У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" лютого 2018 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Чех Н.А.

з участю секретаря - Кузьменко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за скаргою ОСОБА_1 на дії Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві про визнання протиправною бездіяльність державного виконавця щодо не зняття арештів та зобов'язати зняти арешт та заборону на відчуження майна боржника,

встановив:

В провадженні Дніпровського районного суду м. Києва перебуває на розгляді справа за скаргою ОСОБА_1 на дії Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві про визнання протиправною бездіяльність державного виконавця щодо не зняття арештів та зобов'язати зняти арешт та заборону на відчуження майна боржника.

В судове засідання скаржник не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений за допомогою судової повістки, направленої рекомендованим листом.

В судове засідання суб'єкт оскарження не з'явився, в матеріалах справи міститься прохання щодо розгляду справи за його відсутності.

Перевіривши матеріали справи, суд дійшов до наступного.

Дана скарга була зареєстрована в Дніпровському районному суді м. Києва 19.09.2016 року. 25.10.2016 року скарга розглянута, постановлено судове рішення під головуванням судді Савлук Т.В.

25.05.2017 року Апеляційний суд м. Києва розглянувши скаргу ОСОБА_1, ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 25.10.2016 року скасував у зв'язку порушенням процесуального законодавства, та передав питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

09.06.2017 року відбувся автоматизований розподіл справи. Матеріали справи передані на розгляд судді Чех Н.А. Розгляд справи призначено на 17.07.2017 року.

В судове засідання 17.07.2017 року скаржник не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений за допомогою судового виклику, направленого рекомендованим листом. Від скаржника та його представника надійшли заяви про відкладення. Розгляд справи відкладено на 02.10.2017 року.

В судове засідання 02.10.2017 року скаржник повторно не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений за допомогою судової повістки, направленої рекомендованим листом. З метою не порушення прав скаржника розгляд справи відкладено на 01.11.2017 року.

В судове засідання 01.11.2017 року з'явився представник скаржника, розгляд справи відкладено за клопотанням представника скаржника для ознайомлення з матеріалами справи та виконання ним вимог апеляційної інстанції. Розгляд справи призначено на 16.11.2017 року.

В судове засідання 16.11.2017 року скаржник не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений через представника під розписку. З метою не порушення прав скаржника розгляд справи відкладено на 08.12.2017 року.

В судове засідання 08.12.2017 року скаржник повторно не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений за допомогою судової повістки, направленої рекомендованим листом. У зв'язку з наявністю в матеріалах справи заяви представника скаржника про розгляд справи за його відсутності, та з метою вирішення процесуальних питань, які стали причиною скасування попереднього судового рішення, явка скаржника судом була визнана обов'язковою, про що повідомлено скаржника. Розгляд справи відкладено на 18.01.2018 року.

В судове засідання 18.01.2018 року скаржник не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений за допомогою судового повідомлення, де вказано про обов'язковість явки до суду, направленого рекомендованим листом. Розгляд справи відкладено на 20.02.2018 року. Скаржника повторно повідомлено про необхідність з'явитися до суду.

Як передбачено ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи,поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів,поданих учасниками справи або витребуваними судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 450 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Частиною 5 статті 223 ЦПК України визначено, що у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез'явлення не перешкоджає вирішенню спору.

В матеріалах справи містяться відомості щодо виклику скаржника на усі судові засідання та про визнання його явки до суду обов'язковою з метою вирішення усіх процесуальних питань задля повного та всебічного розгляду справи.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з'явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез'явлення не перешкоджає розгляду справи.

Системний аналіз положень Цивільно-процесуального кодексу України свідчить про те, що законодавець диференціює необхідність врахування судом поважності/неповажності явки позивача до суду залежно від того, яке це судове засідання: перше чи повторне. Тобто не вказує на врахування судом поважності причин при повторній неявці позивача до суду. Це пов'язано із дією принципу цивільного судочинства - диспозитивністю, відповідно до якого, кожний учасник процесу самостійно розпоряджається наданими йому законом процесуальними правами.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Правосуддя має бути швидким. Тривала невиправдана затримка процесу практично рівнозначна відмові в правосудді. (Рішення Суду у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992 р., (Judgement of ECHR of 16 December 1992 De Geouffre de la Pradelle v. France // Series A N 253- В).

З цього приводу прецедентними є також рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Враховуючи викладене, норми чинного законодавства України, та прецедентну практику Європейського суду з прав людини, суд вважає, що скарга підлягає залишенню без розгляду.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 12, 13, 223, 257, 258, 259, 260, 353, 354, 450 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Скаргу ОСОБА_1 на дії Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві про визнання протиправною бездіяльність державного виконавця щодо не зняття арештів та зобов'язати зняти арешт та заборону на відчуження майна боржника - залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: