Справа № 750/8689/15-ц Провадження № 22-ц/795/24/2018 Головуючий у I інстанції - Жук М. І. Доповідач - Вінгаль В. М.
Категорія - цивільна
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2018 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого -судді: ВІНГАЛЬ В.М.,

суддів: ГУБАР В.С., ОНИЩЕНКО О.І.

при секретарі: Бивалькевич Т.В.,

за участю: ОСОБА_2, його представників ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 30 листопада 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність іпотекодержателя квартири,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» звернулось з позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність іпотекодержателя квартири, посилаючись на те, що за відповідачем рахується заборгованість за кредитним договором № 2402/1207/71-032 від 04.07.2007 року у розмірі 450979 грн.12 коп..

В забезпечення укладеного кредитного договору відповідач передав банку в іпотеку квартиру, а тому позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність іпотекодержателя квартири АДРЕСА_1

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 30 листопада 2015 року позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено.

В рахунок виконання основного зобов'язання щодо оплати заборгованості у розмірі 450979 грн. 12 коп. за договором про надання кредиту №2402/1207/71-032 від 06.12.2007 року звернуто стягнення на предмет іпотеки (договір іпотеки без номера від 06.12.2007 року), укладений з ОСОБА_2, а саме: двокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: 14000, АДРЕСА_1.

Предмет іпотеки належить іпотекодавцю ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 06.12.2007 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрованого в реєстрі за №5750, зареєстрованому в Державному реєстрі правочинів за №2547079 від 06.12.2007 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру правочинів №5090457 від 06.12.2007 року, що має загальну площу 54,4 кв.м, житлову площу 29,4 кв.м і складається з двох кімнат в придатному для житла стані, шляхом визнання права власності на нього за Публічним акціонерним товариством «ДЕЛЬТА БАНК» ().

Визнано за Публічним акціонерним товариством «ДЕЛЬТА БАНК» () право власності на двокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: 14000, АДРЕСА_1, що має загальну площу 54,4 кв.м, житлову площу 29,4 кв.м, ринкова вартість якої станом на 28.09.2015 року становить 342973 (триста сорок дві тисячі дев'ятсот сімдесят три) грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 3429 грн. 73 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 у жовтні 2017 року звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову ПАТ «Дельта Банк» у задоволенні позову, посилаючись на те, що він не приймав участь у розгляді справи у зв'язку з неналежним його повідомленням, рішення суду не відповідає матеріалам справи і вимогам закону. На час ухвалення рішення діяв Закон № 1304-VII про мораторій, який забороняє кредитору права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у разі невиконання боржником зобов'язань за договором.

Вислухавши суддю-доповідача, доводи відповідача та його представників, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду скасуванню виходячи з наступного.

Ухвалою судді апеляційного суду від 09 жовтня 2017 року про відкриття апеляційного провадження у справі було поновлено відповідачу строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції від 30 листопада 2015 року, враховуючи, що 30 листопада 2015 року ОСОБА_2 не був присутній при проголошенні рішення суду (а.с.100).

Супровідні листи Деснянського районного суду м. Чернігова від 01.12.2015 року та від 24.12.2015 року, якими направлялася ОСОБА_2 копія оскаржуваного рішення суду (а.с.104,107), повернулися на адресу суду не врученими з підстав «за закінченням терміну зберігання» (а.с.106,108).

За доводами ОСОБА_2 про існування рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 30 листопада 2015 року йому стало відомо 19 вересня 2017 року, а 22 вересня 2017 року представник ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_6 ознайомилася з матеріалами даної справи (а.с.113).

Зважаючи на позицію Європейського Суду з прав людини щодо надання можливості сторонам скористатися правом на подання апеляції з того моменту, коли вони ознайомились із судовим рішенням, що покладають на них обов'язки або можуть порушити їхні законні права чи інтереси, було поновлено ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 30 листопада 2015 року.

Справа розглянута апеляційним судом за приписами ЦПК України в редакції від 03.10.2017 року.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Ухвалюючи рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності за іпотекодержателем на квартиру, яка належить відповідачу, суд першої інстанції виходив з того, що за відповідачем рахується заборгованість за кредитним договором в розмірі 450979 грн.12 коп., а ринкова вартість квартири станом на 28.09.2015 року становить 342973 грн.. Статтями 526 та 1054 ЦК України визначені загальні умови виконання зобов'язань, а положеннями ст. 33, 37 Закону України «Про іпотеку» передбачено право звернення стягнення на предмет іпотеки за судовим рішенням.

До такого висновку суд першої інстанції дійшов в порушення вимог законодавства, яким регулюються спірні правовідносини.

Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно із частиною третьою статті 36 Закону України "Про іпотеку" договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Окрім того, суд першої інстанції, звертаючи стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань, не прийняв до уваги умови договору, який передбачає прийняття іпотекодержателем предмета іпотеки у власність в рахунок виконання основного зобов'язання за згодою іпотекодавця. Окрім того, цим же пунктом передбачено, що зазначений іпотечний договір є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки, на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Таким чином, оскільки задовольняючи вимоги банку про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на майно, суд неправильно застосував статтю 39 Закону України «Про іпотеку» (постанова ВСУ від 22.03.2017 у справі №6-2967цс16), відсутня згода іпотекодавця на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань, а також здійснення виконавчого напису нотаріусом, як правову підставу для реєстрації права власності іпотекодержателя, відповідно до умов договору іпотеки, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Однак не заслуговують на увагу доводи відповідача про те, що в задоволенні позову слід відмовити враховуючи, що 7 червня 2014 року набув чинності Закон України № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з пунктом 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку, оскільки зазначений закон не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у разі невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусове стягнення на майно (відчуження без згоди власника).

У зв'язку із задоволенням апеляційної скарги ОСОБА_2, з Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню 3772 грн. у відшкодування судового збору за апеляційний розгляд справи.

Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 375, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 30 листопада 2015 року скасувати.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність іпотекодержателя квартири відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на користь ОСОБА_2 3772 грн. судового збору за апеляційний розгляд справи.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 08.02.2018 року.

Головуючий:Судді: