Справа № 376/2258/17 Головуючий у І інстанції Клочко В. М.
Провадження № 22-ц/780/227/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 38 01.02.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

01 лютого 2018 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Мельника Я.С.,

суддів: Волохова Л.А., Матвієнко Ю.О.,

за участі секретаря Марченка Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Сквирського районного суду Київської області від 27 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на майно в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом, в якому просить визнати за нею право власності в порядку спадкування після смерті своєї матері ОСОБА_4 на земельні ділянки площами 0,2162 га та 03517 га, які розташовані по вул. Леніна, у с. Великополовецьке, Сквирського району, Київської області, та площею 0,2775 га, яка розташована у с. Великополовецьке, Сквирського району, Київської області.

Зазначає, що вона звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак їй було відмовлено у отриманні свідоцтва про прав на спадщину з тих підстав, що покійна ОСОБА_4 за життя не зареєструвала права власності на вказані земельні ділянки, через що вона змушена звертатися до суду із цим позовом.

Рішенням Сквирського районного суду Київської області від 27 жовтня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із цим рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

У обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не було належним чином досліджено матеріали справи, та не взято до уваги фактичну відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадкові земельні ділянки, а також не витребував від нотаріуса матеріали спадкової справи після смерті її брата ОСОБА_5, що, на її думку, призвело до неповного з'ясування усіх обставин справи та ухвалення незаконного рішення суду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги заявлені передчасно, оскільки позивачкою не надано письмової відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадкові земельні ділянки та не доведено факту відсутності у неї умов для одержання його у нотаріальній конторі.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 06 лютого 2001 року ОСОБА_4, мати позивачки, склала заповіт, за яким належне їй право на земельну частку (пай) у землях КСП «Гігант» заповіла сину ОСОБА_5, брату позивачки, а належний їй житловий будинок № 80 по вул. Леніна, 80 в с. Великополовецьке, Сквирського району, Київської області заповіла в рівних частинах ОСОБА_2 та ОСОБА_5 (а.с.48).

30 березня 2010 року ОСОБА_2 звернулася до Сквирської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_4, яка померла 15 січня 2010 року, а 21 травня 2010 року із аналогічною заявою звернувся ОСОБА_5

15 грудня 2010 року державним нотаріусом Сквирської державної нотаріальної контори ОСОБА_2 та ОСОБА_5 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом в рівних частинах на грошові вклади ОСОБА_4

24 січня 2017 року ОСОБА_5 помер.

У обґрунтування позову ОСОБА_2 зазначає, що померла ОСОБА_4 належним чином не зареєструвала за собою право власності на вказані земельні ділянки.

Разом з тим, у матеріалах справи є інформаційні довідки з Державного земельного кадастру, відповідно до яких ОСОБА_4 є власником земельних ділянок площами 0,2775 га, 0, 2162 га та 0,3517 га у с. Великополовецьке, Сквирського району, Київської області (а.с.8-10)

Крім того, з відповіді завідувача Сквирської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_6 на звернення ОСОБА_2 вбачається, що на даний час позивачкою не надано жодного з документів, що підтверджують право власності спадкодавця на земельну ділянку, а також витягу з Державного земельного кадастру, у звязку із чим не є можливим видати їй свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку (а.с.79-80).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитись від прийняття спадщини протягом строку встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини.

При цьому Пленум Верховного Суду України в п. 25 постанови від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз'яснив, що відмова від прийняття спадщини на користь інших спадкоємців допускається лише протягом строку для прийняття спадщини. Після закінчення цього строку частка у спадщині не може бути збільшена з тих підстав, що хто-небудь зі спадкоємців відмовляється від спадщини на користь інших спадкоємців. У таких випадках особа, яка прийняла спадщину, має право розпорядитись усім або частиною майна, отриманого в порядку спадкування, шляхом відчуження її іншому спадкодавцеві за договором купівлі-продажу, дарування, міни тощо.

Вище зазначене правова позиція, знайшла своє відображення і в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 16.05.2013, № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування, у якому вказано, що відповідно до ст. 1273 ЦК спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК. Після закінчення цього строку частка у спадщині не може бути збільшена з тих підстав, що хто-небудь зі спадкоємців відмовляється від спадщини на користь інших спадкоємців. У таких випадках особа, яка прийняла спадщину, має право розпорядитись усім або частиною майна, отриманого в порядку спадкування, шляхом відчуження її іншому спадкоємцеві за договором купівлі-продажу, дарування, міни тощо. Визначення додаткового строку для подання заяви про відмову від спадщини чинним законодавством України не передбачено.

У п. 1 листа ВССУ N 24-753/0/4-13 йдеться про обов'язковість у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. У разі якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про державну реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обовязково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником.

У разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене у передбаченому законом порядку до на браття чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про те, що позивачкою не було доведено факту відсутності у неї умов для отримання свідоцтва про право на спадщину у нотаріальній конторі та не надано обґрунтованої постанови нотаріуса про відмову у вчиненні такої нотаріальної дії.

Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які, відповідно до ст. 376 ЦПК України, могли б бути підставою для його скасування, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення місцевого суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 375 ЦПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Сквирського районного суду Київської області від 27 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Головуючий: Судді: