суттєве значення для вирішення справи і є істотними, оскільки на їх підставі можна зробити висновок про наявність у неї гарантованого законодавством права на володіння та розпорядження спірною земельною ділянкою, яка була передана їй рішенням сільської ради від 8 вересня 2011 року, унаслідок чого відсутні підстави й для скасування державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданого на її ім'я.

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 5 червня 2015 року заяву ОСОБА_7 про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення Сокальського районного суду Львівської області від 7 листопада 2012 року задоволено частково. Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 7 листопада 2012 року скасовано. У задоволені позову ОСОБА_3 до Острівської сільської ради Сокальського району Львівської області, ОСОБА_7 про визнання незаконним рішення Острівської сільської ради Сокальського району Львівської області від 8 вересня 2011 року «Про передачу у власність земельних ділянок для обслуговування житлового будинку та господарських будівель та ведення особистого селянського господарства у с. Острів - ОСОБА_7» у частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку та господарських будівель площею 0,0829 га по вул. Червоноградській, 24 у с. Острів Сокальського району Львівської області та передання даної земельної ділянки у власність - ОСОБА_7; скасування державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданий на ім'я ОСОБА_7; стягнення судових витрат відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В інших вимогах заяви ОСОБА_7 про перегляд рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_3 є власником суміжної земельної ділянки з ділянкою ОСОБА_7, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку від 10 травня 2001 року, виданого на його ім'я. У планах зовнішніх меж його земельної ділянки вказано, що від літ. «а» до літ. «б» ділянка межує з земельною ділянкою чоловіка ОСОБА_7 - ОСОБА_11 У державному акті на право приватної власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданого на ім'я ОСОБА_7, у плані меж земельної ділянки не зазначено такого суміжного землекористувача як ОСОБА_3, а вказано від літ. «г» до літ. «а» - землі ОСОБА_12 Отже, приватизація земельної ділянки ОСОБА_7 проведена без погодження її меж з власником суміжної земельної ділянки ОСОБА_3, чим порушено його права, оскільки межа ділянки ОСОБА_7 проходить по стіні побудованого ним гаражу.

Проте на час ухвалення судом першої інстанції рішення існували обставини, які мають істотне значення для розгляду справи, про які ОСОБА_7 стало відомо 21 жовтня 2014 року з одержаної копії постанови слідчого про закриття кримінального провадження від 20 серпня 2014 року. А саме їй стало відомо про підробку державного акту на право власності на земельну ділянку ОСОБА_3, на який при ухваленні рішення посилався суд першої інстанції, як на доказ того, що спірна земельна ділянка ОСОБА_7 є суміжною з земельною ділянкою ОСОБА_3 Такі обставини у силу пункту 1 частини другої статті 361 ЦПК України 2004 року є нововиявленими та спростовують факти порушення відповідачкою прав позивача.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 21 січня 2016 року апеляційна скарга ОСОБА_3 відхилена, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що 21 жовтня 2014 року ОСОБА_7 із постанови слідчого слідчого відділу Сокальського районного відділу головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області від 20 серпня 2014 року про закриття кримінального провадження стало відомо про підробку державного акту на право власності на земельну ділянку ОСОБА_3, який був доказом того, що належна їй земельна ділянка межує з ділянкою позивача. Таким чином, оскільки вказані істотні обставини існували на час ухвалення рішення судом першої інстанції та сталі відомі заявнику після набрання законної сили цим рішенням суду, то вони є нововиявленими й спростовують факт порушення ОСОБА_7 земельних прав ОСОБА_3

У касаційній скарзі, поданій у лютому 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_3 просить оскаржувані рішення Сокальського районного суду Львівської області від 5 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 21 січня 2016 року скасувати й направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що постанова слідчого про закриття кримінального провадження не може бути підставою для перегляду рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами, оскільки такою підставою може бути лише вирок суду, що набрав законної сили. 31 січня 2013 року, у тому числі ОСОБА_7, звернулася з заявою до слідчого про підробку державного акту про право власності на земельну ділянку, виданого на його ім'я, та будівельного паспорту, отже на момент ухвалення рішення судом першої інстанції, а саме станом на 7 листопада 2012 року та 28 листопада 2013 року на момент набрання ним законної сили, ОСОБА_7 були відомі відомості про підробку державного акту. Крім того, ці обставини могли бути встановлені при розгляді справи, а тому це є лише одним із доказів.

У травні 2016 року ОСОБА_7, подала заперечення на касаційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржувані судові рішення є законними і обґрунтованими, земельна ділянка, що належить їй із землями належними ОСОБА_3 не межує. Державний акт на право власності на земельну ділянку, який видано на її ім'я, не порушує права ОСОБА_3, оскільки межі її земельної ділянки проходять поруч з межею його ділянки, а не по ній. Постановою слідчого про закриття кримінального провадження від 20 серпня 2014 року встановлено про підробку державного акту на право власності на земельну ділянку ОСОБА_3, який був доказом того, що належна їй земельна ділянка межує з ділянкою позивача. Таким чином, вказані істотні обставини є нововиявленими й спростовують факт порушення ОСОБА_7 земельних прав ОСОБА_3

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У січні 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно зі свідоцтвом про смерть від 9 березня 2016 року ОСОБА_3 6 березня 2016 року помер.

У січні 2017 року ОСОБА_6 звернулась до суду касаційної інстанції, подавши заяву про залучення її як правонаступника ОСОБА_3

Отже, у силу статті 37 ЦПК України 2004 року ОСОБА_6 є правонаступником ОСОБА_3 Такі ж положення містяться у статті 55 ЦПК України.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 402 ЦПК України передбачено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Установлено, що суд першої інстанції переглянув та скасував на підставі пункту 1 частини другої статті 361 ЦПК України 2004 року судове рішення, яке залишено без змін при апеляційному перегляді.

Перегляд судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами має здійснюватись із дотриманням вимог статей 361 - 365 ЦПК України, чинного на момент розгляду справи, які визначають підстави і порядок перегляду, коло суб'єктів звернення із заявою про перегляд судових рішень, об'єкти перегляду, а також компетенцію (процесуальні повноваження) судів, які здійснюють такий перегляд.

Відповідно до частини першої статті 361 ЦПК України 2004 року рішення або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, а також судовий наказ можуть бути переглянуті у зв'язку з нововиявленими обставинами.

У пункті 1 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами» роз'яснено, що передбачений главою 4 розділу V ЦПК України 2004 року перегляд судових рішень, що набрали законної сили, у зв'язку з нововиявленими обставинами є самостійною стадією цивільного процесу, в якому судом перевіряється наявність чи відсутність правових підстав для цього - юридичних фактів, які існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, хоча їх подання до суду могло потягти ухвалення іншого за змістом судового рішення.

Згідно з пунктами 1, 2 частини другої статті 361 ЦПК України 2004 року підставами для перегляду рішення, ухвали суду чи судового наказу у зв'язку з нововиявленими обставинами є: істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; встановлені вироком суду, що набрав законної сили, завідомо неправдиві показання свідка, завідомо неправильний висновок експерта, завідомо неправильний переклад, фальшивість документів або речових доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного або необґрунтованого рішення.

До нововиявлених обставин відносяться матеріально-правові факти, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного вирішення спору або розгляду справи про банкрутство. Необхідними ознаками існування нововиявлених обставин є одночасна наявність таких трьох умов: по-перше, їх існування на час розгляду справи, по-друге, те, що ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи, по-третє, істотність даних обставин для розгляду справи (тобто коли врахування їх судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте).

Суди у порушення вищевказаних вимог закону та статей 212-214, 303, 315 ЦПК України 2004 року, скасовуючи рішення суду першої інстанції, посилаючись як на нововиявлену обставину на постанову слідчого слідчого відділу Сокальського районного відділу головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області від 20 серпня 2014 року, не звернули уваги на те, що цією постановою слідчого кримінальне провадження закрито на підставі пункту 2 частини першої статті 284 КПК України, положення якої передбачають, що кримінальне провадження закривається у разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Крім того, суди не врахували те, що вимогами пункту другого частини другої статті 361 ЦПК України 2004 року встановлено, що підставами для перегляду рішення суду у зв'язку з нововиявленими обставинами є встановлені саме вироком суду, що набрав законної сили, обставини.

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин (частина друга статті 361 ЦПК України 2004 року).

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктами 1, 2 частини другої статті 361 ЦПК України 2004 року, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов'язки осіб, які беруть участь у справі (пункт 3 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами»).

Крім того, у пункті 4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами» судам роз'яснено, що судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Суди у порушення вищевказаних вимог закону не звернули уваги на те, що 31 січня 2013 року, у тому числі ОСОБА_7, звернулась з заявою до Сокальського районного відділу головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про підробку ОСОБА_3 державного акту на право приватної власності на земельну ділянку від 10 травня 2001 року, на підставі якої 31 липня 2013 року було відкрито кримінальне провадження. Рішення суду першої інстанції, яке переглядалося за нововиявленими обставинами, ухвалювалося судом 7 листопада 2012 року, проте його апеляційний перегляд відбувся 28 листопада 2013 року.

Згідно зі статтями 10, 60 ЦПК України 2004 року кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У пункті 5 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами» роз'яснено, що процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неналежне повідомлення заявника про час і місце розгляду справи, неповне встановлення фактичних обставин справи, порушення порядку дослідження доказів) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку.

Неподання стороною або особою, яка бере учать у справі, доказу, про який їй було відомо та який підтверджує відповідні обставини, а також відмова суду у прийнятті доказів не є підставами для перегляду судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Ураховуючи викладене, суди у порушення зазначених вище положень закону та вимог статей 212-214, 303, 315 ЦПК України 2004 року належним чином не дослідили, чи були відомі ОСОБА_7 на момент розгляду цієї справи факти щодо підробки державного акту на право приватної власності на земельну ділянку від 10 травня 2001 року, виданого на ім'я ОСОБА_3, у разі якщо у цей період вона зверталась з відповідною заявою щодо цих обставин до органів внутрішніх справ, чи зверталась вона до суду з клопотанням про призначення судом почеркознавчої експертизи для встановлення особи, яка підписала вказаний державний акт при розгляді справи і чи суттєво впливають ці обставини на ухвалене рішення суду.

Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.

Таким чином, суди не перевірили, чи є постанова слідчого від 20 серпня 2014 року про закриття кримінального провадження та встановлені у ній факти істотними для справи обставинами, чи були вони відомими ОСОБА_7 на момент розгляду справи та чи могли бути встановлені при розгляді справи у 2012 році.

Отже, судові рішення підлягають скасуванню для передачі справи до суду першої інстанції для розгляду заяви про перегляд рішення Сокальського районного суду Львівської області від 7 листопада 2012 року у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 5 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 21 січня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б.І. Гулько

Є.В. Синельников

Ю.В. Черняк