АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 527/1357/17 Номер провадження 22-ц/786/425/18Головуючий у 1-й інстанції Олефір А. О. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого - судді Пилипчук Л.І.,

суддів Кривчун Т.О., Кузнєцової О.Ю.,

секретар Рибак О.О.

розглянувши у м. Полтаві без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 12 грудня 2017 року

по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а:

12.07.2017 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, що сталася 03.12.2015 року близько 19 год. 30 хв. на вул. Гвардійській в смт.Градизьк Глобинського району, внаслідок наїзду на нього автомобіля ВАЗ-210430-20, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2 При зазначених обставинах позивач отримав середнього ступеня тяжкості тілесні ушкодження, переніс дві складні операції та тривалий час лікувався стаціонарно і амбулаторно, витративши на лікування 23 779,19 грн. Крім того, в період з 03.12.2015 року по 04.04.2016 року (протягом чотирьох місяців) перебував на лікарняному, який йому не оплачувався, тому просив стягнути 27560, 00 грн. із розрахунку п'ятикратного розміру мінімальної зарплати за один місяць перебування на лікарняному (5 х 1378,00 грн.х 4 міс.) Також просив стягнути з відповідача моральну шкоду, оцінивши її в 50 000 грн.

Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 12 грудня 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 61183,19 грн., з яких:

-23623, 19 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди;

-27560, 00 грн. шкоди, пов'язаної з тимчасовою втратою працездатності;

-10 000 грн. моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1200, 00 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Вважає, що суд першої інстанції мав врахувати грубу необережність позивача, яка сприяла виникненню шкоди, не лише при визначенні розміру моральної шкоди, але і при визначенні матеріальної шкоди.

Не погоджується з наданою судом оцінкою як доказу перебування позивача в трудових відносинах, довідку, видану ТОВ «Славтрейд Агро», про роботу у зазначеному підприємстві з 02.04.2012 року по 03.04.2016 року, тоді як основним документом, що підтверджує вказаний факт є трудова книжка та трудовий договір (накази про прийняття та звільнення з роботи).

Зазначає про відсутність доказів визначення позивачу ступеня втрати професійної або загальної працездатності, що є підставою для відшкодування втраченого заробітку.

Вважає неналежними доказами надані позивачем у підтвердження витрат на лікування чеки, оскільки відсутні будь-які лікарняні рецепти, виписки з історії хвороби, не надано доказів використання лікарських засобів саме для лікування позивача, а фіскальні чеки на придбання деяких лікарських засобів є загальновідомими для лікування простудних захворювань, що не відноситься до наслідків ДТП.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України з урахуванням положень ст.274 ЦПК України справа розглянута в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 03 грудня 2015 року приблизно о 19 год. 30 хв. в темний час доби, рухаючись по вул. Гвардійській в напрямку вулиці Старокиївської в смт.Градизьк Глобинського району Полтавської області автомобіль ВАЗ -21-430-20, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_2 допустив наїзд на пішохода ОСОБА_3, який рухався в попутному напрямку з велосипедом в руках та раптово почав перетинати проїжджу частину, рухаючись поза межами пішохідного переходу. В результаті наїзду ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.

Постановою від 23.05.2017 року слідчого Глобинського ВП ГУ НП в Полтавській області про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001130 від 04.12.2015 року, за ознаками ч.1 ст.286 КК України, провадження закрито за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

Відповідно до вказаної постанови пішохід ОСОБА_3 порушив вимоги п.п.4.7, 4.14 а),б) «Правил дорожнього руху». Водій автомобіля ВАЗ 210430-20, д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_2 не мав технічної можливості попередити наїзд на пішохода шляхом екстреного гальмування.

У даній дорожній обстановці в діях водія ОСОБА_2 будь-якої невідповідності вимогами «Правил дорожнього руху України», які б з технічної точки зору знаходилися в причинному зв'язку з виникненням даної пригоди, не вбачається./а.с.4/

Унаслідок отриманих у вказаній дорожньо-транспортній події тілесних ушкоджень ОСОБА_3 перебував з 03.12.2015 року по 16.12.2015 року на стаціонарному лікуванні у Глобинській центральній районній лікарні з діагнозом: закритий перелом с/з обох кісток правої гомілки та йому проведена операція: остеосинтез правої малогомілкової кістки LCP, БІОС правої великогомілкової кістки стрижнем. /а.с.5/

Згідно рахунків №№101,102 від 04.12.2015 років вартість комплектів імплантів для проведення вказаної операції становить відповідно 10 200,00 грн. та 5400 грн. /а.с.8,9,10/

Відповідно до листків непрацездатності ОСОБА_3 після стаціонарного лікування перебував на амбулаторному лікуванні до 04.04.2016 року./а.с.6-7/

Відповідно до довідки від 19.04.2016 року №АГЗ00000008, виданої ТОВ «СЛАВТРЕЙД АГРО», ОСОБА_3 працював у товаристві з 02.04.2012 року по 03.04.2016 року на посаді пресувальник-віджимач харчової продукції (переробка олійної сировини) 2 розряду. Його сукупний дохід за період квітень 2015 - листопад 2015 року склав 7274, 25 грн. /а.с.15/

Частково задовольняючи позов, районний суд виходив з того, що відповідач, як власник джерела підвищеної небезпеки має відшкодувати позивачу: витрати, понесені ним на лікування в розмірі 23623,19 грн, що підтверджено рахунками та чеками на придбання лікарських засобів; 27560, 00 грн. втраченого заробітку внаслідок тимчасової втрати працездатності, на підставі ст.1197 ЦК України та п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування на лікуванні; 10 000 грн. моральної шкоди з урахуванням грубої необережності потерпілого.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 10 000 грн. та не погоджується в повній мірі з висновками щодо відшкодування витрат на лікування в розмірі 23623,19 грн. та визначення до відшкодування 27650 грн. втраченого заробітку, враховуючи наступне.

Згідно ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.( п.2 ч.2 ст.1167 ЦК України).

Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого ( а в разі вини особи, яка завдала шкоди ,- також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом (ч.2 ст.1193 ЦК України).

Частково задовольняючи позов в частині стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції, посилаючись на норму ч.2 ст.1193 ЦК України, правомірно врахував, що ДТП відбулася з вини самого потерпілого ОСОБА_3 внаслідок порушення ним п.п.4.7, 4.14 а),б) Правил дорожнього руху України та перебування його в момент ДТП в стані алкогольного сп'яніння.

В той же час, визначаючи до стягнення матеріальну шкоду в розмірі сум наданих чеків на придбання лікарських засобів на суму 23623,19 грн., місцевий суд помилково не застосував норму ч.2 ст.1193 ЦК України, тоді як наявні підстави для її застосування, оскільки саме груба необережність позивача сприяла заподіянню йому такої шкоди.

З огляду на викладені обставини, за яких настало ушкодження позивача, колегія суддів вважає необхідним визначити до відшкодування витрати на лікування в розмірі 12 000 грн. , змінивши рішення в частині часткового задоволення цих вимог.

При цьому колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги щодо неналежності, як доказів, наданих позивачем рахунків та чеків на придбання імплантів та лікарських засобів, оскільки в сукупності з випискою з медичної карти стаціонарного хворого №6142 Глабинської центральної районної лікарні підтверджують потребу позивача в лікуванні та застосуванні імплантів. Натомість відповідач всупереч вимогам ч.1 ст.81 ЦПК України не надав доказів, які дані обставини спростовують.

Щодо рішення місцевого суду в частині відшкодування шкоди, пов'язаної з тимчасовою втратою працездатності, то колегія суддів вважає, що в цій частині рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в зазначених вимогах, враховуючи наступне.

Відповідно до ч.1 ст.1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Частиною 1 статті 1197 ЦК України передбачено, що розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров'я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності.

Середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється за бажанням потерпілого за дванадцять або за три останні календарні місяці роботи, що передували ушкодженню здоров'я або втраті працездатності внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров'я. Якщо середньомісячний заробіток (дохід) потерпілого є меншим від п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, розмір втраченого заробітку (доходу) обчислюється виходячи з п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати.

Застосовуючи до спірних правовідносин викладені норми цивільного права щодо відшкодування шкоди, завданої каліцтвом та іншим ушкодженням здоров'я, суд першої інстанції помилково не звернув уваги, що зазначені норми не підлягають до застосування, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували втрату чи зменшення професійної або загальної працездатності позивача, тоді як таку втрату визначає медико-соціальна експертиза, а розмір відшкодування визначається відповідно до ступеня втрати потерпілим працездатності (професійної чи загальної).

Перебування позивача на стаціонарному та амбулаторному лікуванні вказує на його тимчасову непрацездатність. Враховуючи, що позивач на час отримання травми працював, йому видавався листок непрацездатності, що є підставою для відшкодування втраченого заробітку відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», однак не створює підстав для застосування положень ст.ст. 1195, 1197 ЦК України.

Отже позовні вимоги в частині відшкодування втраченого заробітку є безпідставними, а тому в їх задоволенні необхідно відмовити.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків районного суду, а тому підлягають відхиленню.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та зміни рішення суду першої інстанції щодо вказаних позовних вимог.

Керуючись ст.ст.374, п.п.3,4 ч.1 ст.376, ст.ст. 381-384, 390, 391 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 12 грудня 2017 року в частині визначення розміру відшкодування витрат на лікування - змінити, зменшивши розмір відшкодування з 23623, 19 грн. до 12 000 грн. (дванадцяти тисяч грн.), а рішення в частині стягнення шкоди, пов'язаної з тимчасовою втратою працездатності - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні позовних вимог щодо відшкодування 27560 грн. шкоди, пов'язаної з тимчасовою втратою працездатності - відмовити.

В іншій частині рішення залишити без змін

Постанова набирає законної числи з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом 30 днів з дня її проголошення до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 01 лютого 2018 року.

Головуючий - суддя (підпис) Л.І.Пилипчук

Судді (підписи) Т.О.Кривчун

О.Ю.Кузнецова

З оригіналом згідно: Л.І. Пилипчук