АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
______________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2018 року Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Кулікової С.В. (суддя-доповідач)

суддів: Кравець В.А., Мазурик О.Ф.

за участю секретаря: Осінчук Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 2 листопада 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг», третя особа: в.о. директора департаменту з персоналу Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» Самойленко Ірина Степанівна про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

Справа № 753/15986/17
Апеляційне провадження: №22-ц/796/364/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Комаревцева Л.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Кулікова С.В.
встановила:

у серпні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 391 027 грн. 54 коп.

Мотивуючи позовні вимоги позивач зазначав, що з 5 березня 2013 року перебуває у трудових відносинах з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», за час роботи займав посади менеджера з економічної безпеки (економічна безпека) департаменту з безпеки, менеджера з економічного аудиту управління з економічного аудиту адміністрації по фінансам, а з 5 січня 2016 року заступника директора департаменту (економічна безпека) департаменту з безпеки.

11 травня 2016 року генеральним директором відповідача було видано наказ № 555 «Про внесення змін в організаційну структуру департаменту з безпеки», пунктом 1.3 якого з 8 серпня 2016 року з організаційної структури управління та штатного розпису департаменту з безпеки виключена одна штатна одиниця - заступник директора департаменту (економічна безпека), тобто посада, яку він займав, проте в порушення ст. 492 КЗпП України та пункту 58 «Правових позицій Верховного Суду України щодо розгляду судами окремих категорій судових справ. Трудове право», відповідач, маючи вакантні місця за фахом, не запропонував їх йому, а згідно наказу № 872/л від 9 серпня 2016 року його було звільнено за скороченням штату.

Позивач стверджував, що заочним рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 13 березня 2017 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 7 червня 2017 року, скасовано наказ №872/л від 9 серпня 2016 року про звільнення та поновлено його на посаді заступника директора департаменту (економічна безпека) департаменту з безпеки з негайним виконанням рішення в цій частині, в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено через відсутність у матеріалах справи довідки про розмір заробітної плати.

Відповідачем було проігноровано вимогу суду про негайне виконання заочного рішення в частині поновлення на посаді заступника директора департаменту (економічна безпека) департаменту з безпеки, у зв'язку з чим, Дарницьким районним судом міста Києва 29 червня 2017 року видано виконавчий лист про поновлення на роботі на посаді заступника директора департаменту (економічна безпека) департаменту з безпеки ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», за яким 26 липня 2017 року Металургійним відділом державної виконавчої служби міста Кривий Ріг відкрито виконавче провадження.

Позивач зазначав, що 1 серпня 2017 року в.о. директора департаменту з персоналу ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» Самойленко І.С. видано наказ по підприємству №823/л про скасування наказу №872/л від 9 серпня 2016 року та про поновлення його на попередній роботі.

Також 2 серпня 2017 року він звернувся із заявою до керівництва товариства про добровільну виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 9 серпня 2016 року по 1 серпня 2017 року, у зв'язку із незаконним звільненням та затримкою виконання судового рішення про поновлення на роботі і надання довідки про розмір заробітної плати за час, що передував незаконному звільненню.

21 серпня 2017 року йому було відмовлено у виплаті середнього заробітку та надано довідку від 3 серпня 2017 року про середній заробіток за вих. №8412-51/1-3867, згідно якої розмір середньомісячного заробітку складає 33 322 грн. 94 коп.

Позивач, виходячи з періоду вимушеного прогулу та розміру середнього заробітку просить стягнути суму у розмірі 391 027 грн. 54 коп.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 2 листопада 2017 року позов задоволено, стягнуто з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 9 серпня 2016 року по 31 липня 2017 року в розмірі 391 027 грн. 54 коп., стягнуто з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь держави судовий збір в розмірі 3 910 грн. 28 коп.

У поданій апеляційній скарзі ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» просить скасувати рішення та постановити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Відповідач посилається на невідповідність рішення суду нормам матеріального та процесуального права, оскільки однією з позовних вимог у справі про поновлення на роботі була вимога про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, і в її задоволенні було відмовлено, що з урахуванням предмету вказаного позову є підставою для закриття провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 9 серпня 2016 року по 13 березня 2017 року.

