АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/155/18Головуючий по 1 інстанції - Чирва О.І.
Категорія: 57 Доповідач в апеляційній інстанції - Бородійчук В.Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2018 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого Бородійчука В.Г.

суддів Василенко Л.І., Фетісової Т.Л.

секретар Анкідунов О.І.

розглянувши у судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дочірній Банк Сбербанк Росії» на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 20 липня 2015 року (повний текст якого був виготовлений 22 липня 2015 року) у справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Дочірній Банк Сбербанк Росії» про захист прав споживачів, зобов'язання вчинити дії.

Вивчивши матеріали справи, колегія суддів, -:

в с т а н о в и л а :

06 квітня 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Дочірній Банк Сбербанку Росії» про захист прав споживачів, зобов'язання вчинити дії.

В обґрунтування своїх вимог вказував, що між сторонами було укладено договір про обслуговування на умовах пакету продуктів і послуг в рамках договору банківського обслуговування, за умовами якого банк зобов'язався надати позивачу комплекс послуг, що включені до пакету продуктів і послуг «Універсальний», умови якого погоджені сторонами у даному договорі.

Банком було відкрито позивачеві картковий рахунок № НОМЕР_1 та надалі банк зобов'язався здійснювати розрахунково-касове обслуговування.

18 грудня 2014 року позивачем було знято кошти в сумі 25 104 грн., за зняття яких була передбачена комісія і розмірі 1 % від суми + 3 дол. США, але відповідачем було стягнуто комісію в розмірі 5 115 грн. 42 коп., що становить 20 % від суми, яка була знята.

Позивач зазначає, що згоди на для списання комісії у збільшеному розмірі не надавав, тому вважає такі дії банку неправомірними.

Просив суд визнати дії ПАТ «Дочірній Банк Сбербанку Росії» щодо списання комісії в завищеному розмірі протиправними та зобов'язати банк повернути ОСОБА_4 неправомірно списані кошти в розмірі 4 859 грн. 65 коп. та стягнути 5 000 моральної шкоди

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 20 липня 2015 року позов задоволено частково.

Визнано дії ПАТ «Дочірній Банк Сбербанку Росії» щодо блокування та списання комісії за зняття 18.12.2014 року готівки ОСОБА_4 в завищеному розмірі протиправними.

Стягнуто з ПАТ «Дочірній Банк Сбербанку Росії» на користь ОСОБА_4 неправомірно списані кошти в сумі 4 859 грн. 65 коп., 3% річних в сумі 41 грн. 54 коп. та інфляційні витрати в сумі 417 грн. 93 коп.

Стягнуто з ПАТ «Дочірній Банк Сбербанку Росії» на користь ОСОБА_4 моральну шкоду в сумі 1 000 грн.

Стягнуто з ПАТ «Дочірній Банк Сбербанку Росії» на користь ОСОБА_4 4 122 грн. 50 коп. витрати на правову допомогу.

В решті позовних вимог - відмовлено.

Вирішено питання про судовий збір.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 03 вересня 2015 року, апеляційну скаргу ПАТ «Дочірній Банк Сбербанку Росії» задоволено, рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області скасовано, та ухвалено нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_4 до ПАТ «Дочірній Банк Сбербанку Росії» про захист прав споживачів, зобов'язання вчинити дії відмовлено.

Ухвалою вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 листопада 2017 року рішення апеляційного суду Черкаської області від 03 вересня 2015 року скасовано, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі ПАТ «Дочірній Банк Сбербанку Росії» просить скасувати рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 20 липня 2015 року як таке, що ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги ПАТ «Дочірній Банк Сбербанку Росії» вказало, що правовідносин між сторонами по справі виникли на підставі договору банківського мультивалютного рахунку № Физ-9456/Р від 26 лютого 2010 року. На момент здійснення позивачем операцій, що є предметом спору, правовідносини між сторонами регулювались вищезазначеним договором з урахуванням договору б/н про внесення змін до договору банківського мультивалютного рахунку № Физ-9456/Р від 26 лютого 2010 року, укладеного позивачем та відповідачем 01 жовтня 2014 року.

Підписанням вищевказаного договору, позивач погодився сплачувати комісійну винагороду у розмірі, визначеному Тарифами по Пакетам продуктів та послуг. Також, доручив банку здійснювати договірне списання з поточного рахунку та/або карткового рахунку у випадках та у порядку, передбаченому умовами банківського обслуговування фізичних осіб в АТ «Сбербанку Росії».

Відповідно до п. 4.4.10.2 розділу ІІ умов, після авторизації кошти на картковому рахунку блокуються банком на суму операції та комісійної винагороди банку.

В разі неотримання банком від платіжної системи вимоги на списання коштів з карткового рахунку за відповідною операцією, на здійснення якої кошти на картковому рахунку були заблоковані після авторизації, протягом 30 календарних днів з дати авторизації, кошти на картковому рахунку розблоковуються.

Особа, що подає апеляційну скаргу вказала, що суд першої інстанції не надав оцінки тому, що Банком було списано кошти з карткового рахунку позивача лише 20 грудня 2014 року, а також не надав оцінки положенням Умов щодо блокування коштів на картковому рахунку та обставинам застосування чинної на момент списання коштів комісії.

Оскільки, Банк діяв зі своєї сторони правомірно щодо позивача, тому вимоги щодо відшкодування моральної шкоди, стягнення 3 % та інфляційних витрат, витрат на правову допомогу є необґрунтованими та недоведеними позивачем і в їх задоволенні необхідно відмовити, однак районний суд помилково дійшов висновку про часткове їх задоволення.

Крім того, на адресу апеляційного суду від представника ПАТ «Сбербанк» - Ковриженка С.О. надійшли письмові пояснення по справі, в яких приведені доводи незаконності рішення суду першої інстанції, які є аналогічними доводам апеляційної скарги. Крім того, зазначено, при списанні банком з карткового рахунку клієнта заблокованої суми була правомірно застосована комісія за видачу готівки в іноземних банках з використанням платіжних карток, що діяла на момент списання (проведення руху коштів по рахунку), відповідно до умов УБО та ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».

Тому, із врахуванням вимог апеляційної скарги та письмових пояснень до апеляційної скарги ПАТ «Дочірній Банк Сбербанку Росії» просив скасувати рішення районного суду як незаконне та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог позивача відмовити.

Учасники справи в судове засідання не з'явились, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується повернутими на адресу апеляційного суду повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Крім того, за клопотанням ПАТ «Сбербанк» розгляд вказаної справи, призначеної на 17 січня 2018 року було відкладено в зв'язку з призначенням її в режимі відеоконференції через Печерський районний суд м. Києва. Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, ПАТ «Дочірній Банк Сбербанку Росії» отримало копію ухвали про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, якою було зобов'язаного їхнього представника прибути в судове засідання до Печерського районного суду м. Києва у визначену дату та час проведення судового засідання, однак за повідомленням зазначеного суду, 07 лютого 2018 року у визначений час 14 год. 30 хв. представник ПАТ «Дочірній Банк Сбербанку Росії» був відсутній в судовому засіданні.

Тому, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за можливе провести розгляд справи без участі учасників процесу, які у встановленому порядку були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання.

Відповідно до п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

П. 9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Провадження у вказаній справі відкрито до набрання чинності редакції ЦПК України (15 грудня 2017 року), а тому розгляд подання, у відповідності до п. 9 Перехідних положень ЦПК України, продовжується за правилами, що діють після набрання чинності нової редакції ЦПК України.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до залишення без задоволення з слідуючих підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Ч. 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Встановлено, 01 жовтня 2014 року між сторонами укладено договір № б/н про внесення змін до договору банківського мультивалютного рахунку № Физ-9456/Р від 26лютого 2010 року.

Відповідно до п. 1 ч. 2 даного договору банк зобов'язався надати ОСОБА_4 комплекс послуг, що включені до пакету продуктів і послуг «Універсальний».

Відповідно до ч. 5 договору за відкриття та обслуговування пакету Клієнт сплачує комісійну винагороду у розмірі визначеному Тарифами (а.с. 44 на звороті).

Згідно п.п. 9, 10 договору, підписанням цього договору клієнт доручає банку здійснювати договірне списання з поточного рахунку та/або карткового рахунку у випадках та в порядку, передбаченому Умовами банківського обслуговування фізичних осіб в АТ «Сбербанк Росії». Тарифів, що діяли на дату укладення договору, проведення розрахунків по операціях видачі готівки в іноземних банках - для інших (не в гривнях) карткових рахунків - 1% від суми + 3 долари США (а.с. 45 на звороті).

Із 20 грудня 2014 року вступили в силу зміни в Тарифах комісійної винагороди за банківськими операціями та послугами для фізичних осіб, згідно яких комісія банку за видачу готівкових в іноземних банках з використанням інших платіжних карт становить 20 % від суми + 3 долари США.

Відповідно до виписки по особовому рахунку ОСОБА_4 18 грудня 2014 року знімав кошти в сумі 15 690 грн. та 9 414 грн., разом 25 104 грн. (а.с.7).

Як вбачається із вищевказаної виписки 20 грудня 2014 року банк списав комісію за зняття ОСОБА_4 18 грудня 2014 року готівки у розмірі 1 930 грн. 11 коп. та 3 185 грн. 31 коп., а всього 5 115 грн. 42 коп. (а.с. 7).

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги виходив з того, що відповідач всупереч вимогам закону списав кошти із рахунку ОСОБА_4 у більшому розмірі ніж це передбачено договором.

Колегія судді погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 1066 ЦК України - банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 1068 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно вимог ст. 1071 ЦК України банк може списати кошти з рахунку клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених Законом чи договором між банком і клієнтом.

