Апеляційне провадження № 22-ц/796/1724/2018
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2018 року м. Київ

Унікальний номер справи 757/21768/17-ц

Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Шахової О.В.( суддя-доповідач), Головачова Я.В., Вербової І.М., за участю секретаря судового засідання Пащенко О.П.

сторони справи:

позивач ОСОБА_4

відповідачі: Генеральна прокуратура України (далі - ГПУ)

Державна казначейська служба України (далі - ДКСУ)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргуДержавної казначейської служби України, подану її представником Тимофєєвою Тетяною Миколаївною,

на рішення Печерського районного суду м. Києва, ухваленого 9 жовтня 2017 року суддею Остапчук Т.В. в приміщенні Печерського районного суду м. Києва о 15 год. 55 хв.,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2017року позивач ОСОБА_4 звернувся з позовом до Генеральної прокуратури України, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями та бездіяльністю органами, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що його 6.08.2016 року було затримано та повідомлено про підозру у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 110, ч. 1 ст. 258 КК України. 24.10.2016р. кримінальне провадження відносно позивача закрито на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв'язку з не встановленням достатніх доказів для доведення його винуватості у вчинені кримінального правопорушення.

Внаслідок незаконних дій працівників ГПУ позивачу було завдано моральної шкоди, яка проявилась у його душевних стражданнях, у нього погіршились нормальні життєві зв'язки, ускладнились сімейні та сусідські стосунки, що негативно вплинуло на стан його здоров'я. З урахуванням тривалості душевних страждань, що він зазнавав кримінального переслідування, просив стягнути з Державного бюджету України шляхом списання у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на свою користь у відшкодування моральної шкоди 1 000 000 грн.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 9 жовтня 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_4 у відшкодування моральної шкоди 9600 грн.

В іншій частині відмовлено.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, ДКСУ подано апеляційну скаргу та, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Вказує на те, що судом першої інстанції не враховано що ДКСУ виступає від власного імені, самостійно відповідає за власними зобов'язаннями і є окремим учасником цивільних відносин, відповідно до ч.1 ст. 2 ЦК України. Відповідно до ч.2 ст. 2 самостійним учасником цивільних відносин є Держава Україна. Жодним нормативно-правовим актом не передбачено, що орган Казначейства повинен нести цивільно-правову відповідальність за неправомірні дії посадових та службових осіб інших органів державної влади. У рішенні суду не наведено жодного доказу вини Казначейства щодо спричинення шкоди позивачу, тому покладення відповідальності на Казначейство свідчить про невірне вирішення справи, а вимога про стягнення коштів саме з Казначейства є необґрунтованою і такою, що не відповідає встановленому законом способу захисту порушеного права.

Крім того, суд першої інстанції не врахував приписи Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», оскільки право на відшкодування шкоди, завданої громадянинові діями органів дізнання, досудового розслідування, прокуратури і суду, дає лише встановлена незаконність дій посадових осіб вказаних органів.

Також зазначав, що з урахуванням інкримінованого позивачу злочину, застосування відносно нього міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою було цілком логічним з точки зору кримінально-процесуального законодавства та не було дією, яка не відповідає вимогам КПК України, а тому питання відшкодування втраченого заробітку є недоцільним.

Представник Генеральної прокуратури України - Ступак Д.В. підтримав доводи апеляційної скарги, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Інші учасники справи в судове засідання не з'явилися, повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи. Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Указом Президента України № 452/2017 від 29.12.2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано апеляційний суд міста Києва та утворено Київський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Київську область і місто Київ, з місцезнаходженням у місті Києві.

У відповідності до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Пунктом 8 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції, яка діє з 15.12.2017) передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду Апеляційним судом міста Києва.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції посилався на п. 14 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, правову позицію Верховного суду України у справі № 6-2203цс15 від 02 грудня 2015 року та виходив з того, що оскільки позивач перебував під слідством та судом в цілому 3 місяці, мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди, що підлягає стягненню, становить 9 600 грн. (3200,00 грн. х 3 місяці).

Крім того, суд першої інстанції посилаючись на ст. 23 ЦК України, виходив з того, що досудове та судове слідство стосовно позивача тривало 3 місяці, що призвело до зміни його звичного укладу життя, у нього погіршились нормальні життєві зв'язки, що негативно вплинуло на стан його здоров'я, свідчить про завдання останньому моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню. Тому враховуючи тривалість та глибину моральних страждань, суд вважав, що розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню за рахунок коштів державного бюджету України, в сумі 9 600 грн. відповідає засадам розумності та справедливості.

Виходячи з наявних у матеріалах справи, досліджених судом першої інстанції письмових доказів, висновки суду щодо підстав для часткового задоволення позову відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону. Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_4 6 серпня 2016 року було затримано та повідомлено про підозру у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 110, ч. 1 ст. 258 КК України.

24 жовтня 2016 року кримінальне провадження відносно позивача закрито на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв'язку з не встановленням достатніх доказів для доведення його винуватості у вчинені кримінального правопорушення.

Відносно позивача застосовувався запобіжний захід в вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ч.5. ст.. 9, ч. 6 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ст.. 38 Декларації прав і свобод людини та громадянина, ч. 5 ст. 5 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди.

Відповідно до ст.. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Доводи апеляційної скарги про те, що право на відшкодування шкоди, завданої громадянинові діями органів дізнання, досудового розслідування, прокуратури і суду, дає лише встановлена незаконність дій посадових осіб вказаних органів, колегія суддів до уваги не приймає враховуючи наступне.

Згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Отже, сам факт закриття кримінального провадження у зв'язку з відсутністю у діях ОСОБА_4 складу злочину, дає підстави останньому вимагати відшкодування моральної шкоди.

Згідно з п.5 ст.3 вказаного Закону, у наведених в статті 1 цього Закону випадках

громадянинові відшкодовуються (повертаються) моральна шкода.

У випадках, зазначених у ч. 1. цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

Отже, моральна шкода, завдана громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і судувідшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, і її розмір визначається судом у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

Доводи апеляційної скарги про те, що ДКСУ не повинна нести цивільно-правову відповідальність за неправомірні дії посадових та службових осіб інших органів державної влади, колегія суддів вважає необґрунтованими враховуючи наступне.

Частиною 2 ст. 2 ЦК України встановлено, що учасниками цивільних відносин є: держава Україна, АвтономнаРеспубліка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб'єкти публічного права.

Відповідно до ст. 170 ЦК України, держава набуває і здійснює цивільні права та обов'язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Держава реалізує правосуб'єктність через систему своїх органів. Від імені держави у відносинах, що регулюються цивільним законодавством, беруть участь органи управління державним майном, фінансові та інші спеціально уповноважені державою органи. Казначейська служба хоч і є юридичною особою, але діє від імені держави.

Відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (в тому числі і моральної шкоди), провадиться за рахунок коштів державного бюджету (ч. 1 ст. 4 Закону).

Відповідно до Положення про Державну казначейську службу України, Казначейство України відповідно до покладених завдань здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Отже, Державна казначейська служба України є лише тим органом, який здійснює списання коштів у разі стягнення цих коштів з держави.

Доводів щодо визначення судом розміру моральної шкоди апеляційна скарга не містить, а тому колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду щодо визначення розміру моральної шкоди в сумі 9 600 грн.

Інші доводи апеляційної скарги не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, оскільки висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.

Аналізуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що висновок суду першої інстанції про часткове задоволенні позову відповідає вимогам закону і обставинам справи.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 9 жовтня 2017 року залишити без змін, а апеляційну скаргу Державної казначейської служби України, подану її представником Тимофєєвою ТетяноюМиколаївною, без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 1.03.2018 року.

Суддя-доповідач

Судді: