Справа № 185/6446/17
Провадження № 2/185/330/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2018 року м.Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Зінченко А. С., за участю секретаря судового засідання - Пожидаєвої Л.М., позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, третьої особи ОСОБА_3, представника третьої особи ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу ЄУ № 185/6446/17 за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Павлоградської міської ради Дніпропетровської області,третя особа: ОСОБА_3, про скасування рішення про визнання права власності,

представник відповідача - ОСОБА_5,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, третя особа: ОСОБА_3, про скасування рішення виконкому Павлоградської районної ради Дніпропетровської області від 10.11.1956 року в частині визнання за ОСОБА_6 права власності на 1/5 частину домоволодіння по вулиці Пролетарській, 42 (тепер - Котовського, 356) в м. Павлоград. Позов мотивовано тим, що позивач є власником 4/5 частин житлового будинку № 365, розташованого по вул. Котовського в місті Павлограді. Під час оформлення спадщини після смерті матері, а саме - 10.08.2012, позивач дізнався про те, що співвласником будинку № 356 є ще одна, невідома йому до цього часу особа - ОСОБА_3. Виконком райради рішенням від 10.11.1956 року визнав право власності на 1/5 частину домоволодіння за ОСОБА_6, та на 4/5 частини домоволодіння за ОСОБА_7 по вулиці Пролетарській, 42 (тепер - Котовського, 356). Спадкоємицею майна ОСОБА_6, померлої 04.06.2002, є ОСОБА_3 Спадкове майно складається з 1/5 частин житлового будинку, розташованого по вулиці Котовського, 356. Ця частина житлового будинку належала померлій ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності, виданого 14.11.1956 року виконкомом Павлоградської районної ради Дніпропетровської області, зареєстрованого в Павлоградському бюро технічної інвентаризації за №57-37. Позивач вважає, що дане рішення було прийняте всупереч вимогам чинного на той час законодавства, порушує його права як єдиного законного власника будинку з огляду на наступне. Факт відкриття особового рахунку на певну особу є офіційним доказом права власності даної особи на це домоволодіння. На час прийняття оскаржуваного рішення, виконком Павлоградської районної ради Дніпропетровської області допустився порушень вищевказаних вимог чинного на той час законодавства, та не врахував, що всі особові рахунки були відкриті на його батька - ОСОБА_7, технічний паспорт з 1947 року був оформлений на власника домоволодіння - ОСОБА_7, а відтак ОСОБА_6 не могла бути визнана власником 1/5 частини домоволодіння, так як не мала до нього жодного відношення. Натомість, з 30-х років XX століття єдиним повноправним власником будинку № 42 по вул. Пролетарській був ОСОБА_7. Вважає, що вказані обставини є беззаперечним приводом для визнання незаконним рішення виконкому Павлоградської районної ради Дніпропетровської області від 10 листопада 1956 року в частині визнання права власності на 1/5 частину домоволодіння за ОСОБА_6 по вулиці Пролетарській, 42 (тепер - Котовського, 356) в м. Павлоград. Позивач зазначає, що дізнався про наявність права власності на 1/5 спірного домоволодіння за ОСОБА_3 лише 10.08.2012, а після цього - і про існування спірного рішення. Вказані обставини і стали причиною несвоєчасного звернення до суду з позовом про захист свого порушеного права. Крім того, постійні злидні не сприяли зверненню до суду, і лише нещодавно дізнавшись про безоплатну правову допомогу Павлоградського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги він зміг предявити позов. Зазначені підстави просить визнати поважними та поновити йому строк звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області Зінченко А.С. від 18 серпня 2017 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Павлоградської міської ради Дніпропетровської області, третя особа: ОСОБА_3, про скасування рішення про визнання права власності, призначено справу до розгляду в судовому засіданні.

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 жовтня 2017 року в порядку ст. 137 ЦПК України зобовязано виконавчий комітет Павлоградської міської ради Дніпропетровської області (вул. Соборна, 95, м. Павлоград, 51400) надати суду у строк до 02 листопада 2017 року: усі наявні супутні матеріали до рішення № 9/481 Павлоградської районної ради Дніпропетровської області «Про визнання права власності на домоволодіння за громадянами району» від 10 листопада 1956 року; надати суду заяву у якій викласти свою позицію з приводу позовної заяви відповідно до ст. 31, 60 ЦПК України.

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 жовтня 2017 року в порядку ст. 137 ЦПК України зобовязано Державний архів Дніпропетровської області (вул. Михайла Грушевського, 89, м. Дніпро, 49069) надати суду у строк до 02 листопада 2017 року (оригінали або завірені належним чином копії): рішення № 9/481 Павлоградської районної ради Дніпропетровської області «Про визнання права власності на домоволодіння за громадянами району» від 10 листопада 1956 року та супутні матеріали до вищевказаного рішення; протокол № 25 засідання виконкому Павлоградської районної ради Дніпропетровської області від 10 листопада 1956 року.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, дали пояснення відповідно до обставин викладених в позові. Позивач зазначив, що спірне домоволодіння побудували його дідусь ОСОБА_8 та бабуся ОСОБА_9, спадкоємцем після їх смерті був його батько ОСОБА_7, який був, на думку позивача, єдиним власником спірного домоволодіння, ОСОБА_6 не була родичем та просто проживала в спірному домоволодіння за розселенням після війни, вважає, що ОСОБА_6 ніяких прав на спірне домоволодіння не мала та за нею помилково було зареєстровано право власності на 1/5 частину спірного домоволодіння.

В судове засідання представник відповідача не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, відповідно до заяви від 21.09.2017 року справу просить розглядати у відсутність представника відповідача, у вирішенні справи покладається на розсуд суду. На виконання ухвали від 05.10.2017 року представник відповідача жодних заяв по суті позовних вимог суду не надав, свою позицію не визначив.

Третя особа ОСОБА_3 та її представник в судовому засіданні заявили клопотання про застосування строку позовної давності, позовні вимоги вважають таким, що не підлягають задоволенню, та дали пояснення відповідно до письмових пояснень від 17.01.2018 року. У письмових поясненнях зазначено, що ОСОБА_3 заперечує повністю проти позовних вимог ОСОБА_1 та просить застосувати строк позовної давності, посилаючись на те, що дія актів цивільного законодавства у часі повинна бути застосована під час розгляду позову. Закон «Про сільську раду депутатів трудящих України» від 10.11.1956 року та Інструкція «Про порядок реєстрації будівель...» від 23/25.12.1947 року втратили чинність. Технічний паспорт на домоволодіння,платіжні повідомлення про сплату податків,страхуванню ніколи не були і не є правовстановлюючими документами. Тому треба застосовувати нові акти цивільного законодавства до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. За ч.4 ст.25 Цивільного кодексу України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. За змістом вказаної матеріальної норми права цивільна правоздатність не передається інший особі після смерті фізичної особи. Тому, у позивача відсутнє право на оскарження права власності за рішенням виконкому 1956 року. Це не спадкова трансмісія. У 2002 році померла ОСОБА_6, яка була власником 1/5 частини вказаного будинку з 14 листопада 1956 року. Право власності було зареєстровано в Павлоградському бюро технічної інвентаризації за № 57-37. Цивільна правоздатність ОСОБА_6 припинена і до її права власності на 1/5 частину будинку позивач ніякого відношення не має, бо фактично позивач оскаржує право власності ОСОБА_6 на 1/5 частини будинку. У той же час позивач не оскаржує заповіт ОСОБА_6 від 04 лютого 1983 року,свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 16 червня 2003 року на ім'я ОСОБА_3 на 1/5 частину будинку, реєстрацію права власності та інше, бо право власності на 1/5 частину будинку набуте ОСОБА_6 та ОСОБА_3 правомірно. 07 жовтня 2008 року рішенням Павлоградського міськрайонного суду було визначено право користування земельною ділянкою за ОСОБА_1 відповідно 4/5 частин будинку та ОСОБА_3 відповідно 1/5 частини будинку. Про частки будинку позивачу було відомо,але про ці факти він суду також не повідомляє. Докази свідчать про те,що позивач пропустив без поважної причини строк позовної давності для звернення до суду і його вимога про поновлення строку є необґрунтованою і не доказаною. Крім того, третя особа ОСОБА_3 зазначила, що спірне домоволодіння побудували дідусь ОСОБА_8 та бабуся ОСОБА_9 ОСОБА_6 була онукою ОСОБА_9 ОСОБА_9 28.06.1948 року залишила заповіт, згідно якого заповіла свою частину спірного домоволодіння своїй онуці ОСОБА_6

Вислухав сторін по справі та їх представників, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд приходить до наступного.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 10 серпня 2012 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Павлоградської державної нотаріальної контори ОСОБА_10, та зареєстрованого у реєстрі за № 1-3304, ОСОБА_1 належить на праві власності 4/5 частини житлового будинку № 356, житловою площею 44,4 кв.м., загальною площею 68,2 кв.м., по вул. Котовського в місті Павлограді Дніпропетровської області, яке він успадкував після смерті своєї матері ОСОБА_11, яка в свою чергу, успадкували зазначене майно після смерті свого чоловіка ОСОБА_7, померлого 13.04.1998 року, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 25 грудня 1998 року.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 16 червня 2003 року посвідченого державним нотаріусом Першої Павлоградської державної нотаріальної контори ОСОБА_12, ОСОБА_3 належить на праві власності 1/5 частина житлового будинку № 356 загальною площею 68,2 кв.м., житловою площею 44,4 кв.м., по вул. Котовського в м. Павлограді Дніпропетровської області, яка належала померлій ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності, виданого 14.11.1956 року виконкомом Павлоградської районної ради, зареєстрованого в Павлоградському бюро технічної інвентаризації під № 57-37.

Згідно протоколу № 25 засідання виконкому Павлоградської райради депутатів трудящих від 10 листопада 1956 року вирішено на підставі наданих документів, керуючись параграфом 10 Інструкції МЮ та МКХ УРСР від 23-25 грудня 1947 року визнати право власності на 4/5 частини домоволодіння за ОСОБА_7 та на 1/5 частину домоволодіння за ОСОБА_6 по вул. Пролетарська № 42 у Хуторах №1.

Судом встановлено, що домоволодіння №356 по вулиці Котовського в м.Павлограді Дніпропетровської області раніше мало адресу: вулиця Пролетарська №42 в хуторах №1. Даний факт визнано сторонами, встановлено ухвалою Апеляційного суді Дніпропетровської області від 13.10.2015 року, тому він відповідно до ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Також, в судовому засіданні позивачем ОСОБА_1 та третьою особою ОСОБА_3 було зазначено та визнано, що спірне домоволодіння було побудовано та належало батькам ОСОБА_7 - ОСОБА_8 та ОСОБА_9

Право власності на спірне домоволодіння, відповідно до чинного на той час законодавства, було зареєстровано лише в 1956 році відповідно до рішення виконкому Павлоградської райради депутатів трудящих від 10 листопада 1956 року, яким визнано право власності на 4/5 частини домоволодіння за ОСОБА_7, який був сином ОСОБА_8 та ОСОБА_9, та на 1/5 частину домоволодіння за ОСОБА_6.

Відповідно до заповіту від 28.06.1948 року ОСОБА_9 заповіла свою частину спірного домоволодіння своїй онуці ОСОБА_6. Документи, які б підтверджували родинні відносини між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 не збереглися, та учасниками справи суду не надані.

Підстав, та будь-яких посилань на документи, на підставі яких було прийнято спірне рішення в документах, що збереглися на час розгляду справи, а саме в протоколі № 25 засідання виконкому Павлоградської районної ради Дніпропетровської області від 10 листопада 1956 року, не зазначено, є посилання на Інструкцію МЮ та МКХ УРСР від 23-25 грудня 1947 року.

Відповідно до § 7,8,10 Інструкції МЮ та МКХ УРСР від 23-25 грудня 1947 року, яка діяла на той час: «для составления реестров и регистрации строений за владельцами бюро инвентаризации обязаны: а) установить владельцев строений, на которые право собственности или право застройки оформлено в установленном законом порядке; б) выявить владельцев строений, не имеющих документов, удостоверяющих их право собственности на строение, - для последующего определения правовой принадлежности данного строения. В этих целях бюро инвентаризации в своей работе по регистрации предварительно обязан: а) истребовать и ознакомиться с документами, представляемыми учреждениями, предприятиями, организациями и частными лицами, как основанием их права собственности на строения или права застройки; б) выявить возникновение и порядок перехода к указанным учреждениям, предприятиям, организациям и лицам права собственности на строения и права застройки, полноту и оформленность документов, подтверждающих переход прав, число фактических владельцев и долевое их участив во владении. На оснований этих материалов (§ 8 и 9) бюро инвентаризации производят при участии представителей городских и поселковых жилищных управлений проверку документов, подтверждающих право собственности на строения, а при их отсутствии - документов, косвенно подтверждающих указанное право, и составляют письменные заключения о наличии данных, устанавливающих за учреждениями, организациями и отдельными гражданами право собственности на строение или право настройки».

Відповідно до ст. 80,81,83 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що твердження позивача про незаконність рішення виконкому Павлоградської районної ради Дніпропетровської області від 10.11.1956 року в частині визнання за ОСОБА_6 права власності на 1/5 частину домоволодіння по вулиці Пролетарській, 42 (тепер - Котовського, 356) в м. Павлоград є безпідставними та необґрунтованими, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, так як належних та допустимих доказів зазначеного позивачем не надано, технічний паспорт на домоволодіння, платіжні повідомлення про сплату податків, страхуванню, довідки не є правовстановлюючими документами, і не спростовують законність оскаржуваного рішення в частині визнання за ОСОБА_6 права власності на 1/5 частину спірного домоволодіння.

Щодо строку позовної давності необхідно зазначити наступне.

Відповідно до ст. 257 ЦК України від 16 січня 2003 року N 435-IV загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Про можливе порушення свого права позивач дізнався у 2012 році, з часу відкриття та оформлення спадщини після смерті його матері ОСОБА_11 Крім того, позивач міг знати про спірні правовідносини з третьою особою, оскільки ОСОБА_3 у 2008 року зверталась до суду з позовом до ОСОБА_11 та ОСОБА_1 про виділення в користуванні земельної ділянки, усунення перешкод в користування та визначення порядку користування земельною ділянкою, де як на підставу позову посилалась на своє право власності на 1/5 частину спірного домоволодіння .

Таким чином, судом встановлено, що станом на день звернення позивача до суду (15.08.2017 р.) сплинув трирічний строк позовної давності, передбачений ЦК України.

Посилання позивача, як на підставу поважних причин пропуску строку позовної давності, на те, що постійні злидні не сприяли зверненню до суду, і лише нещодавно він дізнався про безоплатну правову допомогу та за допомогою Павлоградського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги він зміг предявити позов, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, позивачем не було надано суду жодних доказів тяжкого матеріального стану. Крім того, зазначене спростовує ухвала Апеляційного суді Дніпропетровської області від 13.10.2015 року, відповідно до якої в 2015 році позивач оскаржував спадкові права третьої особи ОСОБА_3 на 1/5 частину спірного домоволодіння в судовому порядку, та відповідно до його пояснень отримував правову допомогу від адвоката.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 267 ЦК України встановлено, що заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Таким чином, позивачем не було зазначено причин пропуску строку позовної давності, які б судом могли бути визнані поважними, та не надано належних та допустимих доказів поважності зазначених причин, та в судовому засіданні судом не встановлено причини пропуску строку позовної давності, які можуть бути визнані поважними.

З огляду на викладене суд приходить до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити у повному обсязі.

Керуючись ст. 5, 12, 13, 81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Павлоградської міської ради Дніпропетровської області, третя особа:ОСОБА_3,про скасування рішення про визнання права власності відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області шляхом подачі в 30-денний строк, з дня його проголошення, апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження відповідно та в порядку і строки, визначені ст. 354 ЦПК України.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Рішення знаходиться в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб адресою:http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя А. С. Зінченко