Справа № 515/1034/18
Провадження № 2/515/1679/18
Татарбунарський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2018 року м.Татарбунари

Татарбунарський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Семенюк Л.А.

за участю секретаря Унгурян Т.В.

позивачки ОСОБА_1

представника позивачки - адвоката ОСОБА_2

відповідача представника Татарбунарської міської ради

Одеської області ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Татарбунари цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Татарбунарської міської ради Одеської області про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку,

В С Т А Н О В И В:

05 липня 2018 року адвокат ОСОБА_2, який дії в інтересах ОСОБА_1, звернувся до суду з позовом до Татарбунарської міської ради Одеської області, в якому просить визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку з будівлями та спорудами за №28 по вулиці Івана Кожедуба (колишня Дімітрова) в місті Татарбунари Одеської області, посилаючись на слідуючі обставини.

10 серпня 2013 року помер чоловік позивачки ОСОБА_4 в місті Татарбунари Одеської області. Після смерті останнього залишився житловий будинок з будівлями та спорудами за № 28 по вулиці Івана Кожедуба (колишня Дімітрова) в місті Татарбунари Одеської області. Зазначений будинок був побудований позивачкою та її покійним чоловіком в період шлюбу.

На підставі рішення виконкому Татарбунарської міської ради депутатів трудящихся №17 від 19 квітня 1965 року чоловіку позивачки була виділена земельна ділянка для індивідуального будівництва житлового будинку, який вони побудували в цьому ж році.

Рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 03 березня 2014 року по справі № 515/416/14-ц було задоволено позовні вимоги доньки позивачки та визнано за ОСОБА_5 право власності на 1/2 частину житлового будинку № 28 вулиці Івана Кожедуба (колишня Дімітрова) в місті Татарбунари Одеської області в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4.

На теперішній час у позивачки виникла необхідність оформити у власність свою 1/2 частину житлового будинку, для цього вона звернулась до державного реєстратора прав на нерухоме майно виконавчого комітету Татарбунарської міської ради Одеської області ОСОБА_6 після подачі відповідних документів, однак отримала відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень за № 41334787 від 30 травня 2018 року, через те, що подані документи не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують. Позивачка не може реалізувати своє право на 1/2 частину житлового будинку через те, що всі рішення про надання земельної ділянки під забудову та про надання дозволів на будівництво житлового будинку, були надані її покійному чоловіку, тому у неї відсутні будь які документи, щоб у позасудовому порядку реалізувати своє право.

За таких обставин, посилаючись на письмові докази, позивачка вимушена звернутись до суду з вказаним позовом про визнання за нею права власності на 1/2 частину вказаного житлового будинку.

Під час розгляду справи судом було вчинено наступні процесуальні дії.

Ухвалою суду від 10.07.2018 року було прийнято позов до розгляду та відкрито провадження по справі (а.с.26).

Позивачка та її представник - адвокат ОСОБА_2 в підготовче судове засідання не з'явились, але від представника позивача надійшла заява про слухання справи у його відсутність, повністю підтримуючи позовні вимоги (а.с.31).

Представник Татарбунарської міської ради Одеської області ОСОБА_3, за довіреністю (а.с.29), направив до суду заяву з проханням заслухати справу у його відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечує, вважаючи їх обґрунтованими та законними (а.с.28).

Згідно з частиною 3 статті 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

З огляду на належне сповіщення сторін та їх представників про дату, час та місце розгляду справи, надходження від них заяв про розгляд справи без їх участі, суд вважає можливим розглянути зазначену цивільну справу без участі позивачки та представників сторін. При цьому, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з вимогами частини 2 статті 247 ЦПК України, не здійснюється.

Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Дослідивши позовну заяву та надані сторонами письмові докази в сукупності, суд, враховуючи визнання позову відповідачем, що не суперечить вимогам закону та не порушує законних прав і інтересів сторін та інших осіб, відповідно до частини 4 статті 206 ЦПК України, вважає можливим позов задовольнити, виходячи з того, що відповідно до статті 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

При цьому, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно свідоцтва про одруження VI-УP, виданого Татарбунарським районним бюро РАЦСу 15 вересня 1964 року (а.с.5), вказаної дати було зареєстровано шлюб між ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, про що було зроблено актовий запис за № 63. Після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище «Чебан».

ОСОБА_4 помер 10 серпня 2013 року в місті Татарбунари Одеської області, відповідно до копії свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 351664, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Татарбунарського районного управління юстиції в Одеській області 16 серпня 2013 року (а.с.4).

Як слідує з копії виписки з рішення виконкому Татарбунарського міської ради депутатів трудящих №17 від 19.04.1965 року (а.с.16) вирішено відвести гр. ОСОБА_4 земельну ділянку для індивідуального будівництва жилого будинку по вулиці Дімітрова №28 в місті Татарбунари Одеської області.

Із копії виписки із рішення виконавчого комітету Татарбунарської міської ради депутатів за №422 від 18.09.1997 року (а.с.13) видно, що виконком Татарбунарської міської ради народних депутатів вирішив передати ОСОБА_4 в приватну власності земельну ділянку для обслуговування житлового будинку та господарських будівель площею 0,10 га в місті Татарбунари Одеської області по вулиці Дімітрова №28.

Копією рішення виконавчого комітету Татарбунарської міської ради народних депутатів № 107 щодо дозволу на будівництва підвалу в глибині двору по вулиці Дімітрова №28 в місті Татарбунари Одеської області (а.с.12) підтверджується, що гр. ОСОБА_4 дозволено будівництво гаражу в дворі по вулиці Дімітрова №28 в місті Татарбунари Одеської області.

Із копії виписки із протоколу № 10 від 29.05.1972 року (а.с.15) видно, що виконавчий комітет Татарбунарської селищної Ради депутатів трудящих, вирішив дозволити ОСОБА_4 збудувати літню кухню в дворі будинку, розташованому в місті Татарбунари Одеської області по вулиці Дімітрова №28, який належить йому на праві приватної власності.

З копії технічного паспорту на житловий будинок по вул. Дімітрова, 28 в місті Татарбунари Одеської області, виготовленого 04.12.2013 року (а.с.6-8), вбачається, що зазначений житловий будинок побудований у 1965 році, а замовником вказаного документу є ОСОБА_1.

Згідно звіту про незалежну оцінку оціночної вартості житлового будинку загальною площею 64,1 кв.м, житловою площею 45,3 кв.м, розташованого за адресою: Одеська область, Татарбунарський район, місто Татарбунари, вулиця Димитрова, будинок 28 проведеного оцінювачем ТОВ «Імперіал-777» ОСОБА_8, вартість вказаного будинку станом на 21.06.2018 року складає 99 958 гривень. (а.с.19-20).

Рішенням державного реєстратора виконавчого комітету Татарбунарської міської ради Одеської області № 41334787 від 30 травня 2018 року (а.с.21) відмовлено у державній реєстрації права власності, форма власності: приватна, спільна часткова, розмір частки 1/2 на житловий будинок з реєстраційним номером 50, що розташований за адресою: Одеська область, місто Татарбунари, вулиця Івана Кожедуба, 28 за субєктом: ОСОБА_1, з причин того, що подані документи не відповідають вимогам, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

Також в матеріалах справи на аркуші справи 9 (девять) міститься копія рішення Татарбунарського районного суду Одеської області по цивільній справі № 515/416/14-ц (провадження 2/515/597/14) за позовом ОСОБА_5 до Татарбунарської міської ради Одеської області про визнання права власності на спадкове майно, яким позовні вимоги задоволено в повному обсязі та визнано за ОСОБА_5 право власності на 1/2 частину житлового будинку з будівлями та спорудами, розташованого в місті Татарбунари по вулиці Дімітрова, 28 Одеської області, що залишилась після смерті ОСОБА_4, померлого 10 серпня 2013 року у місті Татарбунари Одеської області.

