Справа № 463/1540/14-ц
Провадження № 2/463/17/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2018 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Шеремети Г.І.

при секретарі судових засідань Козак О.В.

за участю представника позивача

ОСОБА_2 - ОСОБА_3

представника відповідача

ОСОБА_4 - ОСОБА_5

представника відповідача

ОСОБА_6 - ОСОБА_7

третьої особи - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_6, третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_8, ОСОБА_9 про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом, визнання права власності на будинок, позов ОСОБА_4, ОСОБА_6 до ОСОБА_8, ОСОБА_9, Львівської міської ради, Управління комунальної власності Департаменту Економічної політики Львівської міської ради, ОСОБА_2, приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Нор Н.М. про визнання незаконними та скасування ухвал ЛМР, наказу Управління комунальної власності Департаменту Економічної політики Львівської міської ради, визнання недійсними та скасування Державних актів про право власності на земельну ділянку, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки та житлового будинку, суд, -

встановив:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, який в подальшому неодноразово уточнював шляхом подання відповідних заяв, які містяться в матеріалах справи (т.2 а.с.126-131,157-161,184-188, т.3 а.с.73-77), остаточно просив визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 05 грудня 2013 року держаним нотаріусом Четвертої Львівської державної нотаріальної контори Мігущенко В.З. ОСОБА_6 на ? (1/2 від ?) частину житлового будинку по АДРЕСА_1 загальною площею будинку 250,7 кв.м. та гаража; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 05 грудня 2013 року держаним нотаріусом Четвертої Львівської державної нотаріальної контори Мігущенко В.З. ОСОБА_4 на ? (1/2 від ?) частину житлового будинку по АДРЕСА_1 загальною площею будинку 250,7 кв.м. та гаража; визнати за ОСОБА_2 право власності на частину житлового будинку по АДРЕСА_1 в розмірі 167,11 кв.м., загальною площею будинку 250,7 кв.м., та гараж по АДРЕСА_1 площею 25,5 кв.м., позначений літ «Б» на технічному паспорті на садибний (індивідуальний) житловий будинок на АДРЕСА_2 виготовленому обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» станом на 24.02.2009 рік.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 пояснив, що ОСОБА_2 26.04.2012 року на підставі договорів-купівлі продажу, укладених з ОСОБА_14, ОСОБА_8, набув право власності на земельну ділянку, площею 0,0399 га., цільове призначення: для обслуговування житлового будинку, що за адресою: АДРЕСА_3, кадастровий номер: НОМЕР_1, а також житловий будинок разом з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 250,7 кв.м., що за адресою: АДРЕСА_3. Вказані нерухомі об'єкти належали продавцям ОСОБА_14 та ОСОБА_8 на праві власност: земельна ділянка на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 08.09.2010 року, житловий будинок на підставі Свідоцтва про право власності на індивідуальний житловий будинок НОМЕР_3 від 16.06.2011 року.

Крім того, представник позивача пояснив, що 05 грудня 2013 року держаним нотаріусом Четвертої Львівської державної нотаріальної контори Мігущенко В.З. було видано відповідачам ОСОБА_4 та ОСОБА_6 свідоцтва про право на спадщину за законом, після смерті ОСОБА_15, згідно яких кожен із спадкоємці набув право на ? частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 загальною площею будинку 250,7 кв.м. До будинку належить гараж. Зазначені свідоцтва позивач вважає такими, що видані протиправно та з грубим порушенням вимог чинного законодавства, а також порушують його права як власника, а відтак наявні підстави для визнання їх недійсними зважаючи на таке. 09.04.2004 року між ОСОБА_16, який діяв в інтересах ОСОБА_15 та ОСОБА_14, ОСОБА_8 було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку по АДРЕСА_1 загальною площею будинку 167,2 кв.м., господарські будівлі та споруди відсутні. Протягом періоду 2004-2009 років ОСОБА_14, ОСОБА_8 здійснено реконструкцію придбаного будинку шляхом добудови та надбудови, у зв'язку з чим станом на 24.02.2009 року загальна площа житлового будинку по АДРЕСА_4 становила уже 250,71 кв.м., а також добудовано гараж площею 29 кв.м. Зважаючи на це Наказом Управління комунальної власності Департаменту Економічної політики Львівської міської ради від 16.06.2011 року №997-Ж-Л ОСОБА_14, ОСОБА_8 оформлено права власності на реконструйований індивідуальний житловий будинок АДРЕСА_5, загальною площею 250,71 кв.м., а також гараж площею 29 кв.м. На підставі цього наказу останнім видано 16.06.2011 року Свідоцтво про право власності на індивідуальний житловий будинок НОМЕР_3. Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 25.05.2011 року, яке у цій частині залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 24.10.2012 року визнано недійсним укладений 09.04.2004 року між ОСОБА_16, який діяв в інтересах ОСОБА_15 та ОСОБА_14, ОСОБА_8 договір купівлі-продажу житлового будинку по АДРЕСА_1 загальною площею будинку 167,2 кв.м., а за ОСОБА_4 визнано право власності на ? частину житлового будинку по АДРЕСА_1 як частку у праві спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_15 та ОСОБА_4 Згідно вказаних рішень за ОСОБА_6 права власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_15 не визнано, у визначенні додаткового строку для прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_15 відмовлено.

Зважаючи на це, позивач вважає, що оскільки рішеннями судів за ОСОБА_4 визнано право власності на ? частину подружнього з ОСОБА_15 майна, що становило станом на момент укладення 09.04.2004 року з ОСОБА_14, ОСОБА_8 будинок по АДРЕСА_1 загальною площею будинку 167,2 кв.м., а ОСОБА_6 відмовлено у визначенні додаткового строку для прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_15, що свідчить про його усунення від спадкування, то відповідно останнім неправомірно було видано свідоцтва про право на спадщину, а саме: житловий будинок з відповідною частиною господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 загальною площею будинку 250,7 кв.м., а також гараж, оскільки таке нерухоме майно не було спадковим майном померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_15, так як являється майном здійсненим ОСОБА_14, ОСОБА_8 шляхом реконструкції протягом 2004-2009 року придбаного житла по АДРЕСА_4.

Відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_6 звернулися до суду з позовом який в подальшому уточнили, про що свідчить відповідна заява, які міститься в матеріалах справи (т.2 а.с.86-92), остаточно просили визнати незаконною та скасувати Ухвалу Львівської міської ради від 11.03.2010 року №3410 в частині надання ОСОБА_14, ОСОБА_8 дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку на АДРЕСА_6. Визнати незаконною та скасувати Ухвалу 18-ої сесії 5-го скликання Львівської міської ради від 08.07.2010 року №3793 «Про затвердження громадянам технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки, і передачу громадянам у власність, спільну сумісну власність та оренду земельних ділянок» в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, і передачі ОСОБА_14, ОСОБА_8 в спільну сумісну власність земельної ділянки, загальною площею 399 кв.м., що за адресою: м.Львів, АДРЕСА_7 (п.4 додатку 1 до зазначеної ухвали). Визнати недійсним та скасувати Державний акт про право власності на земельну ділянку від 08.09.2010 року виданий ОСОБА_14 на земельну ділянку загальною площею 399 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_8 зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за НОМЕР_4 кн. НОМЕР_5 Визнати недійсним Договір купівлі-продажу земельної ділянки, загальною площею 399 кв.м., розташованої адресою: м.Львів, АДРЕСА_7, укладений 26 квітня 2012 року між ОСОБА_14, ОСОБА_8 та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Нор Н.М. Визнати недійсним Державний акт про право власності на земельну ділянку, загальною площею 399 кв.м., розташовану адресою: АДРЕСА_8 виданий на ім'я ОСОБА_2. Визнати незаконним та скасувати Наказ Управління комунальної власності Департаменту Економічної політики Львівської міської ради від 16.06.2011 року №997-Ж-Л «Про оформлення права власності на індивідуальний житловий будинок АДРЕСА_9 ОСОБА_19 ОСОБА_8» та визнати недійсним оформлене та видане 16.06.2011 року на його підставі Свідоцтво про право власності на індивідуальний житловий будинок НОМЕР_3. Визнати недійсним Договір купівлі-продажу житлового будинку, що знаходиться за адресою: м.Львів, АДРЕСА_7, укладений 26 квітня 2012 року між ОСОБА_14, ОСОБА_8 та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Нор Н.М. (зареєстровано в реєстрі за №379).

Представники відповідачів заявлений ОСОБА_4, ОСОБА_6 позов підтримали в повному обсязі та додатково пояснили, що рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 25.05.2011 року, яке у цій частині залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 24.10.2012 року визнано недійсним укладений 09.04.2004 року між ОСОБА_16, який діяв в інтересах ОСОБА_15 та ОСОБА_14, ОСОБА_8 договір купівлі-продажу житлового будинку по АДРЕСА_1 загальною площею будинку 167,2 кв.м., а за ОСОБА_4 визнано право власності на ? частину житлового будинку по АДРЕСА_1 як частку у праві спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_15 та ОСОБА_4 Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 12.04.2013 року ОСОБА_6 визначено додатковий строк тривалістю 3 місяці для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась у зв'язку із смертю ОСОБА_15, що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року. На підставі вказаних судових рішень 05.12.2013 року ОСОБА_4 та ОСОБА_6 держаним нотаріусом Четвертої Львівської державної нотаріальної контори Мігущенко В.З. було видано свідоцтва про право на спадщину за законом, після смерті ОСОБА_15, згідно яких кожен із спадкоємці набув право на ? частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 загальною площею будинку 250,7 кв.м., а також гараж. У зв'язку з чим в подальшому за ОСОБА_4 було зареєстровано право власності на ? та ? частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 загальною площею будинку 250,7 кв.м., а також гараж.

В подальшому відповідачами ОСОБА_4 та ОСОБА_6 було з'ясовано, що право власності на належний їм згідно вищезазначених рішень суду житловий будинок з господарськими будівлями та спорудам, в тому числі гаражем по АДРЕСА_1 загальною площею будинку 250,7 кв.м., а також земельна ділянка площею 0,0399 га. за вказаною адресою, призначена для обслуговування будинку, зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі договорів купівлі-продажу від 26.04.2012 року укладених з ОСОБА_14, ОСОБА_8. Вважають, що вказаними договорами порушено їх права як власників спірного майна, більше того ОСОБА_14 та ОСОБА_8 здійснили відчуження ОСОБА_2 майна, права на яке у них було відсутнє зважаючи на таке.

Договір на підставі якого ОСОБА_14 та ОСОБА_8 09.04.2004 року придбали у ОСОБА_15, чоловіка та батька ОСОБА_4 та ОСОБА_6 відповідно, через представника ОСОБА_16 житловий будинок по АДРЕСА_1 рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 25.05.2011 року, яке у цій частині залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 24.10.2012 року визнано недійсним. В процесі судового оспорення ОСОБА_4 та ОСОБА_6 неправомірності укладення зазначеного вище договору ОСОБА_14 та ОСОБА_8 було незаконно виготовлено та в подальшому погоджено технічну документацію на земельну ділянку по АДРЕСА_1 у зв'язку з чим отримано її власність, що стверджується ухвалами ЛМР від 11.03.2010 року №3410, від 08.07.2010 року №3793 та державним актом про право власності на землю, вимогу про скасування яких і заявили. А також на підставі Наказу Управління комунальної власності Департаменту Економічної політики Львівської міської ради від 16.06.2011 року №997-Ж-Л незаконно оформили право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 про що отримали свідоцтво про право власності, право на який згідно судових рішень належить ОСОБА_4 та ОСОБА_6

Зважаючи на те, що ОСОБА_14 та ОСОБА_8 здійснили 26.04.2012 року відчуження (продаж) ОСОБА_2 земельної ділянки та житлового будинку по АДРЕСА_1 права на розпорядження якими у них були відсутні, а тому просять у зв'язку з цим визнати недійсними та скасувати договори купівлі-продажу будинку та земельної ділянки від 26.04.2012 року, а також правовстановлюючі документи оформлені на нового власника ОСОБА_2, зокрема державний акт про право власності на земельну ділянку, загальною площею 399 кв.м., розташовану адресою: АДРЕСА_8 виданий на ім'я ОСОБА_2.

Представник відповідача Львівської міської ради в судове засідання з розгляду даної справи не з'явився з невідомих підстав, хоч про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином. В попередніх судових засіданнях проти позову ОСОБА_4 та ОСОБА_6 заперечив з підстав його необґрунтованості та безпідставності.

Представник відповідача Управління комунальної власності Департаменту Економічної політики Львівської міської ради, в судове засідання з розгляду даної справи не з'явився з невідомих підстав, хоч про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином. В попередніх судових засіданнях проти позову ОСОБА_4 та ОСОБА_6 заперечив з підстав його необґрунтованості та безпідставності. Додатково пояснив, що оскаржуваний Наказ №997-Ж-Л від 16.06.2011 року Управлінням було видано при здійсненні ним владних управлінських функцій в межах повноважень, закріплених Положенні про його діяльність та нормах чинного законодавства. Такий прийнято за результатами розгляду поданих ОСОБА_14 та ОСОБА_8 документів.

Відповідач приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Нор Н.М. в судові засідання, призначені по даній справ, не з'явився, хоча про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомив.

Третя особа ОСОБА_8 в судовому засіданні підтримала думку свого представника ОСОБА_3

Третя особа ОСОБА_9 в судове засідання не з'явилася, хоча про дату та час розгляду справи була повідомлена належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомила.

У зв'язку з набрання законної сили Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 року та вступом в дію 15.12.2017 року нового Цивільного процесуального кодексу України, судом у даній справі поновлено судове слідство.

Згідно матеріалів справи вбачається, що в процесі розгляду справи учасниками справи було заявлено різного роду клопотання: про відкладення розгляду справи, про оголошення перерви, витребування доказів, долучення доказів, допит свідків, вжиття судом заходів щодо розгляду справи в розумні строки, застосування наслідків позовної давності, а також кожною із сторін було заявлено клопотання про постановлення окремої ухвали (позивач ОСОБА_2 з підстав зловживання процесуальними правами та затягування розгляду справи представниками відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_6; представники відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_6 з підстав долучення представником позивача до матеріалів справи рішення Апеляційного суду Львівської області від 25.01.2016 року, яке містить ознаки підробки та апеляційним судом не приймалось), які було розглянуто та вирішено судом у встановленому законодавством порядку.

В процесі розгляду справи судом було вчинено й інші процесуальні дії, зокрема ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 07.10.2014 року задоволено заяву ОСОБА_2, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про забезпечення позову. В порядку забезпечення позову накладено арешт на житловий будинок АДРЕСА_10 із встановленням заборони вчиняти будь-які дії щодо відчуження вказаного майна (т.1, а.с.90).

Зважаючи на те, що у справі зібрано увесь обсяг доказів, необхідний для вирішення спору, суд вважає за можливе прийняти рішення у відповідності до вимог Цивільного процесуального кодексу України від 15.12.2017 року.

Заслухавши пояснення учасників процесу, оглянувши матеріали справи та додані до неї письмові документи, а також матеріали цивільної справи №2-250/11 у 2-х томах, спадкової справи №845/2006 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_15, інвентаризаційну справу на будинок, що адресою: АДРЕСА_11 дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, постановляючи рішення відповідно до вимог ст.265 ЦПК України, суд вважає, що позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_6, третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_8, ОСОБА_9 про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом, визнання права власності на будинок слід задоволити частково, позов ОСОБА_4, ОСОБА_6 до ОСОБА_8, ОСОБА_9, Львівської міської ради, Управління комунальної власності Департаменту Економічної політики Львівської міської ради, ОСОБА_2, приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Нор Н.М. про визнання незаконними та скасування ухвал ЛМР, наказу Управління комунальної власності Департаменту Економічної політики Львівської міської ради, визнання недійсними та скасування Державних актів про право власності на земельну ділянку, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки та житлового будинку слід задоволити частково виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що 09.04.2004 року між ОСОБА_16, який діяв в інтересах ОСОБА_15, та ОСОБА_14, ОСОБА_8 укладено договір купівлі-продажу житлового будинку по АДРЕСА_4. Як вбачається з копії зазначеного договору, яка міститься в матеріалах справи №2-250/11 (т.1, а.с.54) предметом такого був житловий будинок по АДРЕСА_1 загальною площею 167,2 кв.м.

На підставі вказаного договору за ОСОБА_8 та ОСОБА_14 було зареєстрованого право спільної часткової власності, в розмірі ? кожен, на житловий будинок по АДРЕСА_1 що підтверджується долученими до матеріалів справи копіями витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №3563312 від 13.05.2004 року (т.1, а.с.19).

Як встановлено судом ОСОБА_15 доводився відповідачу ОСОБА_4 - чоловіком, ОСОБА_6 - батьком.

У зв'язку з оспоренням дійсності та правомірності укладення вищезазначеного договору купівлі-продажу будинку відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_6 звернулися в 2009 році до суду з відповідним позовом.

Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 25.05.2011 року, позов ОСОБА_4 та ОСОБА_6 задоволено частково: визнано недійсним укладений 09.04.2004 року між ОСОБА_16, який діяв в інтересах ОСОБА_15, та ОСОБА_14, ОСОБА_8 договір купівлі-продажу житлового будинку по АДРЕСА_1 загальною площею будинку 167,2 кв.м., застосовано правові наслідки недійсного правочину шляхом зобов'язання ОСОБА_14, ОСОБА_8 повернути будинок попереднім власникам; визнано за ОСОБА_4 право власності на ? частину житлового будинку по АДРЕСА_1 як частку у праві спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_15 та ОСОБА_4; визначено ОСОБА_6 додатковий термін у 6 місяців для прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_15, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року (справа №2-250/11 т.1, а.с.242-245). Додатковим рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 23.01.2012 року визначено ОСОБА_4 додатковий термін у 6 місяців для прийняття спадщини після смерті чоловіка ОСОБА_15, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року (справа №2-250/11 т.2, а.с.28). Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 26.04.2012 року рішення Личаківського районного суду м.Львова від 25.05.2011 року та додаткове рішенням від 23.01.2012 року скасовано в повному обсязі, в позові ОСОБА_4 та ОСОБА_6 відмовлено (справа №2-250/11 т.2, а.с.72-76). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 24.10.2012 року, рішення Апеляційного суду Львівської області від 26.04.2012 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання за ОСОБА_4 права власності на ? частину житлового будинку по АДРЕСА_1 як частку у праві спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_15 та ОСОБА_4, а також визнання недійсним укладеного 09.04.2004 року між ОСОБА_16, який діяв в інтересах ОСОБА_15, та ОСОБА_14, ОСОБА_8 договору купівлі-продажу житлового будинку по АДРЕСА_4 - скасовано, в цій частині Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 25.05.2011 року залишено без змін (справа №2-250/11 т.2, а.с.14-17).

Визнаючи недійсним договір купівлі-продажу будинку від 09.04.2004 року та визнаючи за ОСОБА_4 право власності на ? частину житлового будинку по АДРЕСА_4 суд першої інстанції з висновками якого погодився і суд касаційної інстанції виходив з того, що оскаржуваний договір було укладено щодо майна, яке належало до категорії спільного майна подружжя ОСОБА_15 та ОСОБА_18, з порушенням вимог чинного законодавства України за відсутності нотаріально посвідченої згоди другого з подружжя - ОСОБА_4 Крім того, на момент укладення договору правоздатність ОСОБА_15 припинилась у зв'язку з його смертю ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Як вбачається з матеріалів оглянутої в судовому засіданні інвентаризаційної справи на будинок, що адресою: АДРЕСА_8 будинок в тому вигляді, в якому він був предметом договору купівлі-продажу від 09.04.2004 року, будівництвом був завершений та введений в експлуатацію згідно акту від 12.08.1964 року. Згідно висновку про реєстрацію будинковолодіння від 07.01.1974 року, право особистої власності на житловий будинок АДРЕСА_12 зареєстровано на ОСОБА_15 У зв'язку із втратою свідоцтва про право власності на будинок органами БТІ 23.03.2004 року проведено повторну реєстрацію права власності. Будинок побудовано на земельній ділянці, площею 400 кв.м., цільове призначення: для індивідуальної забудови, наданій ОСОБА_15 згідно рішення виконкому Шевченківської районної ради №58 від 22.01.1960 року. Вказана земельна ділянка ОСОБА_15 за життя приватизована не була.

За період 2004-2009 років, тобто з моменту укладення договору купівлі-продажу від 09.04.2004 року до набрання чинності рішенням суду про визнання його недійсним, ОСОБА_14, ОСОБА_8 проведено реконструкцію придбаного житлового будинку по АДРЕСА_4 шляхом здійснення самовільної добудови та надбудови, яка була погоджена у встановленому законом порядку, що підтверджується долученою до матеріалів справи угодою про погодження самочинного будівництва від 21.08.2009 року, укладеною з Личаківською районною адміністрацією, та розпорядженням Личаківської районної адміністрації №678 від 08.10.2009 року «Про технічну можливість експлуатації будинку АДРЕСА_16 після самовільно здійсненої реконструкції і гаража», яким затверджено висновок міжвідомчої комісії від 22.09.2009 року про технічну можливість експлуатації будинку АДРЕСА_13 після самовільно здійсненої реконструкції з прибудовою та надбудовою і самовільно збудованого гаража згідно поданої проектної документації; після реконструкції загальна площа будинку становить 250,7 кв.м. (т.1, а.с.29,31).

З урахуванням вищенаведених документів наказом Управління комунальної власності Департаменту Економічної політики Львівської міської ради від 16.06.2011 року №997-Ж-Л «Про оформлення права власності на індивідуальний житловий будинок АДРЕСА_9 ОСОБА_19 ОСОБА_8» прийнято рішення оформити право спільної часткової власності в цілому на триповерховий шестикімнатний індивідуальний житловий будинок АДРЕСА_14 ОСОБА_14- на ? ідеальну частину, ОСОБА_8 - на ? ідеальну частину, загальна площа житлового будинку 250,7 кв.м., житлова - 89,1 кв.м., гараж літ.»Б» - 25,5 кв.м. На підставі цього наказу ОСОБА_14, ОСОБА_8 оформлено та видано 16.06.2011 року Свідоцтво про право власності на індивідуальний житловий будинок НОМЕР_3 (т.1, а.с.39).

На підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 26.04.2012 року, укладеного між ОСОБА_14, ОСОБА_8 та ОСОБА_2, останній набув право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що за адресою: АДРЕСА_15 загальною площею 250,7 кв.м., з цегляним гаражем, металевими воротами, огорожею з металевою сіткою та металевою хвірткою, що розташований на земельній ділянці розміром 0,0399 га., кадастровий номер НОМЕР_1. Право власності на будинок за ОСОБА_2 зареєстровано 26.04.2012 року, що підтверджується долученою до матеріалів справи копією витягу про державну реєстрацію прав №33971083 від 26.04.2012 року (т.1, а.с.44,49).

Крім того, на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 26.04.2012 року, укладеного між ОСОБА_14, ОСОБА_8 та ОСОБА_2, останній набув право власності на земельну ділянку розміром 0,0399 га., кадастровий номер НОМЕР_1, що за адресою: АДРЕСА_15 з цільовим призначенням - для обслуговування житлового будинку (т.1, а.с.45).

Зважаючи на те, що станом на момент погодження в 2009 році ОСОБА_14, ОСОБА_8 самовільно здійсненої реконструкції будинку АДРЕСА_16 та оформлення 16.06.2011 року свідоцтва про право власності на реконструйований будинок, не набрало законної сили рішення суду при визнання договору купівлі-продажу від 09.04.2004 року недійсним та визнання за ОСОБА_4 права власності на ? частину житлового будинку АДРЕСА_5, суд приходить до висновку, що процес оформлення ОСОБА_14, ОСОБА_8 самовільно здійсненого будівництва здійснено з дотриманням вимог чинного законодавства, без порушенням прав інших осіб, а відтак відсутні підстави для скасування наказу Управління комунальної власності Департаменту Економічної політики Львівської міської ради від 16.06.2011 року №997-Ж-Л «Про оформлення права власності на індивідуальний житловий будинок АДРЕСА_5 ОСОБА_19 ОСОБА_8», та виданого на його підставі 16.06.2011 року Свідоцтва про право власності на індивідуальний житловий будинок НОМЕР_3.

Як зазначалось вище рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 25.05.2011 року, яке в цій частині залишено без змін Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 24.10.2012 року, за ОСОБА_4 визнано право власності на ? частину житлового будинку по АДРЕСА_1 як частку у праві спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_15 та ОСОБА_4 Тобто, мова йде про житловий будинок по АДРЕСА_4 у вигляді, що існував на час смерті ОСОБА_15 та укладення, визнаного судом недійсним, договору купівлі-продажу від 09.04.2004 року, розмір якого згідно матеріалів інвентаризаційної справи та технічного паспорту, виданого на ОСОБА_15 становив 167,2 кв.м. Відтак частка ОСОБА_4, згідно вказаного вище рішення суду, у будинку по АДРЕСА_1 загальною площею 167,2 кв.м. мала б становити 83,6 кв.м. (1/2 від 167,2 кв.м.).

У відповідності до положень ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців.

Статтею 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Оцінюючи на предмет правомірності видачу 05 грудня 2013 року держаним нотаріусом Четвертої Львівської державної нотаріальної контори Мігущенко В.З. відповідачам ОСОБА_4 та ОСОБА_6 свідоцтв про право на спадщину за законом, після смерті ОСОБА_15, згідно яких кожен із спадкоємці набув право на ? частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 загальною площею будинку 250,7 кв.м., а також гараж, суд з врахуванням вище проаналізованого приходить до наступного висновку.

Так як Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 24.10.2012 року, рішення Апеляційного суду Львівської області від 26.04.2012 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визначення ОСОБА_6 додаткового терміну у 6 місяців для прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_15, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, залишено без змін, а право власності на спадкове майно в судовому порядку за ним не визнавалось, а відтак суд приходить до висновку про те, що вказаними рішеннями ОСОБА_6 було усунето від спадкування після смерті батька ОСОБА_15. Тому наявні підстави для визнання в повному обсязі недійсним свідоцтва про право на спадщину, виданого ОСОБА_6 05.12.2013 року нотаріусом на ? частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 загальною площею будинку 250,7 кв.м., також гараж, оскільки на момент його видачі ОСОБА_6 був позбавлений права на спадкування.

У зв'язку з тим, що згідно судових рішень, зазначених та неодноразово проаналізованих вище, відповідача ОСОБА_6 було усунуто від спадкування після смерті батька ОСОБА_15, а за відповідачем ОСОБА_4 визнано право власності лише на ? частку будинку по АДРЕСА_1 загальною площею будинку 167,2 кв.м. (старий будинок), на іншу ? частину будинку ОСОБА_4 вимог не заявляла та дій по прийняття спадщини в цій частині не вчиняла, адже прийняття спадщини є правом спадкоємця і залежить виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини, окрім волевиявлення необхідне і вчинення спадкоємцем необхідних дій протягом строку встановленого для прийняття спадщини, вчинення дій, які свідчать про намір прийняти спадщину.

Зважаючи на те, що рішеннями судів ? частка ОСОБА_4 у будинку по АДРЕСА_1 становить 83,6 кв.м. (1/2 від 167,2 кв.м.), що є значно менше аніж ? частка від будинку загальною площею 250,7 кв.м. (1/2 від 250,7 кв.м.= 125,35 кв.м.), на яку ОСОБА_4 05.12.2013 року видано нотаріусом відповідне свідоцтво про право на спадщину, то відповідно до ст.1301 ЦК України судом встановлено підстави для визнання в частині свідоцтва недійсним, а саме: свідоцтво про право на спадщину видано особі, яка не мала права на спадкування, зазначеного у свідоцтві майна, оскільки до спадщини було включено майно, а саме: житловий будинок з відповідною частиною господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 загальною площею будинку 250,7 кв.м., а також гараж, що не належали спадкодавцеві ОСОБА_15 Так як ОСОБА_4 належить 83,6 кв.м. (1/2 від 167,2 кв.м.- старий будинок) або (1/3 від 250,7 кв.м.- новий будинок), а тому видане ОСОБА_4 свідоцтво про право на спадщину в частині 1/3 частини від будинку розміром 250,7 кв.м. слід визнати недійсним.

Частиною 1 ст.388 ЦК України передбачено право власника на витребування майна від добросовісного набувача. Так, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Добросовісність набувача в даному випадку характеризує його суб'єктивне ставлення до обставин вибуття майна із володіння власника та правомірності його придбання. Добросовісним набувачем слід визнавати особу, яка придбала річ у особи, яка не мала можливості її відчужити, про що набувач не знав та не міг знати

При цьому суд вважає необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню вимогу відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_6 про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку, укладеного 26 квітня 2012 року між ОСОБА_14, ОСОБА_8 та ОСОБА_2, оскільки в даному випадку позивач ОСОБА_2 був добросовісним набувачем за відплатним договором, в розумінні ч.1 ст.388 ЦК України, тобто не знав і не міг знати, що на момент придбання ним будинку, права на нього заявляють і відповідачі. Не встановлено судом і виключних підстав, передбачених ч.1 ст.388 ЦК України для витребування майна у добросовісного набувача за відплатним договором. Крім того, в тексті оскаржуваного договору було зазначено, що майно є власністю продавців, на нього відсутня заборона відчуження та податкова застава.

А тому враховуючи факт придбання позивачем ОСОБА_2 26.04.2012 року на підставі договору купівлі-продажу, укладеного з ОСОБА_14, ОСОБА_8 житлового будинку разом з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 250,7 кв.м., що за адресою: АДРЕСА_3, а також гаражу, а також факт належності ОСОБА_4 згідно судових рішень ? частини будинку, що становить 83,6 кв.м., суд вважає за необхідне визнати за позивачем ОСОБА_2, як добросовісним набувачем, право власності на частину придбаного будинку з врахуванням частки відповідача ОСОБА_4 Так як частка ОСОБА_4 становить 83,6 кв.м. (1/2 від 167,2 кв.м.- старий будинок) або (1/3 від 250,7 кв.м.- новий будинок), то за ОСОБА_2 слід визнати право власності на 2/3 частини житлового будинку по АДРЕСА_1 загальною площею будинку 250,7 кв.м., що становить 167,11 кв.м. та гараж по АДРЕСА_1 площею 25,5 кв.м., позначений літ «Б» на технічному паспорті на садибний (індивідуальний) житловий будинок на АДРЕСА_2 виготовленому обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» станом на 24.02.2009 рік.

Як зазначалось вище спірний будинок знаходиться на земельній ділянці, площею 400 кв.м., цільове призначення: для індивідуальної забудови, наданій ще ОСОБА_15 згідно рішення виконкому Шевченківської районної ради №58 від 22.01.1960 року. Однак така, як встановлено судом, останнім за життя приватизована не була.

У зв'язку з придбанням ОСОБА_14 та ОСОБА_8 09.04.2004 року житлового будинку, останні, реалізуючи своє законодавчо закріплене та передбачене ст.377 ЦК України, ст.120 ЗК України право на землю, виявили бажання приватизувати земельну ділянку, надану для обслуговування житлового будинку. Так, Ухвалою Львівської міської ради від 11.03.2010 року №3410 було вирішено надати ОСОБА_14, ОСОБА_8 дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку на АДРЕСА_6. У зв'язку з тим, що така ухвала була прийнята в межах компетенції ЛМР, за результатами розгляду відповідних документів, поданих ОСОБА_14 та ОСОБА_8, суд вважає, що відсутні підстави для визнання її недійсною та скасування.

Ухвалою 18-ої сесії 5-го скликання Львівської міської ради від 08.07.2010 року №3793 «Про затвердження громадянам технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки, і передачу громадянам у власність, спільну сумісну власність та оренду земельних ділянок» вирішено затвердити ОСОБА_14, ОСОБА_8 технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, і передати в спільну сумісну власність земельну ділянку, загальною площею 399 кв.м., що за адресою: м.Львів, АДРЕСА_7 (п.4 додатку 1 до зазначеної ухвали) (т.1, а.с.127). Так як затвердження проектної документації ОСОБА_14 та ОСОБА_8 здійснено у відповідності до вимог чинного законодавства та з дотриманням встановленої процедури, то в цій частині Ухвала є законною та не підлягає скасуванню. Однак, при передачі ОСОБА_14 та ОСОБА_8 у спільну власність земельної ділянки, загальною площею 399 кв.м., не було враховано права відповідача ОСОБА_4 на частку в будинку та відповідно до вимог ст.377 ЦК України, ст.120 ЗК України на відповідну частину земельної ділянки, на якій розташований будинок та частину земельну ділянку, яка необхідна для його обслуговування, а тому враховуючи право ОСОБА_4 на 1/3 частину будинку загальною площею 250,7 кв.м. Ухвала підлягає скасуванню в частині передачі ОСОБА_14, ОСОБА_8 в спільну сумісну власність земельної ділянки, загальною площею 399 кв.м., що за адресою: м.Львів, АДРЕСА_7, в частині 1/3 частки вказаної земельної ділянки, що становить 133 кв.м.

Статтею 120 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Аналогічну норму закріплено і в ст.377 ЦК України, згідно якої до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 12.10.2016 року у справі №6-2225цс16, нормами ст.377 ЦК України та ст.120 ЗК України закріплено загальний принцип цілісності об'єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

На підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 26.04.2012 року позивачем ОСОБА_2 набуто право власності на земельну ділянку розміром 0,0399 га., кадастровий номер НОМЕР_1, що за адресою: АДРЕСА_15 з цільовим призначенням - для обслуговування житлового будинку (т.1, а.с.45), на підставі якого в подальшому ОСОБА_2 було видано Державний акт про право власності на земельну ділянку. У зв'язку з тим, що при укладенні зазначеного договору та видачі Державного акту не було враховано права ОСОБА_4 на частку в земельній ділянці площею 399 кв.м. в розмірі 1/3 частини, що становить 133 кв.м. (1/3 від 399 кв.м.), то відповідно і договір, і Державний акт підлягають скасуванню в частині розміру належної ОСОБА_4 1/3 частки земельної ділянки.

