П О С Т А Н О В А

Іменем України

12 лютого 2018 року м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів КУШТАНА Б.П., ОСОБА_1

при секретарі ПИЛИП Ю.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу № 308/10098/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 21 грудня 2016 року, головуюча суддя Сарай А.І., -

встановив:

ОСОБА_2 20.08.2015 звернувся до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_3 і мотивував його наступним. 05.03.2015 на вул. Довженка в м. Ужгороді сталася дорожньо-транспортна пригода, під час якої керований відповідачем ОСОБА_3 автомобіль НОМЕР_1, зіткнувся із автомобілем НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_2, що призвело до пошкодження належного позивачу автомобіля. Винним у ДТП є ОСОБА_3, що підтверджується постановою Ужгородського міськрайонного суду від 01.04.2015 у справі про адміністративне правопорушення. Відповідач завдав позивачу майнової шкоди на загальну суму 43000,00 грн, що їх позивач сплатив за ремонт автомобіля, запасні частини і матеріали. Відповідач фактично визнав завдану шкоду, оскільки відшкодував збитки в розмірі 23000,00 грн, решту 20000,00 грн відшкодовувати відмовляється. Оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована, позивач отримав від ТДВ СК «Глобус» 10242,33 грн страхового відшкодування. Заявою від 07.12.2016 позивач збільшив вимоги щодо відшкодування майнової шкоди і просив стягнути таку в сумі 25528,33 грн.

Діями відповідача позивачу окрім майнової завдано й моральної шкоди, позивач унаслідок пошкодження його майна зазнав душевних страждань, змушений був докладати значних зусиль для усунення наслідків ДТП, які у повній мірі досі не може усунути, не міг користуватися автомобілем, що порушило звичний ритм його життя тощо.

Посилаючись на ці обставини, на положення ст.ст. 1166, 1167, 1187 ЦК України, позивач остаточно просив стягнути на його користь із відповідача 25528,33 грн на відшкодування майнової шкоди і 4000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 21.12.2016 позов задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 22043,67 грн у рахунок відшкодування майнової шкоди і 1000,00 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди, у задоволенні решти вимог відмовлено, стягнуто з відповідача на користь позивача 243,60 грн у рахунок відшкодування витрат із оплати судового збору.

Відповідач ОСОБА_3 рішення суду оскаржив як незаконне та необґрунтоване, доводи скарги зводяться до таких: суд не зясував і не встановив, чи поніс позивач у дійсності витрати на ремонт автомобіля і які, хоча такий і є фактично відновленим, оскільки надані позивачем рахунки, накладні, калькуляції не є належними і допустимими доказами щодо сплати коштів, а інших у справі немає; відповідач добровільно передав позивачу 13000,00 грн на ремонт автомобіля. Сторона просить рішення суду скасувати, у позові відмовити.

Заслухавши доповідь судді, пояснення: відповідача ОСОБА_3 і його представника адвоката ОСОБА_4, які апеляцію підтримали, позивача ОСОБА_2, який скаргу не визнав, обговоривши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до такого.

Задовольняючи позов у частині стягнення з відповідача на користь позивача 22043,67 грн у рахунок відшкодування майнової шкоди суд першої інстанції виходив з його обґрунтованості та доведеності в межах задоволеного. Однак, погодитись із рішенням суду в цій частині не можна, оскільки своїх висновків суд дійшов унаслідок неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Учасник цивільних і процесуальних відносин діє у них вільно, здійснює свої права на власний розсуд, а також виконує цивільні обовязки у межах, наданих йому договором або актами цивільного законодавства і повинен діяти добросовісно, розумно, передбачаючи наслідки; цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які на свій розсуд розпоряджаються цивільними та процесуальними правами, реалізують право на судовий захист; кожна сторона зобовязана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, обовязок доказування позову лежить на позивачеві; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 3 ч. 1 п.п. 3, 6, ст. 11, ст. 12 ч. 1, ст.ст. 13, 14, ст. 20 ч. 1 ЦК України (тут і далі норми матеріального права в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин), ст.ст. 10, 11, 27, 57-61 ЦПК України в редакції, що була чинною на час розгляду справи судом першої інстанції, ст.ст. 12, 13, 44, 76-81 цього Кодексу в редакції, чинній на час апеляційного розгляду справи). Про задоволення позову рішення може бути прийняте за умови обґрунтованості та доведеності позовних вимог (ст.ст. 212-215 і ст.ст. 89, 263-265 відповідних редакцій ЦПК України).