Крім того, відповідач вважає, що судом не враховано положення ст.235 Кодексу законів про працю України, згідно яких стягнення середнього заробітку за вимушений прогул передбачене лише при винесенні рішення про поновлення працівника на роботі, а в даному позові відсутня вимога про поновлення на роботі. Також судом проігноровано положення п.6 вказаного Пленуму ВСУ №13 і не зазначено, що стягнена сума середнього заробітку підлягає виплаті на користь позивача з утриманням податків та інших обов'язкових платежів, що також вказує на неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідач ставить під сумнів наявність своєї вини при затримці виконання рішення суду про поновлення на роботі, оскільки позивачпісля набрання рішенням законної сили особисто не звернувся до товариства з метою поновлення на роботі, не надавав паспорт та трудову книжку і вказані обставини позивачем не спростовувалися. При цьому, одразу після особистого звернення ОСОБА_5, надання паспорту та трудової книжки, його було поновлено на попередній роботі наказом №823/л від 1 серпня 2017 року і внесено відповідні зміни до його трудової книжки.

За таких обставин відповідач вважає, що рішення про поновлення на роботі не було виконане негайно виключно через бездіяльність позивача, а не через затримку з вини відповідача, що вказує на відсутність підстав для застосування положень ст.236 КЗпП України.

Відповідно до п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону №2147-VІІ від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України від 2 червня 2016 року №1402- VІІІ "Про судоустрій і статус суддів" у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень цього Закону, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Належним чином повідомлений про день та час розгляду апеляційної скарги позивач (а.с.107), у судове засідання не з'явився, направив електронною поштою клопотання про розгляд справи у його відсутність, тому відповідно до положень ст. 372 ЦПК України колегія суддів провела судове засідання у його відсутність.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, яка підтримала апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що заочним рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 13 березня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 7 червня 2017 року, скасовано наказ ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» №872/л від 9 серпня 2016 року про звільнення з підприємства за скороченням штату ОСОБА_5, поновлено ОСОБА_5 на посаді заступника директора (економічна безпека) департаменту з безпеки ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» та допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення (а.с. 9-16).

Дарницьким районним судом міста Києва 29 червня 2017 року видано виконавчий лист про поновлення на роботі на посаді заступника директора департаменту (економічна безпека) департаменту з безпеки ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» (а.с. 17).

1 серпня 2017 року в.о. директора департаменту з персоналу ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» Самойленко І.С. видано наказ по підприємству №823/л про скасування наказу №872/л від 9 серпня 2016 року та поновлення ОСОБА_1 на попередній роботі (а.с. 18).

2 серпня 2017 року позивач звернувся із заявою до керівництва товариства про добровільну виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 9 серпня 2016 року по 1 серпня 2017 року, у зв'язку із незаконним звільненням та затримкою виконання судового рішення про поновлення на роботі та надання довідки про розмір заробітної плати за час, що передував незаконному звільненню (а.с. 19), а листом від 18 серпня 2017 року йому було відмовлено у виплаті середнього заробітку та надано довідку від 3 серпня 2017 року про середній заробіток за вих. №8412-51/1-3867, згідно якої розмір середньомісячного заробітку складає 33 322 грн. 94 коп. (а.с. 19, 20, 22).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з доведеності позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з таких підстав.

Конституція України, трудове та цивільне законодавство закріплює обов'язок кожного неухильно додержуватися положень Конституції України та законів України, добросовісно здійснювати свої права та обов'язки і встановлює юридичну відповідальність за їх невиконання та передбачає заходи примусового виконання цивільних обов'язків, які виникають, зокрема, безпосередньо з актів законодавства, рішення суду або договору, у разі їх невиконання боржником добровільно (стаття 68 Конституції України, статті 11, 14 ЦК України, статті 14, 367 ЦПК України, Закон України «Про виконавче провадження»).

Так, частина перша статті 235 КЗпП України передбачає, що в разі звільнення без законних підстав працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, підлягає негайному виконанню (частина п'ята статті 235 КЗпП України).

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей обов'язковості і підлягає виконанню не з моменту набрання ним законної сили, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні.

Оскільки зазначена норма права в імперативній формі передбачає негайне виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі відсутність у судовому рішенні вказівки про це не позбавляє рішення його обов'язковості з моменту проголошення.

