Справа № 491/1248/17
Провадження № 6/507/3/2018
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" лютого 2018 р. смт. Любашівка

Любашівський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді: Вужиловського О.В.

за участю секретаря Вододюка В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Любашівка Одеської області подання в.о. начальника відділу Ананьївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визначення частки боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами,

ВСТАНОВИВ:

07 листопада 2017 року в.о. начальника відділу Ананьївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_1, звернувся до суду з поданням про визначення частки боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вказуючи, що постановою державного виконавця Лисенко Н.Б. від 02.02.2016 відкрито виконавче провадження № 50016179, виконавчий лист Ананьївського районного суду Одеської області № 491/609/14-ц від 14.09.2015 щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ВТБ Банк» заборгованості за кредитним договором в сумі 369216 грн. 88 коп. та 3654 грн. судового збору.

В ході вчинення виконавчих дій встановлено, що у боржника відсутні у власності транспортні засоби, земельні ділянки, сільськогосподарська техніка, рахунків в банках не має, не працює. Крім того, боржник надала державному виконавцю заяву про неможливість погашення боргу через скрутне матеріальне становище. Однак, згідно інформаційної довідки з Державного реєстру прав на нерухоме майно № 100392824 від 07.11.2017 року боржнику належить на праві спільної сумісної власності квартира АДРЕСА_1. Тому, державний виконавець звернувся до суду із поданням про визначення частки боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

Представник відділу Ананьївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області в судове засідання не зявився, а також надав суду заяву в якій повністю просив задовольнити подання.

Боржник та зацікавлені особи були належним чином повідомленні про день, час та місце судового засідання (направлені повідомлення за місцем реєстрації та розміщено обяву на сайті суду), однак в судове засідання не зявились з невідомих суду причин.

Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що подання підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що в провадженні відділу Ананьївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області знаходиться виконавче провадження № 50016179 про примусове виконання виконавчого листа Ананьївського районного суду Одеської області № 491/609/14-ц від 14.09.2015 щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ВТБ Банк» заборгованості за кредитним договором в сумі 369216 грн. 88 коп. та 3654 грн. судового збору. В ході вчинення виконавчих дій встановлено, що ОСОБА_2 не має у власності транспортних засобів, земельних ділянок, сільськогосподарської техніки, коштів на рахунках в банках, не працює.

згідно інформаційної довідки з Державного реєстру прав на нерухоме майно № 100392824 від 07.11.2017 року ОСОБА_2 належить на праві спільної сумісної власності з ОСОБА_3, ОСОБА_4 квартира АДРЕСА_1.

Положеннями ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконанню рішень інших органів це сукупність дій органів і посадових осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов'язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, порядок захисту прав стягувача, боржника та інших осіб у виконавчому провадженні унормовано положеннями Закону України «Про виконавче провадження». Згідно п.1 ч.2 ст.11 Закону державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. Відповідно до ст.32 Закону заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням. Відповідно до п.6 ст.48 Закону стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця.

Частка боржника у спільній власності з іншими особами визначається за поданням державного виконавця відповідно до положень законодавства, що регулює право власності. Такі подання мають розглядатися з додержанням вимог процесуального закону щодо допустимості засобів доказування.

Відповідно до положень ч.1 ст.355, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві власності (спільне майно).

Згідно ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у парві спільної сумісної власності є рівними.

Відповідно до 443 ЦПК України, питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця.

А тому, суд приходить до висновку, що заявником надані належні і достатні докази, які свідчать про належність майна на праві спільної сумісної власності боржнику, тому клопотання про визначення частки ОСОБА_2 у праві спільної власності на квартиру підлягає задоволенню. Враховуючи, що ОСОБА_2 володіє квартиру на праві спільної сумісної власності з ОСОБА_3, ОСОБА_4, їх частки не визначені будь-яким способом, тому суд вважає, що частка ОСОБА_2 у праві спільної сумісної власності на квартиру становить 1/3.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.443 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд,

УХВАЛИВ:

Подання в.о.начальника відділу Ананьївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визначення частки боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами - задовольнити.

Визначити частку ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/3 у праві спільної власності на квартиру АДРЕСА_2.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі в 15-денний строк з дня проголошення ухвали апеляційної скарги, з подачею її копії.

Суддя Любашівського

районного суду

Одеської області: ОСОБА_5