Справа № 766/8785/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2018 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Майдан С.І.,

при секретарі Найдишак В.В.,

розглянувши заяву ОСОБА_1, заінтересована особа - Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області ДМС України про встановлення факту постійного проживання на території України,

встановив:

Заявник звернулася до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України, вказавши, що вона народилася 18.11.1956 року в с.Гутулі Кугульського району, Молдавія. Після досягнення віку 16 років заявник переїхала до м.Херсона та отримала паспорт громадянина СРСР. 30.09.1988 року Дніпровським відділом РАЦС Херсонського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб між заявником та ОСОБА_2 Вони мешкали за адресою: м.Херсон, пров.Високий, 13, де був зареєстрований чоловік ОСОБА_1, на час проголошення незалежності України (24.08.1991 року) вона разом з чоловіком проживали за вказаною адресою. Приблизно з 2011 року заявник разом з її чоловіком мешкає за адресою: м.Херсон, вул.Шмідта, 174. Таким чином, з 1972 року та до теперішнього часу заявник постійно проживає у м.Херсоні. Всі її документи втрачено внаслідок пожежі. Працювала на Херсонській макаронній фабриці до 2004 року. Однак, у звязку з тим, що ОСОБА_1 втратила паспорт громадянина СРСР, після проголошення незалежності України вона своєчасно не отримала паспорт громадянина України. Громадянство Республіки Молдови заявник не отримувала. Заявниця звернулася до Дніпровського РВ у м.Херсоні УДМС України в Херсонській області з приводу отримання паспорта громадянина України. Однак, ОСОБА_1 було відмовлено в оформлені паспорта. Тому заявник була змушена звернутися до суду із даною заявою та просить суд встановити факт того, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженка с.Гутулі Кугульського району, Молдавія, мешканка м.Херсона, постійно проживала на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Заявник в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала, просила їх задовольнити з підстав, викладених у заяві.

Представник заінтересованої особи - Управління Державної міграційної служби у Херсонській області в судовому засіданні не заперечувала проти встановлення зазначеного заявленого факту.

Заслухавши осіб, що приймали участь у справі, свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Листом Верховного суду України від 01.01.2012 року про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення розяснено, що у порядку ч. 2 ст. 256 ЦПК України (після внесення змін Законом України № 2147-VIII від 03.10.2017 року ч.2 ст.315 ЦПК України) суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень вказаної статті та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року, який має юридичне значення.

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов'язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України ( 24 серпня 1991 року ) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 року чи 13.11.1991 року.

Відповідно до п.7 «Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР» відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 або 13.11.1991 року.

У п.44 «Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень», затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п'яти років є однією з умов прийняття до громадянства України.

Ст.1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України, проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних травах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік -180 днів; Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року, відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, а6о мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено.

Пунктом постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не повязується з наступним вирішенням спору про право.

Наведений у ст.315 ЦПК України перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення.

Судом встановлено, що згідно актового запису про шлюб №583, складеного 30.09.1988 року Дніпровським відділом реєстрації актів Цивільного стану Херсонського міського управління юстиції, 30.09.1988 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3. Після реєстрації шлюбу присвоєно прізвища: дружині ОСОБА_2.

З часу реєстрації шлюбу заявник проживала разом з чоловіком за адресою: м.Херсон, пров.Високий,13.

З пояснення свідків вбачається, що заявник за часів Радянського Союзу проживала у м.Херсоні, працювала на макаронній фабриці, внаслідок пожежі її документи були втрачені.

Листом від 13.08.2015 року №090405/1658, виданого Архівним відділом Херсонської міської ради, ОСОБА_1 повідомлено, що надати архівну довідку про підтвердження трудового стажу не мають можливості, оскільки внаслідок пожежі, яка відбулась 30.01.2013 року в приміщенні архівного відділу Херсонської міської ради документи вищевказаного підприємства невиправно пошкоджено.

Відповідно до довідки №168 від 31.10.2016 року видана ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, про те, що вона дійсно проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 разом зі своїм чоловіком, ОСОБА_2, тимчасово без реєстрації.

Згідно довідки №053 від 06.12.2016 року, виданої Консульство республіки Молдова в Одесі, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженка с.Гутулі Кугульського району, Молдавія, згідно даних Державного реєстру населення Республіки Молдовія, громадянство Республіки Молдовія не приймала і з питання оформлення документів Національної паспортної системи не зверталась.

З довідки №10/2330 від 17.03.2017 року, виданої Дніпровським РВ у м.Херсоні УДМС України в Херсонській області, вбачається, що ОСОБА_1 дійсно зверталася до відділу із заявою щодо видачі паспорта замість утраченого.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_4 підтвердили факт постійного проживання ОСОБА_1 на території України на час проголошення незалежності України 24.08.1991 року.

Таким чином, факт постійного безперервного проживання заявника на території України підтверджується наявними у матеріалах справи доказами.

За таких обставин, з урахуванням досліджених доказів, суд вважає за можливе встановити юридичний факт того, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженка с.Гутулі Кугульського району, Молдавія, мешканка м.Херсона, постійно проживала на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Керуючись ст.ст.315-319 ЦПК України, суд

вирішив:

Заяву ОСОБА_1, заінтересовані особи: Дніпровське районне у м.Херсоні Управління Державної міграційної служби у Херсонській області, Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області про встановлення факту постійного проживання на території України задовольнити.

Встановити факт того, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженка с.Гутулі Кугульського району, Молдавія, мешканка м.Херсона, постійно проживала на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів безпосередньо до апеляційного суду Херсонської області з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п.15.5 ч.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Херсонський міський суд Херсонської області.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи за веб-адресою Херсонського міського суду Херсонської області: https://court.gov.ua/sud2125/.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: С.І.Майдан

Повний текс рішення суду виготовлений 05.03.2018 року.

Суддя: С.І.Майдан