Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

"08" листопада 2018 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Іванченко А. М., за участю секретаря судового засідання Солонської Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що вона є власником квартири АДРЕСА_3, на підставі свідоцтва на право власності на житло від 14.10.1997 року. У вказаній квартирі також зареєстрована її онука - відповідачка по справі, яка за вказаною вище адресою тривалий час з 2016 року не проживає, не сплачує комунальні послуги та не приймає участі в утриманні квартири. В квартирі не знаходиться ніяких особистих речей відповідачки. Позивачка просила визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1.

Позивачка та її представник - адвокат ОСОБА_4, яка діє на підставі доручення Маріупольського міського центру з надання безоплатної вторинної допомоги від 04.07.2018 року за № 0502-0787493-01, в судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи за їх відсутності, підтримали вимоги, просили позов задовольнити, не заперечували проти ухвалення заочного рішення.

Відповідачка у судове засідання не з'явилась з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила.

Ухвалою Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 08.11.2018 року прийнято рішення проводити заочний розгляд справи.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв'язку з неявкою всіх учасників справи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові матеріали, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов знайшов своє підтвердження представленими доказами і підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до Свідоцтва на право власності на житло вбачається, що позивачці на підставі свідоцтва на право власності на житло від 14.10.1997 року належить квартира АДРЕСА_2.

З викладеного суд дійшов висновку про те, що позивачка є власником квартири АДРЕСА_2, а отже, наділена повноваженнями звернення до суду з будь-яких питань, що пов'язані з володінням та користуванням цим майном.

З письмових матеріалів справи вбачається, а саме з інформації наданої Центром надання адміністративних послуг Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради вбачається, що відповідачка ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрован6а в АДРЕСА_1.

Згідно акту № 22 від 10.07.2018 року, складеного головою КСН «Мрія 7а» встановлено, що відповідачка по справі зареєстрована в АДРЕСА_1, однак не проживає за вказаною адресою з 01 вересня 2016 року по теперішній час.

У відповідності до інформації наданої Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України вбачається, що відповідачка по справі - ОСОБА_2 06.06.2017 року виїхали за межі України з пункту пропуску - Рава-Руська.

Крім того, в матеріалах справи містяться пояснення свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в яких зазначено, що відповідачка у вказаній в позові квартирі не мешкає з 01.09.2016 року, місцезнаходження її невідоме.

За ст. 71 ЖК України суд може визнати особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо доведено, що вона не користується цим приміщенням більше шести місяців без поважних причин.

Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Згідно ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

З наведеного суд дійшов висновку про те, що оскільки відповідачка не проживає в АДРЕСА_1 понад два роки, вона втратила право користування цим житловим приміщенням.

Керуючись ст.ст. 4, 7, 10, 12, 76, 77, 258, 259, 263, 265, 280-281 ЦПК України, ст. 317, 319, 321, 391 ЦК України, ст.ст. 71, 72 ЖК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: А. М. Іванченко