Особа вправі вимагати повного відшкодування майнової шкоди, завданої їй винною, протиправною поведінкою іншої особи, пошкодженням майна; відсутність вини у шкоді доводить заподіювач, водночас розмір завданої шкоди доводиться позивачем; за загальним правилом, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку (ст.ст. 11-16, 23, 1166, 1187 ЦК України). Відповідно до ст. 979, ст. 980 ч. 1 п. 3, ст.ст. 999, 1194 ЦК України, ст.ст. 1, 3, 5, 6, 21, Розділу ІІІ України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (ОСОБА_5 № 1961-IV), особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Встановлено та підтверджується доказами і матеріалами справи, що:

05.03.2015 на вул. Довженка в м. Ужгороді сталася дорожньо-транспортна пригода, під час якої керований відповідачем ОСОБА_3 автомобіль НОМЕР_3, зіткнувся із керованим ОСОБА_2 автомобілем НОМЕР_4, що призвело до пошкодження автомобіля позивача;

обставини ДТП зафіксовані, а вина ОСОБА_3, цивільно-правова відповідальність якого була застрахована у ТДВ СТ «Глобус» (страховий поліс № АІ/3110312 дійсний на період з 27.11.2014 по 26.11.2015 із установленою франшизою в розмірі 510,00 грн), у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, встановлена постановою Ужгородського міськрайонного суду від 01.04.2015 та іншими матеріалами справи (а.с. 4, 49, 115, 116 та ін.);

аварійним комісаром ОСОБА_6 автомобіль НОМЕР_5, був оглянутий у присутності ОСОБА_2 та ОСОБА_3, результати огляду зафіксовані Актом від 10.03.2015 огляду транспортного засобу по страховій справі № 569 (а.с. 14-15);

відповідно до Звіту від 20.05.2015 № 046/05/15 про оцінку вартості майнової шкоди, заподіяної ушкодженням належного позивачу транспортного засобу, проведеної субєктом оціночної діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7, ринкова вартість транспортного засобу до пошкодження 56082,45 грн; вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу 23752,33 грн; значення коефіцієнту фізичного зносу 0,5967; вартість майнової шкоди, заподіяної власнику ТЗ ВАЗ 2107, реєстраційний номер НОМЕР_6, становить 23752,33 грн (а.с. 120-125);

ОСОБА_3 у рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої ОСОБА_2, передав останньому 10.03.2015 кошти в сумі 3500,00 грн і 15.03.2015 ще 9500,00 грн, разом 13000,00 грн, що підтверджується розписками ОСОБА_2 (а.с. 126, 127);

Страховим актом від 18.06.2015 № АІ 15GL-569 ТДВ СТ «Глобус» визначено страхове відшкодування в сумі 10242,33 грн, яка утворилася внаслідок зменшення вартості майнової шкоди (23752,33 грн) на суму отриманого ОСОБА_2 від ОСОБА_3 відшкодування (13000,00 грн) і на суму франшизи (510,00 грн) (а.с. 129);

платіжним дорученням від 26.06.2015 № НОМЕР_7 СТ «Глобус» виплатило ОСОБА_2 страхове відшкодування в сумі 10242,33 грн (а.с. 51, 130).

На час розгляду справи судом першої інстанції у ній був наявний доказ виплати ОСОБА_2 страхового відшкодування, однак, звіту про оцінку вартості майнової шкоди, страхового акту, розписок ОСОБА_3, інших матеріалів, що знаходяться в страховій справі, не було. Відповідні обставини не досліджувалися, доводи сторін не перевірялися судом.

На підтвердження доводів позову в частині компенсації відповідачем майнової шкоди ОСОБА_2 подав видані на його імя:

накладні №№ 453 та 454 від 05.06.2015, оформлені приватним підприємцем ОСОБА_8, на лакофарбові та інші витратні матеріали на суми 3345,00 грн і 356,00 грн відповідно (а.с. 8, 9);

рахунок № 45 від 03.06.2015, складений приватним підприємцем ОСОБА_9, на запасні частини на суму 15615,00 грн (а.с. 10);

рахунок № 3 від 04.06.2015 складений приватним підприємцем ОСОБА_5, на запасні частини на суму 5055,00 грн (а.с. 11);

калькуляцію на ремонтні роботи автомобіля, складену без зазначення дати документа приватним підприємцем ОСОБА_10, на суму 20915,00 грн (а.с. 12).

Ці документи позивач подав як докази здійснених ним витрат, необхідних для ремонту автомобіля після ДТП. Суд першої інстанції кваліфікував надані позивачем документи як належні та допустимі докази розміру завданої шкоди (ст.ст. 57-59, 64 ЦПК України у відповідній редакції). Тому суд дійшов висновку, що позивач здійснив витрати в сумі 45286,00 грн і визнав цю обставину доведеною. З урахуванням виплаченого позивачу страхового відшкодування та сплати коштів відповідачем (45286,00 грн 10242,33 грн 13000,00 грн) суд визнав доведеним розмір майнової шкоди, що її слід відшкодувати за рахунок відповідача, у сумі 22043,67 грн. Однак, такі розрахунки і висновки хибні.

Належними доказами щодо розрахунків у звязку з придбанням запасних частин до автомобіля, зі здійсненням його ремонту на станції технічного обслуговування, як і власне щодо факту проведення такого ремонту, доказами щодо обліку відповідних операцій, які фіксуються у документальній формі, є первинні та облікові документи, що повинні складатися під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення: договір про технічне обслуговування і ремонт транспортного засобу; акт передавання-приймання колісного транспортного засобу, його складових частин (систем) для надання послуг з технічного обслуговування і ремонту (що підписується також власником автомобіля); наряд-замовлення, рахунок-фактура, накладна, квитанція тощо, при цьому, оплата послуг здійснюється замовником як у готівковій, так і безготівковій формах; документами, що підтверджують надання послуги фізичній особі, є акт передавання-приймання КТЗ після надання послуг з технічного обслуговування і ремонту; наряд-замовлення, підписаний контролером якості та замовником; документ, що підтверджує оплату послуг; рахунок-фактура (ст.ст. 545, 1087 ЦК України, ст. 1 п.п. 1.6., 1.7., 1.24., 1.35., ст.ст. 4, 16, 17, 20, 22, 24, 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ст. 1 абз. 3, 5, 11, ст.ст. 3, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п.п. 3, 4 Розділу ІІІ, п. 2 Розділу IV, п.п. 1-4, 6, 7 Розділу V Правил надання послуг з технічного обслуговування і ремонту колісних транспортних засобів, затверджених наказом Мінінфраструктури України від 28.11.2014 № 615 (реєстрація в Мінюсті України від 17.12.2014 за № 1609/26386), інші норми законодавства). Складання документів, зокрема, первинних, у т.ч., оформлення і видача клієнту розрахункових документів у паперовій формі (квитанція, чек тощо), необхідних для оформлення оплати послуг відповідно до визначеного встановленим порядком їх обсягу та порядку оплати, є обовязком особи, яка надає ці послуги, здійснює облік відповідних операцій та несе відповідальність за складання документів.

Надані позивачем документи не є доказами здійснення ним оплати установленим порядком ремонту автомобіля на станції технічного обслуговування, як, власне, надані документи не утворюють сукупності таких, передбаченої законодавством для офіційного підтвердження факту здійснення відповідних ремонтних робіт на станції технічного обслуговування.

Розмір матеріальної шкоди, заподіяної власнику автомобіля НОМЕР_4, визначений Звітом від 20.05.2015 № 046/05/15 про оцінку вартості майнової шкоди, заподіяної ушкодженням належного позивачу транспортного засобу і становить 23752,33 грн. Цей Звіт виконано встановленим законодавством порядком, відповідно до ОСОБА_1 товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Мінюсту України і Фонду держмайна України від 24.11.2003 № 142/5/2092 (реєстрація в Мінюсті України від 24.11.2003 за № 1074/8395) (ОСОБА_1), інших нормативних актів, виходячи з характеру і обсягу пошкоджень транспортного засобу, з урахуванням вартості відповідних запасних частин і матеріалів тощо. Відповідна компенсація, розрахована на базі зазначеного Звіту, була сплачена потерпілому та була прийнята ним у складі страхового відшкодування. Тобто, позивач визнав Звіт належним і допустимим доказом у спорі, а по суті це визнано обома сторонами, результат визначеної в такий спосіб оцінки майнової шкоди ніким не оспорювався відповідно до цивільного процесуального закону.

Понад те, потерпілий ОСОБА_2, який, як випливає з його правової позиції та з матеріалів справи, посилався на документи, що були складені ще до того, як страховик визначив розмір відповідного відшкодування, не був позбавлений права за наявності належних документів щодо ремонту автомобіля та його оплати подати такі страховику для врахування при визначенні розміру страхового відшкодування, узгодити питання місця проведення ремонту автомобіля та щодо перерахування коштів особі, яка надає послуги з ремонту пошкодженого майна, тощо (ст. 35 п. 35.1. пп. «в», ст. 36 п.п. 36.1., 36.2., 36.4. Закону № 1961-IV). Утім, розпорядившись цивільними правами на свій розсуд, потерпілий у такий спосіб не діяв і самостійно вирішував питання, повязані з ремонтом автомобіля.

ЦК України встановлені правила, відповідно до яких реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права; розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (ст. 22 ч. 2 п. 1, ст. 1192). Аналогічно регулює це питання і ОСОБА_5 № 1961-IV, який передбачає, зокрема, що у звязку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, повязані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (ст. 22 п. 22.1., ст. 29). Згідно із Методикою вартість відновлювального ремонту транспортного засобу і розмір матеріального збитку, завданого його пошкодженням, визначаються з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу (його складових), розрахованого за відповідними правилами, що враховують реальний стан і вартість обєкта на момент ДТП, поняття дійсної вартості, що вживається у судовій практиці, за своїм змістом і числовим значенням рівнозначне поняттю ринкової вартості, що вживається в ОСОБА_1 (п.п. 1.1.-1.4., п. 1.6. абз. 18, 39, 40, 49, п.п. 2.4., 3.9., 4.1., 5.1., 7.1., 7.17., 8.1.-8.3., 8.5. та ін.).

Тобто, відшкодуванню потерпілому підлягають саме реальні збитки (реальна вартість втраченого майна або реальна вартість виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі), а відтак фізичний знос майна враховується при відшкодуванні потерпілому грошовими коштами реальних збитків. Визначений законом порядок відшкодування майнової шкоди і збитків сам по собі не може розглядатися як такий, що порушує цивільні права позивача.

Суд першої інстанції із належною повнотою обставин, що мають істотне значення в справі, не зясував і не перевірив, внаслідок чого був позбавлений можливості зробити висновки, які б відповідали дійсним обставинам справи.

Виходячи з наведеного та враховуючи принцип повного відшкодування шкоди винною в її заподіянні особою (повного поновлення прав потерпілого), зокрема, в частині, не покритій страховим відшкодуванням, з відповідача на користь позивача підлягає компенсація утриманої страховиком франшизи, а тому належать до стягнення грошові кошти у сумі 510,00 грн, які є встановленою і доведеною шкодою. У більшому розмірі позов щодо компенсації майнової шкоди не доведений позивачем, його правова позиція ґрунтується на недопустимих у доказуванні припущеннях (ст. 60 ч. 4 і ст. 81 ч. 6 відповідних редакцій ЦПК України).

Попри вимогу про скасування рішення суду та відмову в позові повністю, апеляційна скарга не містить жодних доводів і обґрунтування, а суду не надано жодних доказів щодо спростування законності рішення суду стосовно часткового задоволення вимоги позову про відшкодування моральної шкоди. Апеляційним суд перевіряє рішення суду першої інстанції в межах заявлених позивачем вимог і в межах доводів апеляційної скарги (ст. 303 ч. 1 і ст. 367 ч. 1 відповідних редакцій ЦПК України) і підстав для скасування рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача 1000,00 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди не вбачає.

Відтак, на підставі ст. 376 ч.ч. 1, 2, 4 ЦПК України апеляцію слід задовольнити частково, рішення суду у частині вирішення вимоги позову про відшкодування шкоди, завданої ДТП, щодо відшкодування майнової шкоди скасувати, цю вимогу задовольнити частково, стягнути з відповідача на користь позивача у рахунок відшкодування завданої майнової шкоди 510,00 грн, в іншій частині на підставі ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст. 367 ч. 1, ст. 374 ч. 1 п.п. 1, 2, ст. 375, ст. 376 ч.ч. 1, 2, 4, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково, рішення Ужгородського міськрайонного суду від 21 грудня 2016 року у частині вирішення вимоги позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, щодо відшкодування майнової шкоди скасувати, цю вимогу позову задовольнити частково, стягнути з ОСОБА_3, РНОКПП НОМЕР_8, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_2, РНОКПП НОМЕР_9, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, у рахунок відшкодування завданої майнової шкоди 510,00 грн (пятсот десять гривень 10 коп.), в іншій частині апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду. Повне судове рішення складене 22 лютого 2018 року.

Судді