Провадження №2-з/193/3/18
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
У Х В А Л А

23 лютого 2018 року смт.Софіївка

Софіївський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого-судді: Кащук Д.А.,

за участі секретаря судового засідання: Ратушній В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду сел. Софіївка, в порядку ч.2 ст.247 ЦПК України, без участі сторін, та без фіксування судового засідання звукозаписувальним пристроєм, позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

06 лютого 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із вищевказаним позовом.

22 лютого 2018 року, поза межами судового засідання, до суду позивачем подано заяву про забезпечення позову до набрання чинності рішення у справі, шляхом накладення арешту на житловий будинок загальною площею 55,5 кв.м, який розташований за адресою: Дніпропетровська область, Софіївський район, с.Южне, вул. Лісна, буд.1 та на 1/6 частину чотирикімнатної квартири загальною площею 84,3 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, шляхом заборони будь-яким особам укладати угоди стосовно цього майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати його відчуження.

Заява вмотивована тим, що неприйняття заходів забезпечення позову може унеможливити виконання рішення суду.

Учасники процесу при розгляді справи присутніми не були, їх неявка не перешкоджає розгляду заяви по суті.

Суд, вивчивши заяву про забезпечення позову, матеріали справи, прийшов до висновку про необхідність задоволення заяви про забезпечення позову, виходячи з наступного.

Так, положеннями ч.1 ст.149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктом 1 частини 1 ст.150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляд заяв про забезпечення позову» передбачено, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до цього ж п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Також відповідно до пункту 20 постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ» від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що з метою забезпечення знаходження майна у володінні відповідача на час судового розгляду позову про право на це майно суд за клопотанням позивача може вжити заходи забезпечення позову (статті 151, 152 ЦПК), наприклад, накласти арешт на майно, заборонити відповідачеві вчиняти певні дії (розпоряджатися і/або користуватися спірним майном), заборонити державному реєстратору прав на нерухоме майно вносити зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, передати спірне майно на зберігання третій особі відповідно до статті 976 ЦК (судовий секвестр).

Відповідно ч.6 ст.154 ЦПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Згідно ч.1 ст.157 ЦПК України ухвала суду про забезпечення позову має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Вищезазначене дає підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду, тому заяву позивача необхідно задовольнити.

На підставі викладеного, керуючись ч.1 ст.149, п.1 ч.1 ст.150, ст.151, ч.10 ст.153, ст.154, ч.1 ст.157, ст.ст.260, 353 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову - задовольнити.

Накласти арешт на житловий будинок загальною площею 55,5 кв.м, який розташований за адресою: Дніпропетровська область, Софіївський район, с.Южне, вул.Лісна, буд.1 та на 1/6 частину чотирикімнатної квартири загальною площею 84,3 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, шляхом заборони будь-яким особам укладати угоди стосовно цього майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати його відчуження.

Копію ухвали для відома та виконання направити відповідачу та Софіївському РВ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (53100, Дніпропетровська область, сел. Софіївка, вул. Карпенко, буд.№10).

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвалу може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала набрала законної сили 23 лютого 2018 року.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Суддя Д.А. Кащук