При цьому суд вважає необґрунтованою вимогу про скасування Державного акту про право власності на земельну ділянку від 08.09.2010 року, виданого ОСОБА_14 на земельну ділянку загальною площею 399 кв.м., розташовану адресою: АДРЕСА_11 зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за НОМЕР_4 кн. 01-5 (т.1, а.с.50), оскільки станом на даний час спірна земельна ділянка належить ОСОБА_2, про що свідчить Державний акт, виданий на його ім'я, а відтак Державний акт на ім'я ОСОБА_14 втратив чинність та дія такого припинена, у зв'язку з чим відсутні підстави для його скасування.

Керуючись ст.ст.10,12,13,76-80,259,263,264,273,354,355 ЦПК України, ст.15,16 ЦК України, суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_6, третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_8, ОСОБА_9 про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом, визнання права власності на будинок - задоволити частково.

Визнати в повному обсязі недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 05 грудня 2013 року держаним нотаріусом Четвертої Львівської державної нотаріальної контори Мігущенко В. З. ОСОБА_6 на ? частину житлового будинку по АДРЕСА_1 загальною площею будинку 250,7 кв.м.

Визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 05 грудня 2013 року держаним нотаріусом Четвертої Львівської державної нотаріальної контори Мігущенко В. З. ОСОБА_4 на ? частину житлового будинку по АДРЕСА_1 загальною площею будинку 250,7 кв.м., в частині 1/3 частки будинку, загальною площею 250,7 кв.м.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 2/3 частини житлового будинку по АДРЕСА_1 загальною площею будинку 250,7 кв.м., що становить 167,11 кв.м. та гараж по АДРЕСА_1 площею 25,5 кв.м., позначений літ «Б» на технічному паспорті на садибний (індивідуальний) житловий будинок на АДРЕСА_2 виготовленому обласним комунальним підприємсвтомо Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» станом на 24.02.2009 рік.

В решті вимог - відмовити.

Позов ОСОБА_4, ОСОБА_6 до ОСОБА_8, ОСОБА_9, Львівської міської ради, Управління комунальної власності Департаменту Економічної політики Львівської міської ради, ОСОБА_2, приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Нор Н.М. про визнання незаконними та скасування ухвал ЛМР, наказу Управління комунальної власності Департаменту Економічної політики Львівської міської ради, визнання недійсними та скасування Державних актів про право власності на земельну ділянку, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки та житлового будинку - задоволити частково.

Скасувати в частині Ухвалу 18-ої сесії 5-го скликання Львівської міської ради від 08.07.2010 року №3793 «Про затвердження громадянам технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки, і передачу громадянам у власність, спільну сумісну власність та оренду земельних ділянок» в частині передачі ОСОБА_14, ОСОБА_8 в спільну сумісну власність земельної ділянки, загальною площею 399 кв.м., що за адресою: м.Львів, АДРЕСА_7, в частині 1/3 частки вказаної земельної ділянки, що становить 133 кв.м.

Визнати частково недійсним Договір купівлі-продажу земельної ділянки, загальною площею 399 кв.м., розташовану адресою: м.Львів, АДРЕСА_7, укладений 26 квітня 2012 року між ОСОБА_14, ОСОБА_8 та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Нор Н.М., в частині 1/3 частки вказаної земельної ділянки, що становить 133 кв.м.

Визнати частково недійсним Державний акт про право власності на земельну ділянку, загальною площею 399 кв.м., розташовану адресою: АДРЕСА_8 виданий на ім'я ОСОБА_2 в частині 1/3 частки вказаної земельної ділянки, що становить 133 кв.м.

В решті вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку в порядок та строки, передбачені ст.ст.354,355 ЦПК України, п.15.5 Перехідних положень ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування (ім'я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позич ОСОБА_2: АДРЕСА_18

Представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 АДРЕСА_17

Відповідач ОСОБА_4 - держава АДРЕСА_19

Представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - АДРЕСА_20

Відповідач ОСОБА_6 - держава АДРЕСА_19

Представник відповідача ОСОБА_6 - ОСОБА_7 - АДРЕСА_21

Третя особа ОСОБА_8 - АДРЕСА_22

Третя особа ОСОБА_9 АДРЕСА_23

Відповідач Львівська міська рада - м.Львів, пл..Ринок, 1

Відповідач Управління комунальної власності Департаменту Економічної політики Львівської міської ради - м.Львів, пл.Галицька, 15

Відповідач приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Нор Н.М. - м.Львів, вул.Генерала Чупринки, 47.

Суддя: Шеремета Г. І.