Апеляційний суд Житомирської області
Справа №278/2230/17 Головуючий у 1-й інст. Грубіян Є. О.
Категорія 48 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2018 року Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

з участю секретаря судового засідання Пеклін Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №278/2230/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 17 листопада 2017 року, яке ухвалене під головуванням судді Грубіяна Є.О. в м. Житомирі,

в с т а н о в и в:

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 Посилаючись на положення ст.ст.182,192,273 СК України, просив розмір аліментів, визначений заочним рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 16 січня 2017 року, на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, зменшити з 870 грн. до 500 грн. та звільнити його від сплати аліментів на утримання дружини ОСОБА_2 Свої вимоги обґрунтовував тим, що сплачував аліменти на утримання сина та дружини за рішенням суду, але його матеріальний стан погіршився і він не має можливості сплачувати аліменти у розмірах, визначених судовим рішенням, оскільки втратив роботу та отримує лише державну допомогу по безробіттю. Окрім того зазначає, що не має у власності рухомого та нерухомого майна, а перебуває на утриманні батьків.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 17 листопада 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі. Вважає, що суд при ухваленні рішення не застосував положення ст.182 СК України та не врахував його матеріальний стан. Зазначає, що ст.84 СК України визначено, що аліменти на утримання дружини можуть бути стягнуті лише за умови, якщо чоловік може надавати матеріальну допомогу. Він такої можливості не має.

Переглянувши справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до положень ст.367 ЦПК України, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що заочним рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 16 січня 2017 року з відповідача стягнуті у твердій грошовій сумі щомісячні аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 року, в розмірі 870 грн., але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та на утримання дружини у розмірі 300 грн. до досягнення дитиною трьох років.

Відповідно до положень ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування, а питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частинами першою та другою ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Як убачається із копії трудової книжки на час ухвалення заочного рішення та стягнення аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_1 працював листоношею (поштарем) у Житомирській дирекції ПАТ «Укрпошта» та його середньомісячна заробітна плата складала 3 665 грн., що доводиться довідкою про доходи від 19 вересня 2017 року №533 (документи приєднані до матеріалів справи). Із заробітної плати сплачувалися аліменти, але з 11 вересня 2017 року платник аліментів звільнився за власним бажанням.

За направленням центра зайнятості ОСОБА_1 09 листопада 2017 року зарахований до складу слухачів ДНЗ «Житомирське вище професійно-технічне училище» та відповідно до довідки від 17 січня 2018 року №157/03 перебуває на обліку як безробітний в Житомирському МЦЗ з 20 жовтня 2017 року.

Також ОСОБА_1 посилається на те, що його мати отримує пенсію за вислугу років працівникам охорони здоров'я, щомісячний розмір якої до вересня місяця 2017 року складав 1 257,33 грн., а з жовтня 2017 року становить 1 391,50 грн., та шлюб між батьками розірваний. Разом із тим, із ксерокопій паспортів платника аліментів та ОСОБА_4 і ОСОБА_5 вбачається, що всі зареєстровані за однією адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до частини другої ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бутим меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Наразі прожитковий мінімум на дитину віком до шести років становить 1 492 грн., а відтак щомісячний розмір допомоги батька дитини вік якої до шести років за жодних обставин не може бути меншим ніж 746 грн.

Окрім того, ОСОБА_1 в силу ст.180 СК України, як батько дитини, зобов'язаний утримувати свого сина до досягнення ним повноліття. Оскільки дитина проживає із матір'ю (така обставина сторонами не заперечується), то об'єктивно левова частина утримання дитини лягає на плечі матері, хоча обов'язок батьків хлопчика щодо його утримання є абсолютним та мусить бути рівним.

Також апеляційний суд приймає до уваги й ті обставини, що стан здоров'я ОСОБА_1 не є хворобливим. Хоча мати останнього й отримує пенсію, але дана обставина не зупинила останнього від звільнення за власним бажанням, хоча існують й інші форми здобуття освіти, а тому дана обставина не мусить негативно відобразитися на дитині, яка в силу малолітнього віку не здатна самостійно себе утримувати та наразі залежить від батька, який не має протипоказань щодо праці. Приймається до уваги й загальна тенденція щодо подорожчання життя.

З огляду на вищевикладене, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що обставини, на які посилається ОСОБА_1 не є істотними та достатніми для того, щоб зменшити розмір аліментів на утримання дитини, а доводи апеляційної скарги та надані в суді апеляційної інстанції докази їх не спростовують.

Доводи апеляційної скарги щодо звільнення від сплати аліментів матері, з якою проживає дитина, до досягненню останньою трьох років обґрунтовуються незгодою батька дитини із заочним рішенням у цій частині, оскільки ОСОБА_1 посилається на те, що не має змоги надавати дружині будь-яку матеріальну допомогу. У разі незгоди з рішенням суду чинним законодавством передбачений механізм його оскарження. Окрім того, ст.273 СК України не поширюється на спірні правовідносини, оскільки передбачає зміну та звільнення від сплати аліментів, які призначені на утримання інших членів сім'ї та родичів. Що ж стосується прав та обов'язків подружжя на утримання, то такі правовідносини регулюються главою 9 СК України, зміст якої не передбачає звільнення від сплати аліментів, а містить припинення права на утримання за певних обставин.

Суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Підстав для його скасування апеляційний суд не вбачає, а тому відповідно до частини першої ст.375 ЦПК України оскаржене судове рішення залишає без змін.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 17 листопада 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 02 лютого 2018 року.

Головуюча Судді: