Справа № 361/6351/17 Головуючий у І інстанції Сердинський В. С.
Провадження № 22-ц/780/728/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 52 12.03.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

12 березня 2018 року м.Київ

Апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Верланова С.М., Приходька К.П.,

при секретарі Вергелес О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 грудня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Національний академічний театр російської драми імені ОСОБА_3» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

в с т а н о в и в:

У жовтні 2017 року ОСОБА_2 звернуласядо суду із вказаним вище позовом,який мотивувала тим, що вона працювала у Державному підприємстві «Національний академічний театр російської драми імені ОСОБА_3» на посаді звукооператора служби звукозапису та відтворення. Наказом № 106-к від 05 липня 2010 року її було звільнено зроботи за п.4 ст.40 КЗпП України за прогул без поважних причин.

Вказувала, що при звільненні відповідач не провів з нею розрахунку у повному обсязі, зокрема не виплатив заробітну плату за 5 днів роботи у липні 2010 року та компенсацію за 1 день невикористаної відпустки, що є порушенням ст.ст.47,116 КЗпП України, згідно яких виплата усіх сум, що належать працівнику проводиться у день звільнення. Вона звернулася до суду і рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 липня 2017 року із відповідача на її користь стягнуто невиплачений заробіток у розмірі 1458,24 грн. Однак, дане рішення відповідачем не виконане до цього часу.

Посилаючись на ст.117 КЗпПУ, з урахуванням її середнього заробітку в сумі 6116,33 грн., просила стягнути із відповідача на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку за період із 06 липня 2010 року по 16 жовтня 2017 року в розмірі 538236,33 грн.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 грудня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із таким рішенням, позивачка ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким її позов задоволити у повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм процесуального і матеріального права. Скаргу мотивує тим, що суд дав невірну оцінку рішенню Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 липня 2017 року, яким стягнуто на її користь заробітну плату в розмірі 1458,24 грн., яку відповідач безпідставно утримав. Суд не застосував положення ст.61 ЦПК України (в редакції на час ухвалення рішення) щодо обставин встановлених іншим рішенням, яке набрало законної сили. Суд помилково не застосував закон, який підлягав застосуванню до даних відносин, а саме: ст.116 КЗпПУ та ст.43 Конституції України щодо її права на своєчасне одержання винагороди за працю.

Відповідач ДП «Національний академічний театр російської драми імені ОСОБА_3»подав відзив на апеляційну скаргу, де вказав, що суд першої інстанції прийняв законне і обгрунтоване рішення і правомірно відмовив у задоволенні позову, а доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 є безпідставними і надуманими, не грунтуються на вимогах закону, не спростовують висновків суду.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 та її представники адвокати ОСОБА_4, ОСОБА_5 подану апеляційну скаргу підтримали, просили задоволити та скасувати рішення Броварського міськрайонного суду Київської області як незаконне.

Представники відповідача ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в суді апеляційної інстанції проти задоволення апеляційної скарги заперечували, посилаючись на законність і обгрунтованість судового рішення та відсутність підстав для його скасування.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки його необгрунтованістю та відсутністю підстав для його задоволення.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Згідно ст.47 КЗпПУ власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст.116 КЗпПУ при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Згідно ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Судом першої інстанції встановлено і підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2 перебувала у трудових відносинах з відповідачем, обіймаючи посаду звукооператора служби звукозапису та відтворення театру (а.с.42).

Наказом відповідача № 106-к від 05 липня 2010 року ОСОБА_2 звільнено зроботи за п.4 ст.40 КЗпП України за прогул без поважних причин в період із 17 червня по 22 червня 2010 року. В день звільнення, тобто 05 липня 2010 року позивачці було виплачено розрахунок в розмірі 2663,06 грн. та видано трудову книжку (а.с.46).

Також, встановлено, що при звільненні ОСОБА_2 було нараховано всього 4121,30 грн., з яких утримано 1458,24 грн. згідно заяви позивачки (а.с.52).

Вказана сума 1458 грн. була утримана відповідачем як безпідставно виплачена позивачці за період із 17 червня по 22 червня 2010 року, відповідно до наданого ОСОБА_2 лікарняного листа № 010782, видача якого за цей період визнана комісією Броварської районної лікарні необгрунтованою.

Зокрема, за заявою театру Броварська районна лікарня у складі комісії перевірила правильність видачі лікарняного листа № 010782 на імя позивачки і встановила, що лікарняний лист був відкритий 03 червня 2010 року правильно, проте продовжений із 16 червня по 22 червня 2010 року необгрунтовано, у відсутність хворої ОСОБА_2, яка в цей період перебувала за кордоном, про що лікар не знав. Лікарю за порушення інструкцій та наказів оголошено догану, а листок непрацездатності лікарня просила повернути для належного оформлення, що стверджується листом Броварської районної лікарні (а.с.50-51).

За таких обставин суд обгрунтовано відмовив у стягненні на користь позивачки середнього заробітку за час затримки розрахунку з огляду на необгрунтованість позовних вимог.

Доводи скарги про те, що суд дав невірну оцінку рішенню Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 липня 2017 року, яким стягнуто на користь позивачки 1458,24 грн., та не застосував у звязку з цим положення ст.61 ЦПК України (в редакції на час ухвалення рішення) необгрунтовані.

Із вказаного рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 липня 2017 року вбачається, що суд стягнув 1458,24 грн. не у звязку із наявністю у позивачки права на оплату періоду прогулу, а у звязку із тим, що ця сума перевищує розмір відрахувань, передбачений ст.128 КЗпПУ. Інших обгрунтувань необхідності стягнення утриманої відповідачем суми рішення не містить, як не містить і посилань на інші норми права на обгрунтування стягнення коштів.

Доводи апеляційної скарги про наявність підстав для стягнення на користь позивачки середнього заробітку за час затримки розрахунку у звязку із ухваленням судом рішення про стягнення на її користь 1458,24 грн. не грунтуються на матерілах справи та вимогах закону.

Факт стягнення коштів не є безумовною підставою для застосування судом відповідальності у вигляді стягнення середнього заробітку, як помилково вважає скаржник.

Відповідно до приписів ст.117 КЗпП України підставою для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку є виключно наявність вини роботодавця у несвоєчасному розрахунку працівника.

З матеріалів справи вбачається, що розрахунок із позивачкою проведено своєчасно, а утримання відповідачем суми 1458,24 грн. із заробітку позивачки відбулося у звязку із оплатою періоду із 17 червня по 22 червня 2010 року, який є прогулом, про що виданий наказ № 106-к від 05 липня 2010 року про звільнення позивачки за прогул та здійснено відповідний запис у її трудову книжку. Даний наказ не визнаний незаконним і не скасований, а отже має юридичну силу.

Згідно положень ст.94 КЗпПУ, ст.1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата це винагорода за виконану працівником роботу. Оскільки, ОСОБА_2 в період із 17 червня по 22 червня 2010 року не виконувала обумовленої трудовим договором роботи і скоїла прогул, то передбачені законом підстави для оплати їй цього періоду відсутні.

Враховуючи наведене, а також подану самою ОСОБА_2 до театру заяву від 03 липня 2010 року про утримання із її заробітку грошових коштів, отриманих за цей період, вина відповідача у невиплаті 1458,24 грн., яка є підставою для стягнення середнього заробітку згідно ст.117 КЗпПУ, відсутня.

Посилання представника скаржника ОСОБА_4 в суді апеляційної інстанції на те, що утримані відповідачем кошти в сумі 1458,24 грн. не були перераховані Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності колегія суддів не приймає до уваги, як такі, що не мають правового значення для вирішення даного спору.

Спірні правовідносини в даній справі щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу витікають із трудового договору, що існував між сторонами, за умовами якого будь-які виплати, в тому числі оплату лікарняного, здійснює лише відповідач і саме він наділений правом вирішувати питання про повернення таких коштів. Подальша доля цих коштів не є предметом спору і стосується виключно правовідносин між юридичними особами ДП «Національний академічний театр російської драми імені ОСОБА_3» та Фондом соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим.

Підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.259, 374, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді: