провадження № 22-ц/824/526/2018 суддя-доповідач у ІІ Інстанції - ФінагеєвВ.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

06 листопада 2018 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Ткаченка І.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Українського інституту підвищення кваліфікації працівників телебачення, радіомовлення і преси на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 10 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Українського інституту підвищення кваліфікації працівників телебачення, радіомовлення і преси про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом та просив поновити його на посаді завідувача апаратно-студійного комплексу Українського інституту підвищення кваліфікації працівників телебачення, радіомовлення і преси з 22 вересня 2017 року; стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з моменту звільнення по день ухвалення рішення судом.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 2008 року ОСОБА_3 працював в Українському інституті підвищення кваліфікації працівників телебачення, радіомовлення і преси на посаді завідувача апаратно-студійного комплексу. 21 вересня 2017 року позивача звільнено з посади у зв'язку зі скороченням з 07 вересня 2017 року даної посади. Перед звільненням з роботи відповідач не виконав свого обов'язку та не запропонував позивачу всі вакансії, що відповідають вимогам та є в установі, врахувавши при цьому освіту, кваліфікацію, досвід. Відповідач проігнорував заяву позивача на зайняття вакантної посади асистента кафедри операторської майстерності інституту. Профспілковий комітет відмовив відповідачу в наданні згоди на звільнення, оскільки позивач погодився обіймати іншу вакантну посаду, яка йому не була запропонована. Рішення профспілкового комітету має обґрунтований характер та вказує на порушення законодавства про працю з боку відповідача. Звільнення позивача відбулося фактично заднім число.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 10 травня 2018 року позов ОСОБА_3 задоволено.

В апеляційній скарзі Український інститут підвищення кваліфікації працівників телебачення, радіомовлення і преси просить скасувати рішення суду першої інстанції через невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що позивач не є членом виборного профспілкового органу Українського інституту підвищення кваліфікації працівників телебачення, радіомовлення і преси. ОСОБА_3 був звільнений у зв'язку зі скороченням посади, а не у зв'язку зі зміною істотних умов праці. Суд першої інстанції не застосував норму ч. 7 ст. 43 КЗпП України, яка підлягала застосуванню. Рішення профспілкового комітету є необґрунтованим, оскільки присутні члени комітету не врахували того, що позивач не мав права займати бажану ним посаду, оскільки не підпадає під кваліфікаційні вимоги для даної посади та жодним чином не обґрунтували своє рішення. Якщо на момент скорочення працівника не має вакантних посад, які відповідають його освіті, кваліфікації, то роботодавець не зобов'язаний пропонувати йому інші посади, які не відповідають його кваліфікації. Суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, оскільки позивач просив стягнути середній заробіток по день звернення до суду в розмірі 4 316 грн. 73 коп., а суд стягнув з 22 вересня 2017 року по 10 травня 2018 року. При звільненні позивача з роботи відповідач дотримався вимог трудового законодавства, оскільки звільнення позивача з роботи відбулося у зв'язку зі скороченням його посади, відповідач вчасно повідомив позивача про звільнення, запропонував іншу посаду, від якої позивач відмовився. Відповідач направив до профкому подання та отримав необґрунтовану відповідь. Відповідач надав позивачу відпустку за його заявою. У день звільнення позивача з ним було проведено всі необхідні розрахунки. Документи про звільнення позивача були приведені у відповідність до вимог законодавства. Призначення позивача на бажану ним посаду було неможливим, оскільки він не займався педагогічною діяльністю на своїй посаді. Асистент кафедри операторської майстерності відноситься до науково-педагогічних працівників. Доводи позивача щодо його звільнення заднім числом є безпідставними.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 посилається на обставини, які викладені у позовній заяві та зазначає, що відповідач не являється закладом вищої освіти, оскільки позбавлений права здійснювати освітню діяльність. Згідно з зарплатних відомостей бухгалтерія нараховувала заробітну плату позивачу з урахуванням годин за педагогічну роботу. Рішення профспілкового комітету про відмову надання згоди на розірвання трудового є обґрунтованим, тому що позивач не відмовлявся від зайняття іншої посади. ОСОБА_3 є членом профспілки з 21 липня 2008 року. Профспілка не розглядала б питання працівника, що не є її членом. Матеріали справи містять уточнені позовні вимоги, у яких позивач просив стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з моменту звільнення до моменту прийняття рішення.

У матеріалах справи міститься відзив Українського інституту підвищення кваліфікації працівників телебачення, радіомовлення і пресина позовну заяву, в якому відповідач посилається на аналогічні обставини, викладені ним в апеляційній скарзі.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що наказом № 46-к від 26 червня 2008 року ОСОБА_3 з 21 липня 2008 року був прийнятий на роботу до Укртелерадіопресінституту на посаду завідувача лабораторії телебачення, радіомовлення і комп'ютерних технологій (а.с.7).

Наказом №15-а від 01 червня 2011 року у зв'язку з реорганізацією лабораторії ТБ, РМ і комп'ютерних технологій позивач був переведений на посаду завідувача навчального апаратно-студійного комплексу (а.с.7).

Наказом Укртелерадіопресінституту №12-а від 30 травня 2017 року на виконання Рішення колегії від 26 січня 2016 року №1/1 Держкомтелерадіо, з метою створення сучасного центру підвищення кваліфікації працівників ЗМІ, шляхом упровадження сучасних, інтенсивних форм навчання та новітніх методик з підготовки спеціалістів телебачення, радіомовлення та преси, враховуючи наявне обладнання навчального апаратно-студійного комплексу, виведено з організаційної структури інституту навчальний апаратно-студійний комплекс, створивши замість нього лабораторію комп'ютерних технологій nа навчальну телевізійну студію підпорядкувавши їх профільним кадрам (а.с.14).

Наказом Укртелерадіопресінституту №14-а від 05 липня 2017 року у зв'язку з реформуванням організації праці та зміною внутрішньої структури інституту, введено в дію з 07 вересня 2017 року організаційну структуру та штатний розпис інституту у новій редакції (а.с.15).

Наказом Укртелерадіопресінституту №141-к від 05 липня 2017 року у зв'язку зі скороченням з 07 вересня 2017 року посади завідувача навчального апаратно-студійного комплексу ОСОБА_3 запропоновано посаду інженера 2 категорії навчальної телевізійної студії на кафедрі операторської майстерності (а.с.16).

Повідомленням Укртелерадіопресінституту №160 від 06 липня 2017 року ОСОБА_3 попереджено, що відповідно до наказу №14-а від 05 липня 2017 року, посада завідувача навчального апаратно-студійного комплексу, яку він обіймає, з 07 вересня 2017 року підлягає скороченню відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України. Запропоновано переведення з 07 вересня 2017 року на посаду інженера 2 категорії навчальної телевізійної студії на кафедрі операторської майстерності з посадовим окладом 2 464 грн. У разі відмови до 07 вересня 2017 року повідомити про прийняте рішення працівника відділу кадрів (а.с.17).

Згідно заяви від 11 вересня 2017 року ОСОБА_3 у зв'язку із скороченням посади завідувача навчального апаратно-студійного комплексу з 07 вересня 2018 року згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України, надав згоду на переведення його на посаду асистента кафедри операторської майстерності. ОСОБА_3 зазначив, що надати відповідь на переведення до 06 вересня 2017 року було неможливо, оскільки з 21 серпня 2017 року він перебував у відпустці і на час прийняття рішення знаходився за межами України (а.с.18).

Згідно протоколу № 29 від 11 вересня 2017 року засідання профспілкового комітету Укртелерадіопресінституту було прийнято рішення не надавати згоду на звільнення ОСОБА_3, оскільки він погодився обійняти посаду асистента кафедри операторської майстерності (а.с.21).

Листом від 12 вересня 2017 року Первинна профспілкова організації Укртелерадіопресінституту повідомила Укртелерадіопресінститут, що на засіданні від 11 вересня 2017 року було прийнято рішення не давати згоду на звільнення ОСОБА_3, оскільки він погодився обійняти посаду асистента кафедри операторської майстерності (а.с.23).

Наказом № 194-к від 06 вересня 2017 року ОСОБА_3 звільнено з 11 вересня 2017 року з займаної посади у зв'язку зі скороченням посади п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Наказом № 208-к від 22 вересня 2017 року у зв'язку з хворобою ОСОБА_3 з 11 по 20 вересня 2017 року відповідно до листка непрацездатності серія АДВ №190535, внесено зміни до наказу від 06 вересня 2017 року №194-к «Про припинення трудового договору 11 вересня 2017 року з ОСОБА_3.» в частині дати звільнення. Звільнено ОСОБА_3 21 вересня 2017 року за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням з 07 вересня 2017 року посади завідувача навчального апаратно-студійного комплексу.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивача було звільнено з порушенням порядку звільнення без згоди профспілкового комітету.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_3 зазначає, що з 2008 року він працював в Українському інституті підвищення кваліфікації працівників телебачення, радіомовлення і преси та станом на 21 вересня 2017 року обіймав посадузавідувача навчального апаратно-студійного комплексу. З 07 вересня 2017 року було скорочено посаду завідувача навчального апаратно-студійного комплексу, яку обіймав позивач.

З матеріалів справи вбачається, що 06 липня 2017 року позивача було попереджено про те, що посада, яку він обіймає підлягає скороченню. Одночасно ОСОБА_3 було запропоновано посаду інженера 2 категорії навчальної телевізійної студії на кафедрі операторської майстерності. У своїй заяві ОСОБА_3 просив перевести його на посаду асистента кафедри операторської майстерності. Вказана посада входила до штатного розпису Українського інституту підвищення кваліфікації працівників телебачення, радіомовлення і преси, який введений в дію з 07 вересня 2017 року, і була вакантною(а.с.15, 24-28).

Частиною 2 ст. 40 КЗпП передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно вимог ст. 43 КЗпП розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2 - 5, 7 статті 40 пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником. Рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Відповідно до ч. 3 ст. 252 КЗпП України, звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там де не обирається виборний орган професійної спілки), крім випадків додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищого виборного органу цієї професійної спілки (об'єднання професійних спілок).

Судом встановлено, що профспілковим комітетом Українського інституту підвищення кваліфікації працівників телебачення, радіомовлення і преси розглядалося подання адміністрації від 03 серпня 2017 року про звільнення ОСОБА_3 з посади завідувача навчального апаратно-студійного комплексу. Згідно протоколу від 11 вересня 2017 року профспілковий комітет не надав згоди на звільнення ОСОБА_3 з займаної посади. Така відмова обґрунтована тим, що позивач написав заяву про переведення його на вакантну посаду асистента кафедри операторської майстерності.

Отже, профспілковий орган надав обґрунтовану відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору з позивачем.

Заперечуючи проти позову, Український інститут підвищення кваліфікації працівників телебачення, радіомовлення і преси вказує на те, щопозивач не є членом виборного профспілкового органу. ОСОБА_3 був звільнений у зв'язку зі скороченням посади, а не у зв'язку зі зміною істотних умов праці. Суд першої інстанції не застосував норму ч. 7 ст. 43 КЗпП України, яка підлягала застосуванню.

У відповідності до вимог ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Всупереч вимогам зазначеної статті закону, відповідач, вказуючи на неналежність позивача до членів профспілкового комітету жодними доказами не підтвердив зазначену обставину.

В той же час під час розгляду справи в суді першої інстанції членство позивача в профспілковій організації не заперечувалось сторонами.

Крім того, в матеріалах справи міститься подання відповідача до профспілкового комітету про надання згоди на звільнення ОСОБА_3 з посади та рішення профспілкового органу за наслідками розгляду такого подання, що спростовує зазначені доводи відповідача.

У силу вимог ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору у зв'язку зі скороченням посади працівника може бути проведено лише за попередньою згодою профспілкової організації, членом якої є працівник.

Доводи відповідача щодо незастосування ч. 7 ст. 43 КЗпП України є безпідставними, оскільки профспілковий комітет, відмовляючи у наданні згоди на звільнення працівника, обґрунтовував своє рішення, вказавши на неможливість звільнення позивача за наявності вакантної посади на підприємстві на яку позивач виявив бажання бути призначеним.

В апеляційній скарзі відповідач також зазначає, що рішення профспілкового комітету є необґрунтованим, оскільки позивач не мав права займати бажану ним посаду, так як не підпадає під кваліфікаційні вимоги для даної посади.

Зазначені доводи апеляційної скарги суд вважає безпідставними, оскільки з них вбачається, що відповідач не згоден з рішенням профспілкового комітету по суті, а саме з підставами відмови в наданні згоди на звільнення. Однак зазначене не свідчить про те, що рішення профспілкового комітету є не обґрунтованим.

Зазначаючи, що позивач не міг бути призначеним на посаду асистента кафедри операторської майстерності, відповідач не надав суду належних доказів про те, що за своїм освітнім рівнем, досвідом, кваліфікацією чи в зв'язку з іншими вимогами позивач не може виконувати посадові обов'язки асистента кафедри операторської майстерності.

Згідно посадової інструкції асистента кафедри операторської майстерності на посаду асистента призначається особа, що має вищу освіту за профілем кафедри або схожому з ним вищу освіту та стаж практичної роботи за профілем кафедри або схожому з ним не менше двох років.

Відповідач вказує на те, що асистент кафедри операторської майстерності відноситься до науково-педагогічних працівників. Призначення позивача на бажану ним посаду було неможливим, оскільки він не займався педагогічною діяльністю на своїй посаді.

Відповідно до п. 25 ст. 1 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» науково-педагогічний працівник - вчений, який має вищу освіту не нижче другого (магістерського) рівня, відповідно до трудового договору (контракту) в університеті, академії, інституті професійно провадить педагогічну та наукову або науково-педагогічну діяльність та має відповідну кваліфікацію незалежно від наявності наукового ступеня або вченого звання, підтверджену результатами атестації у випадках, визначених законодавством.

Однак, відповідно п. 7 ст. 1 Закону України «Про вищу освіту» заклад вищої освіти - окремий вид установи, яка є юридичною особою приватного або публічного права, діє згідно з виданою ліцензією на провадження освітньої діяльності на певних рівнях вищої освіти, проводить наукову, науково-технічну, інноваційну та/або методичну діяльність, забезпечує організацію освітнього процесу і здобуття особами вищої освіти, після дипломної освіти з урахуванням їхніх покликань, інтересів і здібностей.

З матеріалів справи вбачається, що на момент скорочення посади, яку обіймав позивач, та подачі ним заяви на переведення на посаду асистента кафедри операторської майстерності, Український інститут підвищення кваліфікації працівників телебачення, радіомовлення і преси не відносився до освітнього закладу, оскільки 01 липня 2017 року закінчився строк дії ліцензії на надання освітніх послуг.

Отже будь-яких доказів, які б вказували на неможливість призначення позивача на посаду асистента кафедри операторської майстерності матеріали справи не містять, а відтак і зазначені доводи апеляційної скарги є необґрунтованими.

Крім того як було зазначено вище, частиною 2 ст. 40 КЗпП передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Жодних доказів відмови позивача від переведення на іншу роботу, в тому числі і на посаду, яку пропонував сам відповідач, матеріали справи не містять.

В апеляційній скарзі відповідач вказує на те, що стягуючи середній заробіток за час вимушеного прогулу, суд вийшов за межі позовних вимог, оскільки позивач просив стягнути середній заробіток по день звернення до суду в розмірі 4 316 грн. 73 коп.

Разом з тим, у матеріалах справи міститься уточнена позовна заява від 14 лютого 2018 року, згідно якої позивач просив стягнути на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з моменту звільнення по день ухвалення рішення судом (а.с.91).

За таких обставин, висновки суду першої інстанції щодо незаконного звільнення позивача з займаної посади відповідають фактичним обставинам справи та ґрунтуються на наявних у справі доказах, доводи апеляційної скарги не спростовують зазначених висновків, а, тому, вимоги апеляційної скарги задоволені бути не можуть.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Українського інституту підвищення кваліфікації працівників телебачення, радіомовлення і преси залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 10 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 07 листопада 2018 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.