Справа № 346/3099/18
Провадження № 22-ц/4808/135/18
Головуючий у 1 інстанції Веселов В. М.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2018 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.

суддів: Мелінишин Г.П., Пнівчук О.В.

за участю секретаря Капущак С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Коломийського міськрайонного суду, ухвалене суддею Веселов В.М. 13 серпня 2018 року в м. Коломия у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, повний текст рішення складено 13 серпня 2018 року,

в с т а н о в и в:

У липні 2018 року ОСОБА_3 звернулася в суд з вказаним позовом.

Позовні вимоги мотивувала тим, що 05.06.1999 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем ОСОБА_2 Від спільного проживання у них є син ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Однак, спільне життя з відповідачем не склалося, у них різні характери та погляди на сім'ю.

Сторони неодноразово робили спроби налагодити сімейні відносини, проте між ними продовжують виникати сварки, протиріччя в питаннях побуту та ведення домашнього господарства. Вони втратили почуття поваги один до одного, в даний час разом не проживають, будь-яких стосунків не підтримують.

Вважає, що подальше збереження сім'ї з відповідачем суперечитиме її інтересам.

Тому просила шлюб між нею та відповідачем розірвати, неповнолітнього ОСОБА_4 залишити проживати з нею. Залишити їй прізвище «ОСОБА_3».

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 13 серпня 2018 року позов задоволено. Шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, зареєстрований 05 червня 1999 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Коломийського міськвиконкому Івано-Франківської області, актовий запис №154 - розірвано. Після розірвання шлюбу залишено позивачу прізвище «ОСОБА_3». Неповнолітню дитину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, після розірвання шлюбу залишено з матір'ю ОСОБА_3

Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, вважає рішення незаконним та необґрунтованим, винесеним без повного з'ясування обставин справи.

Зазначає, що сімейні відносини з позивачем у них складались добре, а дрібні негаразди не могли призвести до розпаду сім'ї. Близько трьох останніх років у зв'язку із частим виїздом на роботу за кордон вони тимчасово проживали окремо, однак він регулярно спілкувався з дружиною по телефону, намагався знайти порозуміння.

Вважає, що вони можуть зберегти сім'ю та налагодити їхні відносини.

Також вказує на те, що він не був присутній в судовому засіданні при розгляді справи в суді першої інстанції та не міг дати пояснення по даному позову у зв'язку з необхідністю виїзду за кордон.

Щодо визначення місця проживання їхнього з позивачем сина, то вважає, що місцевий суд не врахував наявність спору між сторонами стосовно даного питання. Зазначає, що вже майже 2 роки син проживає з ним і перебуває на його повному матеріальному утриманні, оскільки він проживає в Україні, а позивач весь час перебувала за кордоном.

На підставі наведеного просить рішення Коломийського міськрайонного суду від 13 серпня 2018 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, або ж надати сторонам 6 місяців часу на примирення.

ОСОБА_3 подала до суду відзив на дану апеляційну скаргу. Зазначає, що судом було належним чином повідомлено відповідача про розгляд справи, а останнім не представлено доказів перебування за межами України. Вважає, що ОСОБА_2 не з'являвся на судові засідання без поважної причини, а тому його вимога про надання 6 місяців часу на примирення є безпідставною. Також вказує, що протягом останніх трьох років спільний з відповідачем син проживає з нею в Італії, де і навчається. При цьому витрати на утримання сина вона несе сама, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Позивач та її представник в засідання апеляційного суду не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку. Причини неявки суду не повідомили.

Апелянт в засідання апеляційного суду не з'явився повторно, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив про розгляд справи за відсутності сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих сторонами та іншими учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що сторони не підтримують сімейних відносин, тривалий час не ведуть спільного господарства, позивач наполягає на розірванні шлюбу та заперечує можливість примирення.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Як було встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 5 червня 1999 року сторони уклали шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Коломийського міськвиконкому Івано-Франківської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено актовий запис за №154, що підтверджується Свідоцтвом про одруження від 05.06.1999 року НОМЕР_1 (а.с. 4).

Від подружніх відносин ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народився син - ОСОБА_4, про що свідчить копія Свідоцтва про народження НОМЕР_2 від 12.12.2000 року (а.с. 5).

На даний час ОСОБА_4 є неповнолітнім.

За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

За змістом ч. 3 ст. 109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Статтею 111 СК України також передбачено, що суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Частиною 7 ст. 240 ЦПК України встановлено, що у справі про розірвання шлюбу суд може зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач ОСОБА_3 зазначила, що їхнє з чоловіком спільне життя не склалось, спроби налагодити сімейні відносини не дали бажаного результату, на даний час вони разом не проживають, подальше збереження сім'ї є неможливим.

Таким чином, встановивши, що шлюб між сторонами носить формальний характер, позивач не має наміру продовжувати подальші шлюбні відносини, збереження шлюбу суперечать її інтересам, суд першої інстанції, ураховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою (стаття 51 Конституції України), дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову про розірвання шлюбу.

Посилання апелянта на те, що вони можуть зберегти сім'ю та налагодити їхні відносини, однак, суд не надав можливості сторонам на примирення не заслуговують на увагу, оскільки позов ОСОБА_3 було пред'явлено 04.07.2018 року, апеляційне провадження відкрито 14.09.2018 року, 24.10.2018 року судове засідання відкладалося апеляційним судом у зв'язку з неявкою відповідача, однак станом на час розгляду справи суду не надано будь-яких доказів того, що сторонами вживалися взаємні заходи примирення з метою збереження шлюбу.

Що стосується твердження відповідача про те, що між сторонами існує спір щодо визначення місця проживання їхнього неповнолітнього сина, то слід зазначити, що згідно вимог ч. 3 ст. 160 СК України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Враховуючи наведене, апеляційний суд доходить висновку, що судом першої інстанції були всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв'язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Коломийського міськрайонного суду від 13 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 9 листопада 2018 року.

Головуюча: Томин О.О.

Судді: Мелінишин Г.П.

Пнівчук О.В.