Обов'язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства (частина п'ята статті 124 Конституції України). Отже, з огляду на принцип загальнообов'язковості судових рішень за змістом статей 14, 367 ЦПК України судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов'язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 34 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов'язків.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом (частина друга статті 14 ЦПК України).

Статтею 236 КЗпП України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

У випадку невиконання цього обов'язку добровільно, рішення суду підлягає виконанню у примусовому порядку.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначають Закон України «Про виконавче провадження» (далі - Закон), а також прийнята на виконання цього Закону Інструкція про проведення виконавчих дій, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року № 74/5.

Відповідно до зазначених нормативно-правових актів примусове виконання рішень в Україні покладається на державну виконавчу службу та здійснюється останньою на підставі виконавчого документа.

За змістом норм статті 236 КЗпП України затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі слід вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин, негайно, після проголошення судового рішення.

З правильно вставлених судом обставин вбачається, що рішення Дарницького районного суду від 13 березня 2017 року про поновлення позивача на роботі, яке набрало законної сили 7 червня 2017 року після перегляду судом апеляційної інстанції, відповідач видав наказ про поновлення ОСОБА_1 лише 1 серпня 2017 року, а відтак наявна затримка з вини відповідача виконання судового рішення у розумінні статті 236 КЗпП України, яка зумовлює відповідальність, передбачену цією нормою.

Також колегія суддів вважає правильним здійснення розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 9 серпня 2016 року по 31 липня 2017 року і визначений відповідно до нього розмір.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.

Згідно абз. 3 п. 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до п. 5 розд. ІV Порядку, основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 2 п. 8 Порядку).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абз. 3 п. 8 Порядку).

Крім того, положеннями розд. ІІІ Порядку передбачені види виплат, які підлягають урахуванню і які не підлягають урахуванню (зокрема, одноразові виплати, соціальні виплати, окремі види премій тощо) при обчисленні середньої заробітної плати, як розрахункової величини для нарахування виплати за час вимушеного прогулу.

Ураховуючи, що звільнення ОСОБА_1 сталося 9 серпня 2016 року, середня заробітна плата позивача повинна обчислюватися з виплат, отриманих ним за попередні два місяці роботи, а саме за червень і липень 2016 року з урахуванням середньоденного заробітку, правильно становить 1 630 грн. 48 коп.

Доводи апеляційної скарги щодо наявності судового рішення про відмову ОСОБА_1 у стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, що є підставою для закриття провадження у справі, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки предметом даного позову є стягнення заробітної плати за період з 9 серпня 2016 року по 31 липня 2017 року, що включає час вимушеного прогулу та невиконання обов'язку роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі.

Також не знайшли свого підтвердження доводи апеляційної скарги про відсутність вимоги про поновлення на роботі, що виключає можливість розгляду вимоги стягнення середнього заробітку за вимушений прогул, оскільки підставою для такого стягнення є незаконне звільнення працівника, що в даному випадку, встановлено заочним рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 13 березня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 7 червня 2017 року.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що діючим законодавством встановлено обов'язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов'язок полягає у тому, що у роботодавця обов'язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися, що спростовує доводи апеляційної скарги про відсутність вини відповідача про затримку виконання рішення суду про поновлення на роботі, оскільки позивачпісля набрання рішенням законної сили особисто не звернувся до товариства з метою поновлення на роботі, не надавав паспорт та трудову книжку.

Не спростовують правильного висновку суду першої інстанції посилання товариства на відсутність у рішенні вказівки про утримання податків та інших обов'язкових платежів, оскільки зі змісту резолютивної частини рішення вбачається, що суми заборгованості по заробітній платі визначені без утримання податків і інших обов'язкових платежів, а отже, при виконанні рішення суду, враховуючи, що справляння і сплата прибуткового податку з громадян згідно положень Податкового кодексу України є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, до виплати позивачу підлягають суми без урахування податків та інших обов'язкових платежів.

Судом першої інстанції повно з'ясовані обставини справи, оцінені надані сторонами докази, правильно застосовані норми матеріального права, тому колегія суддів згідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України дійшла висновку про залишення рішення суду без змін, а скарги без задоволення.

Керуючись ст. ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 2 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий:

Судді: