Справа № 559/2060/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2018 року Дубенський міськрайонний суд Рівненської області,

в складі головуючого судді Ралець Р.В.

при секретарі Протас Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дубно цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Тараканівська сільська рада про визнання права власності на майно

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа Тараканівська сільська рада про визнання права власності на майно.

Обгрунтовуючи свої вимоги посилається на те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 її з відповідачем батьки. Вони проживали у власному житловому будинку по вул.Фортечній № 31 у с.Тараканів, Дубенського району Рівненської області..

Батько працював у КСП « Прогрес » с.Тараканів. Відповідно до матеріалів по розпаюванню земель, переданих у колективну власність КСП « Прогрес », а саме в додатку №1 до Державного Акту про право колективної власності на землю серії РВ № 00003 виданого 23 травня 1994 року він був включений до списку громадян -власників земельних часток (паїв). Цей факт підтверджено і довідкою відповідача за № 391 від 27.03.2017р.

26 вересня 1995 року батько помер у віці 53 роки, що підтверджується його свідоцтвом про смерть 1-ГЮ № 030066.

07 травня 1996 р. його безпідставно було виключено із даного списку як такого, який помер « у червні 1995 року ». Це підтверджується відповіддю на її ім»я начальника відділу Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області від 19.06.2017 року.

Державний акт про право колективної власності на землю серії РВ № 00003 та додаток до нього № 1 були прийняті 23 травня 1994 року, ще при житті батька, то він набув право власності на земельну частку ( пай), яка розміщена на землях Тараканівської сільської ради.

Згідно відповіді Тараканівської сільської ради за № 532 від 09.06.2017 р. розмір паю отриманого працівниками КСП «Прогрес» після його роздержавлення становив 3,38 умовних кадастрових гектарів.

25 липня 1998 року померла мама ОСОБА_4. За час життя, після смерті батька, матір успадкувала майно, яке належало йому на час його смерті шляхом володіння та користування майном померлого, однак не оформила право власності на земельну частку (пай) після смерті чоловіка, у зв»язку з відсутністю на нього сертифікату.

Окрім позивача, спадкоємцем після смерті матері є відповідач по справі - ОСОБА_2.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з»явилася, подала суду письмові відомості про розгляд справи за її відсутності, за змістом яких позов підтримала та просила його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 також подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає повністю.

Представник відповідача, Тараканіської сільської ради у судове засідання не прибув, подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, проти позову не заперечують.

Керуючись ст. 223 ЦПК України, суд вважає можливим провести судове засідання без участі сторін на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Відповідно до ч. 4 ст. 248 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, при наявних даних та доказів вважає за необхідне вирішити позов за наступних установлених судом обставин.

Відповідно до положень ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У справі з'ясовано, що 25 вересня 1995 року помер ОСОБА_3, який був членом колишнього колективного сільськогосподарського підприємства «Прогрес», що на території Тараканівської сільської ради Дубенського району. Відповідно до матеріалів по розпаюванню земель, переданих у колективну власність КСП « Прогрес », а саме в додатку №1 до Державного Акту про право колективної власності на землю серії РВ № 00003 виданого 23 травня 1994 року він був включений до списку громадян -власників земельних часток (паїв). Цей факт підтверджено і довідкою відповідача за № 391 від 27.03.2017р.(а.с.13).

За життя ОСОБА_3 не встиг оформити право власності на земельну ділянку.

07 травня 1996 р. ОСОБА_3 було виключено із даного списку як такого, який помер у червні 1995 року », що підтверджується відповіддю начальника відділу Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області Баронського від 19.06.2017 року (а.с.18).

25 липня 1998 року померла ОСОБА_4, що стверджується свідоцтвом про її смерть серії 1-ГЮ № 075409 (а.с.11).

За час життя, після смерті чоловіка ОСОБА_4 прийняла у спадок все майно, яке належало йому на час його смерті, так як у відповідності до ст.549 ЦК України ( в редакції 1963 р.) діями, які свідчать про прийняття спадку є фактичний вступ в управління або володіння спадковим майном. Вона продовжувала проживати у будинку , який належав їм з чоловіком на праві особистої власності, доглядала за ним, за присадибною земельною ділянкою та засівала город, однак не оформила документально своє право на земельну частку (пай) після смерті чоловіка, у зв»язку з відсутністю на нього сертифікату.

Спадкоємцем відносно прав та обов'язків померлої ОСОБА_4 є позивач ОСОБА_1 та відповідач- Панасюк П.Т, який відмовляється від своєї частки спадкового майна на користь сестри - ОСОБА_5

Виходячи з таких наведених обставин, суд вбачає за потрібне позов задоволити повністю з таких підстав.

За змістом положень п. 17 розд. X «Перехідні положення» Земельного кодексу України та ст. 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» за своєю правовою природою право на земельну частку (пай) є речовим правом вимагати виділення в натурі (на місцевості) земельної ділянки, що за вартістю відповідає частці особи у сільськогосподарських угіддях, переданих у колективну власність відповідної юридичної особи.

За правилами Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» моментом виникнення права на земельну частку (пай) є момент виникнення відповідного права колективної власності на земельну ділянку та існує незалежно від його посвідчення сертифікатом.

Пункт .23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 « Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ (із змінами від 19.03.2010 р №2 .) зазначає, що згідно ст.25 ЗК України при приватизації земель державних та комунальних сільськогосподарських підприємств , установ, організацій, земельні ділянки передаються їх працівникам, а також пенсіонерам з числа визначених кожному з них земельного паю за рішенням органу виконавчої влади чи органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування і кожна з цих осіб має гарантоване право одержати безкоштовно свою земельну частку (пай), виділену в натурі. П. 24 цієї постанови вказує, що член сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додється до Державного акту про право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта а в разі його смерті успадкування здійснюється за нормами ЦК України, в тому числі і у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на земельну частку (пай).

Таким чином, зважаючи на те, що відповідачем позов визнається повністю, за встановлених у справі обставин, суд не вбачає жодних правових перешкод для відмови у задоволенні позову з визнанням відповідного права за позивачем на підставі ст. 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», п. «а» ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України,

Керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 81, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Тараканівська сільська рада про визнання права власності на майно- задоволити.

Визнати за ОСОБА_1, (ІНФОРМАЦІЯ_1, жителька с.Малі Сади вул. Центральна, 9, Дубенського р-ну, Рівненської області) право власності на земельну частку (пай), розміром 3,38 в умовних кадастрових гектарах, яка перебувала у колективній власності КСП «Прогрес» та належала ОСОБА_3 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4, померлої 25 липня 1998 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги до Апеляційного суду Рівненської області через Дубенський міськрайонний суд.

Суддя: