ПОСТАНОВА

Іменем України

31 січня 2018 року м. Кропивницький

справа № 398/4313/16-ц

провадження № 22-ц/781/309/18

Апеляційний суд Кіровоградської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючої судді Суровицької Л.В.,

суддів Авраменко Т.М., Черненка В.В.

секретар Бодопрост М.М.,

учасники справи :

позивач - ОСОБА_1,

представник позивача - адвокат ОСОБА_10, діє на підставі договору про надання правової допомоги та ордера;

відповідач - ОСОБА_3,

третя особа - ОСОБА_4,

представник третьої особи - адвокат ОСОБА_9, діє на підставі доручення про надання безоплатної вторинної правової допомоги;

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 07 грудня 2017 року у складі судді Орловського В.В. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4, про визнання договору недійсним, встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності в порядку спадкування, і

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4, про визнання договору недійсним, встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності в порядку спадкування.

Зазначав, що він є спадкоємцем після смерті своєї матері - ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, та згідно ст. 549 ЦК УРСР у фактично прийняв спадщину до складу якої входить будинок АДРЕСА_1 і з того часу користувався і доглядав за будинком. Разом з тим, як йому стало відомо, 06 січня 1999 року між ОСОБА_6 і ОСОБА_3 укладено зареєстрований в Олександрійському філіалі Придніпровської товарної біржі за №25-Н/Ф 12 договір купівлі-продажу вказаного житлового будинку. Формулювання у жоговорі купівлі-продажу змісту прав і обов'язків сторін у словах ОСОБА_6 "продала", а ОСОБА_3 "купив" суперечить ст. 224 ЦК УРСР, у договорі не зазначено, що продавець передав покупцю ключі і документи на житло і що ця передача відбулася при укладанні договору, а не раніше, на що вказує п.1 договору. Договір мав бути нотаріально посвідченим і підлягав державній реєстрації. Його мати - ОСОБА_7 через похилий вік, хвороби, допустила помилку щодо природи правочину, щодо прав та обов'язків сторін, що відповідно до ч.1 ст.229 ЦК України є підставою для визнання правочину недійсним. Просив суд визнати недійсним договір купівлі-продажу домоволодіння АДРЕСА_1 Кіровоградської області, укладений ОСОБА_6 і ОСОБА_3 6 січня 1999 року; встановити факт прийняття ОСОБА_1 спадщини після смерті ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, а саме вказаного житлового будинку з господарськими будівлями та визнати за ним право власності на будинок у порядку спадкування за законом (а. с. 2-4).

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 07 грудня 2017 року позов задоволено частково, визнано недійсним договір купівлі-продажу будинку. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Розподілено судові витрати (а.с.176-178).

Суд першої інстанції дійшов висновку, що у зв'язку з недотриманням вимоги закону про обов'язкове нотаріальне посвідчення, договір купівлі продажу є недійсним.

Відмовляючи у задоволенні решти позовних вимог, суд виходив з того, що позивач подав у передбачений законом строк заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті матері. Нотаріус не відмовляв ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину, тому перешкоди для отримання ним свідоцтва про право на спадщину відсутні.

В апеляційній скарзі третя особа - ОСОБА_4, яка не заявляла самостійних вимог щодо предмета спору, просить скасувати рішення суду першої інстанції з підстав порушення норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Посилається на те, що позивач звернувся до суду з пропуском строку позовної давності, а суд невірно визначив початок перебігу строку позовної давності (а.с. 185 -186).

Апеляційне провадження у справі відкрито 29 грудня 2017 року (а.с.190), розгляд справи призначено на 31 січня 2018 року (а.с.202).

Відзив на апеляційну скаргу позивач та відповідач не надали.

Відповідно до положень частини 3 статті 3 ЦПК України, в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-УІІІ від 03.10.2017 року, який набрав чинності з 15.12.2017 року, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з підпунктами 11, 13 пункту 1 розділу 13 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону № 2147-УІІІ заяви скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цієї редакції Кодексу.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_4 та її представник підтримали доводи апеляційної скарги, а позивач та його представник заперечили проти цих доводів.

Відповідач ОСОБА_3, який належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув.

Відповідно до ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що житловий будинок АДРЕСА_1 з надвірними будівлями належав на підставі свідоцтва про право власності, виданого УЖКГ міськвиконкому 8 травня 1996 року на підставі рішення Олександрійського міськвиконкому № 245 від 22 квітня 1996 року, ОСОБА_6, матері позивача ОСОБА_1 та бабусі відповідача - ОСОБА_3.

17 травня 1996 року ОСОБА_6 подарувала житловий будинок ОСОБА_1 та ОСОБА_8

Рішенням Олександрійського міського суду Кіровоградської області від 03 грудня 1998 року, яке набрало законної сили, вказаний договір дарування було визнано недійсним (а.с.80).

06 січня 1999 року ОСОБА_6, як продавець, та ОСОБА_3, як покупець, уклали договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1. Договір посвідчено Олександрійською філією Придніпровської товарної біржі, реєстраційний № 25-НД/25-Н

/Ф12 (а.с.62).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6 померла (а.с.7).

15 січня 1999 року ОСОБА_1 подав у Першу Олександрійську державну нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини за законом після смерті матері ОСОБА_6.(а.с.45). Свідоцтво про право спадщину до цього часу не отримав.

19 березня 2016 року ОСОБА_3 нотаріально посвідченою довіреністю, зареєстровано в реєстрі за № 243, уповноважив ОСОБА_4 продати або обміняти житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку за цією адресою з відповідними повноваженнями щодо отримання документів, необхідних для укладення угоди та надання їх у відповідні органи (а.с.64).

Згідно акту обстеження спірного житлового будинку від 17 березня 2017 року, з 2016 року догляд за будинком та садибою фактично здійснює ОСОБА_4 (а.с.71).

В судовому засіданні 29 березня 2017 року суд першої інстанції залучив ОСОБА_4 до участі у справі в якості третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - (а.с.82).

ОСОБА_4 в судовому засіданні апеляційної інстанції пояснила, що вона уклала у березні 2016 року з ОСОБА_3 усний договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1, згідно якого ОСОБА_3 продав, а вона купила у нього будинок. На підтвердження цього ОСОБА_3 надав їй нотаріально посвідчену довіреність та написав розписку про отримання ним авансу від неї в сумі 5 000 грн. (а.с. 52, 81). Оскільки вона купила спірний будинок здійснила у ньому ремонт та опікується будинком, просила відмовити позивачу у задоволенні позову. Зазначає, що позивач дізнався про договір купівлі-продажу житлового будинку, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 ще у 1999 році після смерті матері, а тому пропустив строк позовної давності.

Матеріалами справи підтверджується, що спір виник між позивачем та відповідачем.

Відповідач ОСОБА_3 рішення суду першої інстанції не оскаржив.

ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу на рішення суду, від свого імені, як третя особа, залучена судом до участі у справі, оскільки вважає себе власницею спірного житлового будинку.

Проте, вказані доводи ОСОБА_4 не грунтуються на законі та є недоведеними.

Частиною 1 статті 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно зі статтею 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

За довіреністю може здійснюватися представництво, яке ґрунтується на договорі. (ч.1 ст.244 ЦК).

За довіреністю право власності на передане майно до повіреного, який діє від імені довірителя, не переходить, він лише зобов'язаний ( за винагороду чи без винагороди) відчужити це майно третім особам і повернути довірителю отримані від реалізації кошти. Водночас згідно з договором купівлі-продажу право власності на майно переходить до покупця після виконання ним усіх істотних умов договору.

Тобто, за договором на представництво сторона, якій передано майно, права власності на нього не набуває і діє від імені власника цього майна.

Довіреність та розписка, надана ОСОБА_4 на підтвердження передачі ОСОБА_3 грошей, не є правовим оформленням переходу права власності на житловий будинок.

При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом (ст. 5 ЦПК).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч.1 ст. 2 ЦПК).

ОСОБА_4 не надала докази набуття нею в установленому законом порядку права власності чи користування спірним будинком.

Хоч ОСОБА_4 і брала участь у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, проте, ухвалюючи рішення за результатами розгляду спору, що виник між позивачем та відповідачем, суд першої інстанції питання про її права, свободи, інтереси та обов'язки не вирішував, тому колегія суддів не може входити в обговорення доводів апеляційної скарги по суті спору і саме з цих підстав вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відмова в задоволенні апеляційної скарги не перешкоджає ОСОБА_4 захищати права, які вона вважає порушеними ОСОБА_3, в інший, передбачений законом спосіб.

Керуючись ч.6 ст.259, 268, 367, п.1 ч.1 ст.374, ст. ст.375 ЦПК України, Апеляційний суд Кіровоградської області

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 07 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено - 05 лютого 2018 року.

Головуюча суддя Л.В.Суровицька

Судді Т.М.Авраменко

В.В.Черненко