Відповідно до п. 4.4.2.1 Умов банківського обслуговування фізичних осіб в АТ «Сбербанк Росії» укладення договору клієнт доручає банку протягом всього строку дії Договору здійснювати договірне списання на користь банку з карткового рахунку суми комісійних винагород банку за послуги банку згідно з договором в розмірі, визначеному тарифами по карткових рахунках.

Згідно п. 4.4.1 розділу ІІ Умов за здійснення операцій по картковому рахунку, а також за надання інших послуг, пов'язаних з обслуговуванням карткового рахунку, банк отримує комісійну винагороду, розмір якої визначається тарифами по карткових рахунках, що діють на дату здійснення відповідної операції /надання відповідної послуги.

Відповідно до змісту підрозділу 1 розділу І Умов, операція (для карткових рахунків) - це дія, ініційована ініційована держателем з внесенням готівки на картковий рахунок чи зняття готівки з карткового рахунку; тарифи - документ, затверджений відповідним колегіальним органом банку у встановленому банком порядку, у якому зазначається перелік послуг банку із зазначенням розміру винагороди банку за надання таких послуг. Клієнт сплачує послуги банку згідно з Тарифами, чинними на момент здійснення відповідної операції, відкриття пакету, відкриття відповідного рахунку, отримання відповідної послуги.

Отже, ініційована ОСОБА_4 операція щодо зняття коштів на загальну суму 25 104 грн. була авторизована (одержано дозвіл на її здійснення) 18 грудня 2014 року, а зміни в Тарифах комісійної винагороди за банківськими операціями та послугами для фізичних осіб вступили в силу лише 20 грудня 2014 року.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що Банком всупереч вимогам закону списав кошти із рахунку ОСОБА_4 у більшому розмірі ніж це передбачено договором.

Крім того, відповідно до ст. 1073 ЦК України, у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Відповідач неправомірно списав кошти з рахунку позивача, користувався ними, тому відповідно до ст. 625 ч.2 ЦК України повинен сплатити позивачу 3% річних та інфляційні витрати за користування грошовими коштами позивача.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, з яким погоджується і колегія суддів, що позов в частині стягнення 3 % річних в сумі 41,54 грн. та інфляційні витрати в сумі 417,93 грн. підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 1 Закону України від 20 грудня 2011 року «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

У п.п. 47, 48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» судам роз'яснено, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в п. 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Встановлено, що в матеріалах справи маються договір про надання юридичної допомоги від 24 лютого 2015 року (а.с. 111), укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 про надання правової допомоги, довідка про кількість витрачених годин роботи адвоката згідно договору № 05-24/02/2015 (а.с. 112) та квитанція до прибуткового касового ордера від 10 березня 2015 року про сплату за надання правової допомоги (а.с. 113).

Отже, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, з яким погоджується і колегія суддів, щодо стягнення з відповідача на користь позивача 4122,50 грн. за надання правової допомоги.

Судами встановлено, що спірні правовідносини виникли з договору про обслуговування на умовах пакету продуктів і послуг в рамках договору банківського обслуговування.

Аналізуючи вимоги ОСОБА_4 про стягнення з відповідача на його користь моральної шкоди, колегія суддів прийшла до висновку, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про часткове задоволення позову в цій частині.

Оскільки, відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно положень п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Крім того, поняття моральної (немайнової) шкоди і порядок її відшкодування визначається статтею 23 ЦК України.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених Цивільним кодексом та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону України "Про захист прав споживачів" чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 4 Закону України "Про захист прав споживачів" передбачено, що споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків та моральної шкоди.

Враховуючи те, що предметом спірних відносин є договірні відносини, які виникли з договору про обслуговування на умовах пакету продуктів і послуг в рамках договору банківського обслуговування і позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав як споживач, тому він має право на відшкодування моральної шкоди, оскільки таке його право передбачено вище приведеними норма чинного законодавства.

Розмір моральної шкоди, визначений судом першої інстанції в сумі 1 000 грн. є, на думку колегії суддів правильним, оскільки враховуючи предмет спору, він відповідає засадам розумності, справедливості та співмірності моральних страждань, завданими протиправними діями відповідача.

Оцінюючи надані сторонами докази як в підтвердження позовних вимог, так і в їх заперечення, враховуючи доводи апеляційної скарги щодо обґрунтованості позовних вимог та незаконності рішення районного суду, колегія суддів прийшла до висновку, що позивачем під час розгляду справи надано належні та вмотивовані докази, які дають підстави для часткового задоволення позову.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції, при вирішенні спору повно з'ясував та перевірив всі фактичні обставини справи, тому рішення суду першої інстанції є правильним, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування чи зміни не вбачає.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дочірній Банк Сбербанк Росії» залишити без задоволення.

Рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 20 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Дочірній Банк Сбербанк Росії» про захист прав споживачів, зобов'язання вчинити дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її проголошення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Головуючий

Судді