Постанова

Іменем України

30 січня 2018 року

м. Київ

справа № 761/11867/15-ц

провадження № 61-920св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Журавель В. І., Коротуна В. М., Крата В. І., Курило В. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Європейський Газовий Банк»,

представник позивача - уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Європейський Газовий Банк» - Оберемко Роман Анатолійович,

відповідач - ОСОБА_3, ОСОБА_4,

треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «СС-БЮРО», ОСОБА_5, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Європейський Газовий Банк» - Оберемка Романа Анатолійовича на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 05 квітня 2016 року у складі судді Рибака М. А. та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 08 листопада 2016 року у складі суддів Музичко С. Г., Кирилюк Г. М., Рейнарт І. М.,

ВСТАНОВИВ :

У квітні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Європейський Газовий Банк» (далі - ПАТ «Європейський Газовий Банк») в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного Акціонерного товариства «Європейський Газовий Банк» - Оберемка Р. А. звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «СС-БЮРО» (далі - ТОВ «СС-БЮРО»), ОСОБА_5, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, звернення стягнення на предмет іпотеки та передачу його в управління.

Позовна заява мотивована тим, що 22 серпня 2013 року між ПАТ «Європейський Газовий Банк» та ТОВ «СС-Бюро» укладено кредитний договір № 738-220813, до якого в подальшому укладались додаткові угоди. Згідно умов кредитного договору банк надав позичальнику кредит у вигляді відновлювальної відкличної кредитної лінії з графіком погашення з загальним лімітом 45 000 000 грн з процентною ставкою 25 % із строком повернення до 31 березня 2015 року.

27 вересня 2013 року між банком та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки № 1212-270931/I, предметом якого є квартири № № 1, 2, 3, що знаходяться за адресою вулиця Саксаганського, 96,місто Київ.

20 березня 2014 року банк та іпотекодавець уклали договір про розірвання договору іпотеки.

09 квітня 2015 року уповноваженою особою фонду на ліквідацію Банку видано наказ № 67, яким визнано нікчемним договір про розірвання договору іпотеки.

10 квітня 2015 року позивачем направлено відповідачу повідомлення про нікчемність договору про розірвання договору іпотеки з пропозицією погасити заборгованість за кредитним договором.

На підставі викладеного, після збільшення позовних вимог, позивач просив суд задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 05 квітня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим,що підстави визнання нікчемним договору про розірвання договору іпотеки від 20 березня 2014 року відсутні, а тому відсутні підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 08 листопада 2016 року рішення Шевченківського районного суду міста від 05 квітня 2016 року залишено без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив з того, що уповноваженою особою не враховано, що станом на 20 березня 2014 року, тобто на момент вчинення договору про розірвання договору іпотеки, Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не містив підстав для визнання нікчемним такого договору. Зміни до вказаного закону були внесені після вчинення договору про розірвання договору іпотеки, а тому сторони не знали і не могли знати, що наступні зміни до закону можуть вплинути на законність угоди.

30 листопада 2016 року уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Європейський ГазовийБанк» - Оберемко Р. А. подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 05 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 08 листопада 2016 року і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами не застосовано статті Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» в редакції 16 травня 2013 року. Крім того, наказ уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 9 квітня 2015 року є внутрішнім документом, тому наявність чи відсутність наказу жодним чином не впливає на дійсність чи недійсність вчинених відповідачем правочинів, оскільки правочин є нікчемним в силу закону (пункт 7 частина третя статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У статті 388 ЦПК України зазначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

10 січня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

У справі, яка розглядається, судами встановлено, що 22 серпня 2013 року між ПАТ «Європейський Газовий банк» та ТОВ «СС-БЮРО» було укладено кредитний договір № 738-220813, відповідно умов якого Банк надав позичальнику кредит у вигляді відновлювальної відкличної кредитної лінії з графіком погашення з загальним лімітом 45 000 000 грн з процентною ставкою 25 % річних із строком повернення до 31 березня 2015 року (а. с. 12-15). У подальшому до кредитного договору укладались договори про внесення змін (а. с. 16, 17).

Станом на 14 квітня 2015 року заборгованість ТОВ «СС-БЮРО» склала 56 315 651 грн 51коп.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 27 вересня 2013 року між ПАТ «Європейський Газовий банк» та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки № 1212-270913/І. Предметом іпотеки за даним договором є квартири № № 1, 2, 3 по вул. Саксаганського, 96, в місті Києві.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28 травня 2015 року у справі № 910/7624/15-г стягнуто з ТОВ «СС-Бюро» на користь ПАТ «Європейський Газовий банк» заборгованість по кредиту у розмірі 43 106 500 грн, заборгованості зі сплати процентів за користування кредитними коштами у розмірі 10 748 607 грн 88 коп., пеню за несвоєчасне повернення кредиту в розмірі 4 382 486 грн 95 коп. та пеню за несвоєчасну сплату процентів по кредиту у розмірі 1 923 985 грн 86 коп.

20 березня 2014 року між ПАТ «Європейський Газовий банк» та ОСОБА_3 укладено договір про розірвання договору іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л., згідно умов якого сторони домовились розірвати договір іпотеки № 1203-0908/І (а. с.23).

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником квартир АДРЕСА_1, є ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 19 серпня 2008 року. (а.с.121- 126)

09 квітня 2015 року наказом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію в ПАТ «Європейський Газовий банк» № 67 на підставі статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визнано нікчемним договір про розірвання договору іпотеки, укладеного 20 березня 2014 року (а. с. 27).

На момент перевірки договору про розірвання договору іпотеки Уповноважена особа керувалася пунктом 1 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», яким встановлено, що договір неплатоспроможного банку є нікчемним, зокрема, у випадку, коли банк безоплатно відмовився від власних майнових вимог.

Однак суди попередніх інстанції не звернули увагу на наступне.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 16 липня 2014 року № 424 «Про віднесення AT «ЄВРОГАЗБАНК» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 16 липня 2014 року прийнято рішення № 57 про запровадження з 17 липня 2014 року тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в AT «ЄВРОГАЗБАНК».

18 листопада 2014 року рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 121 «Про початок процедури ліквідації AT «ЄВРОГАЗБАНК» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», розпочато процедуру ліквідації та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію AT «ЄВРОГАЗБАНК».

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Уповноважена особа ФГВФО має право повідомляти сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

На виконання своїх повноважень Уповноваженою особою ФГВФО на ліквідацію Банку був виданий наказ № 67 від 09 квітня 2015 року щодо визнання нікчемним договору про розірвання договору іпотеки № 1212-270913/1 від 27 вересня 2013 року, укладеного між AT «ЄВРОГАЗБАНК» та ОСОБА_3

10 квітня 2015 року Уповноваженою особою ФГВФО на ліквідацію Банку було направлено повідомлення №№ 916-6-21 про нікчемність договору про розірвання договору іпотеки.

Відповідно до статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»(у редакції, чинній на момент укладення спірних договорів) уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити збереження активів та документації банку. Протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті. Правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними передбаченими законом, з таких підстав: банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог.

У справі, що розглядається, судом встановлено, що за умовами спірного договору (а. с. 23) сторони домовились розірвати договір іпотеки № 1203-0908/І, що призвело до втрати права повернення за рахунок предмета іпотеки неповернутих кредитних коштів. Тобто уклавши оспорюваний договір про розірвання договору, ПАТ «Європейський Газовий банк» фактично відмовилося від майнового права.

Така відмова відбулася протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Європейський Газовий банк».

З наведеного вбачається, що уповноваженою особою ФГВФО було дотримано порядок та процедуру щодо виявлення нікчемного правочину, повідомлення про його нікчемність сторін та відповідно звернення до суду для застосування наслідків нікчемності вказаного правочину.

За таких обставин суди попередніх інстанцій у порушення статей 212-

214 ЦПК України (в редакції чинній на час розгляду справи) не встановили фактичних обставин справи, що мають значення для правильного вирішення справи, не зясували, які правовідносини сторін випливають з установлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, та дійшли передчасного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Пунктом 2 частини першої статті 409 ЦПК України встановлено, що суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

Пунктом 1 частини третьої статті 411 ЦПК України встановлено, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

За таких обставин рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 05 квітня 2016 року та ухвала Апеляційного суду міста Києва від 08 листопада 2016 рокувідповідно до пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційної цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного Акціонерного товариства «Європейський Газовий Банк» - Оберемка Романа Анатолійовича задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 05 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 08 листопада 2016 року скасувати.

Справу за позовом публічного акціонерного товариства «Європейський Газовий банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Європейський ГазовийБанк» Оберемка Романа Анатолійовича до ОСОБА_3 та ОСОБА_4, за участю третіх осіб: товариства з обмеженою відповідальністю «СС-Бюро», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, ОСОБА_5 про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, звернення стягнення на предмет іпотеки та передачу його в управління, передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасовані рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 05 квітня 2016 року та ухвала Апеляційного суду міста Києва від 08 листопада 2016 року втрачають законну силу та подальшому виконанню не підлягають.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: В. І. Журавель

В.М. Коротун

В.І. Крат

В.П. Курило