Постанова

Іменем України

30 січня 2018 року

м. Київ

справа № 361/580/16-ц

провадження № 61-146св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Гулька Б. І., Синельникова Є. В. (суддя - доповідач), Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

відповідач - відділ державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області,

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області, у складі судді Маценко Н. П., від 12 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області постановлене у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, від 07 липня 2016 року,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2016 року ОСОБА_3 подала позовну заяву до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк»), відділу державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області (далі - ВДВС Броварського МРУЮ у Київській області), товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (далі - ТОВ «Кей-Колект») про припинення договору іпотеки та зобов'язання вчинити певні дії.

Позовна заява мотивована тим, що 30 листопада 2006 року між ОСОБА_3 та ПАТ «УкрСиббанк» було укладено кредитний договір, за яким вона отримала кредит на особисті потреби в сумі 150 000 доларів США терміном до 30 листопада 2017 року зі сплатою 12,3 % річних. У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором в цей же день, 30 листопада 2006 року, між сторонами було укладено договір іпотеки, згідно якого позивач передала банку в іпотеку належні їй житловий будинок і присадибну земельну ділянку розміром 0,0769 га, розташовані по АДРЕСА_1 Київської області. Крім того, 04 травня 2007 року між сторонами було укладено ще один кредитний договір, за умовами якого ОСОБА_3 отримала кредит на особисті потреби в сумі 157 000 доларів США терміном до 04 травня 2017 року зі сплатою 13 % річних. У забезпечення виконання зобов'язань за даним кредитним договором 04 травня 2007 року між нею і ПАТ «УкрСиббанк» було укладено договір іпотеки, згідно якого вона повторно передала в іпотеку банку належні їй житловий будинок і присадибну земельну ділянку по АДРЕСА_1 Київської області.

Позивач зазначав, що згідно письмового повідомлення від 15 грудня 2011 року ПАТ «УкрСиббанк» відступило ТОВ «Кей-Колект» право вимоги за вищевказаними кредитними договорами та договорами іпотеки. В подальшому ТОВ «Кей-Колект», з метою погашення заборгованості за кредитним договором, звернулось з позовом до суду про звернення стягнення на предмет іпотеки на належне позивачу нерухоме майно. На підставі судового рішення 28 жовтня 2013 року Броварським міськрайонний судом Київської області видано виконавчий лист, за яким 15 листопада 2013 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення суду.11 листопада 2014 року ТОВ «Кей-Колект», як іпотекодержатель, зареєструвало за собою право власності на передане в іпотеку нерухоме майно у вигляді будинку і ділянки вартістю 2 987 730 грн, тоді як заборгованість за виконавчим листом складає 1 266 503 грн 53 коп. Позивач посилалась на те, що державним виконавцем поза межами службових повноважень 11 грудня 2015 року накладено арешт на все належне їй майно, оголошено його у розшук та заборону його відчуження на користь ТОВ «Кей-Колект» лише у межах суми боргу у розмірі 1 266 503 грн 53 коп. при тому, що товариство самостійно задовольнило вимоги на суму 2 987 730 грн.

ОСОБА_3 вважає, що оскільки її грошове зобов'язання перед ПАТ «УкрСиббанк» є припиненими у результаті відступлення права вимоги на користь ТОВ «Кей-Колект», то підлягає припиненню і похідне від кредитного зобов'язання за договорами іпотеки. Припинення зобов'язання у свою чергу є підставою для винесення постанови про закінчення виконавчого провадження згідно пункту 3 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» та скасування арешту з належного їй майна.

У зв'язку з наведеним позивач просила визнати припиненими договір іпотеки від 30 листопада 2006 року, зареєстрований у реєстрі за № 5001,5002 та посвідчений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Лазаревою В.П. з усіма змінами до нього, повторної іпотеки від 04 травня 2007 року, укладений між нею і ПАТ «УкрСиббанк»; зобов'язати державного виконавця ВДВС Броварського МРУЮ у Київській області винести постанову про закінчення виконавчого провадження № 40716186, повернення виконавчого документа до суду, скасувати постанову про накладення арешту і заборону відчуження всього нерухомого майна, що належить їй на праві власності, зняти всі арешти, заборони та обмеження відносно нерухомого майна, а саме будинку по АДРЕСА_1, земельної ділянки площею 0,0769 га, кадастровий номер НОМЕР_3 по АДРЕСА_1, житлового будинку по АДРЕСА_2, Свалявського району Закарпатської області, житлового будинку АДРЕСА_3 Броварського району Київської області, а також з автомобілів марки «Тайота Камрі», 2008 року випуску державний номерний знак НОМЕР_1 та 2003 року випуску державний номерний знак НОМЕР_2, що вибули із її володіння і вона не є їх власником.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 травня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Судове рішення першої інстанції мотивоване відсутністю правових підстав для визнання припиненою іпотеки, встановленої в договорах іпотеки, укладених 30 листопада 2006 року та 4 травня 2007 року між позивачем і банком, при цьому районний суд вказав про те, що оскільки ТОВ «Кей-Колект» набуло право власності на предмет іпотеки в порядку звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення боргу за кредитом, то в силу положень Закону України «Про іпотеку» іпотека вже є припиненою.

07 липня 2016 року ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Київської області рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що судом першої інстанції при розгляді справи не допущено неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права.

У липні 2016 року ОСОБА_3 подала касаційну скаргу на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 07 липня 2016 року.

18 жовтня 2016 року ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою.

09 листопада 2017 року ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ справу за позовом ОСОБА_3 до ПАТ «УкрСиббанк», ВДВС Броварського МУЮ у Київській області, ТОВ «Кей-Колект» про припинення договору іпотеки та зобов'язання вчинити певні дії призначено до судового розгляду.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», і відповідно до пункту 4 частини першої розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

02 січня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заявлені нею позовні вимоги, посилаючись на порушення судами першої і апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу, обґрунтовано тим, що районний суд повно і всебічно не з'ясував обставини справи та дійшов хибного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Судами встановлено, що 30 листопада 2006 року між ОСОБА_3 (на той час мала прізвище ОСОБА_8) і ПАТ «УкрСиббанк» укладено кредитний договір, за умовами якого остання отримала у банку на особисті потреби кредит у розмірі 150 000 доларів США строком до 30 листопада 2017 року із сплатою за користування грошовими коштами 12,3 % річних.

У забезпечення виконання зобов'язань за цим кредитним договором між банком і позичальницею в цей же день 30 листопада 2006 року укладено нотаріально посвідчений договір іпотеки, за яким ОСОБА_3 передала в іпотеку належне їй майно: житловий будинок і присадибну земельну ділянку розміром 0,0769 га, що розташовані по АДРЕСА_1 Київської області.

04 травня 2007 року між позичальницею ОСОБА_3 (на той час прізвище ОСОБА_8) і ПАТ «УкрСиббанк» укладено кредитний договір, згідно якого ОСОБА_3 отримала в банку на споживчі потреби кредит в розмірі 157 000 доларів США строком до 04 травня 2017 року із сплатою 13 % річних за користування грошовими коштами.

На забезпечення виконання зобов'язань за цим кредитним договором між банком і позичальницею 04 травня 2007 року укладено нотаріально посвідчений договір іпотеки, за яким ОСОБА_3 повторно передала в іпотеку належне їй майно: житловий будинок і присадибну земельну ділянку розміром 0,0769 га, розташовані по АДРЕСА_1 Київської області.

01 червня 2010 року ОСОБА_8 уклала шлюб із ОСОБА_9, у зв'язку з чим змінила прізвище із ОСОБА_8 на ОСОБА_9, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_4.

Також, судом встановлено, що 12 грудня 2011 року АКІБ «УкрСиббанк» уклав із ТОВ «Кей-Колект» договір факторингу № 1, згідно якого банк відступив товариству право вимоги за рядом кредитних договорів, в тому числі за вищевказаними кредитними договорами, укладеними із ОСОБА_3, а також договір про передачу прав вимоги за іпотечними договорами, укладеними із ОСОБА_3

15 грудня 2011 року на ім'я ОСОБА_3 направлено повідомлення про відступлення прав вимоги за кредитними договорами.

У зв'язку із неналежним виконанням ОСОБА_3 умов кредитних договорів ТОВ «Кей-Колект» зверталося до суду із позовами про стягнення заборгованості.

Заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 липня 2012 року, яке набрало законної сили, із ОСОБА_3 на користь ТОВ «Кей-Колект» стягнуто заборгованість за кредитним договором від 30 листопада 2006 року у розмірі 202 804,08 доларів США, що становить 1 620 364 грн 08 коп. та судові витрати.

На виконання вказаного рішення 17 червня 2013 року Броварським міськрайонний судом видано виконавчий лист, за яким 23 липня 2014 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання вказаного рішення. Із Інформації про виконавче провадження вбачається, що виконавче провадження з виконання вказаного листа завершено 10 листопада 2015 року за пунктом 2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження», у зв'язку із поверненням документа стягувачу.

Заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 квітня 2013 року, яке набрало законної сили 07 травня 2013 року, із ОСОБА_3 на користь ТОВ «Кей-Колект» стягнуто заборгованість за кредитним договором від 04 травня 2007 року у розмірі 158 048 доларів США, що становить 1 263 284 грн 53 коп. та судові витрати.

На підставі вказаного заочного рішення 28 жовтня 2013 року Броварським міськрайонний судом Київської області видано виконавчий лист, за яким ВДВС Броварського МРУЮ у Київській області 15 листопада 2013 року відкрив виконавче провадження № 40716186, що триває на даний час. У межах даного виконавчого провадження постановою державного виконавця від 11 грудня 2015 року накладено арешт на майно боржниці ОСОБА_3 та оголошено заборону на його відчуження.

Відповідно до витягів із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вбачається, що 12 листопада 2014 року за ТОВ «Кей-Колект» зареєстровано право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 Київської області, а 11 листопада 2014 року за ТОВ «Кей-Колект» зареєстровано право власності на земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1. Реєстрація права власності на предмет іпотеки за ТОВ «Кейт-Колект» проведена в порядку звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі договору іпотеки від 30 листопада 2006 року (т.1 а.с. 72-75).

Також встановлено, що позивач, з підстав припинення боргових зобов'язань у зв'язку із зверненням стягнення на предмет іпотеки, 06 січня 2016 року зверталася до ВДВС Броварського МРУЮ у Київській області із заявою про закінчення виконавчого провадження та зняття арешту із всього майна боржника, проте відділом ДВС Броварського МРУЮ у знятті арешту було відмовлено з огляду на відсутність підтвердження про сплату боржником боргу або оскарження даного рішення у рамках даного виконавчого провадження.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, ухвалюючи рішення у справі, дійшов висновку про те, що позивачем, у відповідності до положень ст.ст. 58, 60 ЦПК України, не було надано докази відповідно до викладених обставин, якими вона обґрунтовувала свої вимоги, у зв'язку з чим, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог. При розгляді справи по суті судом не здобуто доказів у силу яких виконавче провадження підлягало б закінченню, і враховуючи ту обставину, що виконавче провадження триває, не є закінченим, то підстави для скасування арешту відсутні.

Згідно частини третьої статі 10 ЦПК України (у редакції від 07 липня 2010 року) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з положеннями частини третьої статті 60 ЦПК України (у редакції від 07 липня 2010 року) доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно положень статті 213 ЦПК України (у редакції від 07 липня 2010 року) рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог статті 214 ЦПК України (у редакції від 07 липня 2010 року) під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно положень статей 546, 575 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися заставою. Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Правила про іпотеку землі та інші окремі види застав встановлюються законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (часина перша статті 598 ЦК України). Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином ( стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частини п'ятої статті 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Підстави припинення іпотеки визначено у статті 17 Закону України «Про іпотеку». Зокрема, іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її; з інших підстав, передбачених цим Законом.

Таким чином, враховуючи, що іпотека за договором від 30 листопада 2006 року припинилася у зв'язку із набуттям іпотекодержателем прав власності на предмет іпотеки, то припинилася іпотека і за договором іпотеки від 04 травня 2007 року, так як за правилами статті 17 Закону України «Про іпотеку» наступні іпотеки припиняються внаслідок звернення стягнення за попередньою іпотекою, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог щодо визнання припиненими договорів іпотеки від 30 листопада 2006 року та 04 травня 2007 року, зобов'язання державного виконавця ВДВС Броварського МРУЮ у Київській області винести постанову про закінчення виконавчого провадження і повернути виконавчий документ до суду. Також вірним є висновок суду про відсутність правових підстав для задоволення вимог щодо зобов'язання державного виконавця ВДВС Броварського МРУЮ у Київській області скасувати всі арешти, заборони та обмеження відносно її майна, оскільки на даний час триває виконавче провадження з виконання рішення суду про стягнення із ОСОБА_3 боргу за кредитним договором від 04 травня 2007 року, воно не є закінченим, а тому підстави для скасування арешту відсутні, при цьому при розгляді справи судами не здобуто доказів, у силу яких виконавче провадження підлягало б закінченню.

Посилання скаржника на те, що судами попередніх інстанцій не було враховано те, що ціна предмету іпотеки (2 987 730 грн) перевищує її кредитну заборгованість (1 263 284 грн 53 коп.), є безпідставними. Із тексту оскаржених судових рішень вбачається, що судами була надана належна оцінка таким доводам, зокрема враховано наявність двох судових рішень про стягнення кредитної заборгованості по різним кредитним правочинам (на суму 150 000 доларів США та 157 000 доларів США), які були забезпечені одним і тим самим предметом іпотеки та приймаючи до уваги, що зобов'язання за кредитним договором від 30 листопада 2006 року (150 000 доларів США) припинено у зв'язку набуттям іпотекодержателем прав власності на предмет іпотеки, а зобов'язання у розмірі 158 048 доларів США, що становить 1 263 284 грн 53 коп., за кредитним договором від 04 травня 2007 року залишається не виконаним.

За правилами частини першої, другої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Керуючись статтями 402, 409, 410, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 07 липня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийД. Д. Луспеник

СуддіБ. І. Гулько

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В.Черняк