Зазначеним рішенням суду встановлено, що спірний житловий будинок з будівлями та спорудами, розташований в місті Татарбунари по вулиці Дімітрова №28 Одеської область, був побудований подружжям ОСОБА_1 та ОСОБА_4 за час шлюбу. Частки майна дружини та чоловіка є рівними, відповідно до ст. 70 Сімейного кодексу України, що підтверджується визнанням позову ОСОБА_1 Таким чином, до складу спадщини, яка залишилась після смерті ОСОБА_4 можна віднести 1/2 частину будинку з будівлями та спорудами, розташованого в місті Татарбунари по вулиці Дімітрова, №28 Одеської область. Право на 1/2 частину зазначеного будинку у спадкодавця ОСОБА_4 підтверджується наданими позивачкою відповідними рішеннями виконавчого комітету Татарбунарської міської ради депутатів та технічною документацією, згідно якої будинок побудовано до 1992 року.

Таким чином, вказаним рішенням суду, яке набрало законної сили, було встановлено, що частки подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_1 є рівними, тобто по 1/2 частини житлового будинку з будівлями та спорудами, розташованого за адресою: Одеська область, місто Татарбунари, вулиця Кожедуба Івана, 28.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 зареєструвала своє право власності на зазначену частку на підставі вказаного рішення суду у реєстраційній службі Татарбунарського районного управління юстиції в Одеській області 01.10.2014 року, про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 27558096 від 02.10.2014 року (а.с.11), а позивачка позбавлена такої можливості через вищезазначені обставини.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

Ст. 41 Конституції України проголошує право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. При цьому право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.

Непорушність права власності проголошена і в низці міжнародних документів (ст. 17 Загальної декларації прав людини (ООН,10.12.1948 року), ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 1950)).

Ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Аналізуючи право особи на мирне володіння своїм майном, Європейський суд з прав людини дійшов висновків, згідно з якими визнанням права кожного на мирне володіння своїм майном, по суті, гарантовано право власності; право розпорядження є традиційним і фундаментальним аспектом права власності (рішення Суду у справі «Маркс проти Бельгії» від 27.04.1979 року, п.63).

Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ(майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Нормами ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з ч.1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Суб'єктами права спільної часткової власності можуть бути, зокрема, фізичні особи (ч.2 ст. 356 ЦК України).

Як передбачено ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ч. 1 ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Отже, судом встановлено, що житловий будинок з будівлями та спорудами, розташований за адресою: Одеська область, місто Татарбунари, вулиця Івана Кожедуба, будинок 28, набуто подружжям ОСОБА_4 та ОСОБА_1 за час шлюбу, тобто належить їм на праві спільної сумісної власності, іншого судом не встановлено, а представник відповідача в судове засідання не зявився і зазначеного не спростував.

Відомостей щодо домовленості між подружжям або наявності шлюбного договору з приводу визначення часток у праві спільної сумісної власності матеріали справи не містять.

Враховуючи, що частки майна дружини та чоловіка є рівними, що встановлено вищезазначеним рішенням суду від 03.03.2014 року по цивільній справі № 515/416/14-ц (провадження 2/515/597/14), яке набрало законної сили, на думку суду, є всі підстави, для задоволення позовних вимог позивачки, оскільки будь-яких заперечень відповідач не надав, а навпаки, визнав позов в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.77, 78, 81, 82, 258, 259, 263, 265 ЦПК України, ст.ст. 316, 328, 355, 356 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Татарбунарської міської ради Одеської області про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 (паспорт серії КК 923313, виданий Татарбунарським РВ УМВС України в Одеській області 02.10.2002 року, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1) право власності на 1/2 частину житлового будинку з будівлями та спорудами, розташованого за адресою: Одеська область, місто Татарбунари, вулиця Івана Кожедуба (колишня Дімітрова), будинок 28.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Л.А.Семенюк