Справа № 202/6019/18
Провадження № 4-с/202/36/2018
УХВАЛА

Іменем України

26 жовтня 2018 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючої судді Зосименко С.Г.

при секретарі Герасименко В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Хотинського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області ОСОБА_2, заінтересована особа: Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»,

ВСТАНОВИВ:

Заявник у вересні 2018 року звернувся до суду із скаргою на дії державного виконавця Хотинського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області ОСОБА_2, в якій посилається на те, що 11 лютого 2015 року державний виконавець виніс постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №46438202 з примусового виконання виконавчого листа Індустріального районного суду м. Дніпропетровська №2-3981/11, виданого 21 листопада 2011 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» боргу в сумі 107 118,22 грн. 01 жовтня 2015 року головним державним виконавцем Семенчукрм В.М. було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві №10296/02-43, на підставі п.4 ч. 1 ст. 47, а саме стягувач не здійснив авансування на проведення виконавчих дій, виконавчий лист Індустріального районного суду м. Дніпропетровська №2-3981/11 виданий 21.11.2011 повернуто стягувачеві ПАТ КБ «Приватбанк». Вважає, що зазначена постанова про повернення виконавчого документу стягувачеві є незаконною та просив постанову головного державного виконавця Хотинського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області ОСОБА_2 Миколайовича ВП №46438202 від 01.10.2015 року про повернення виконавчого документу стягувачеві визнати неправомірною та скасувати.

Заявник подав до суду заяву про розгляд скарги без його участі.

Державний виконавець Хотинського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області ОСОБА_2 у судове засідання не зявився.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно ч. 1 ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав або свободи.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні у Хотинському районному відділі ДВС Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області перебувало виконавче провадження №46438202 по виконанню виконавчого листа Індустріального районного суду м. Дніпропетровська №2-3981/11, виданого 21 листопада 2011 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» боргу в сумі 107 118,22грн.

11 лютого 2015 року головним державним виконавцем ВДВС Хотинського РУЮ ОСОБА_2 було відкрито виконавче провадження, про що винесено відповідну постанову.

01 жовтня 2015 року головним державним виконавцем ВДВС Хотинського РУЮ ОСОБА_2 було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві №10296/02-43, на підставі п.4 ч. 1 ст. 47, а саме стягувач не здійснює авансування на проведення виконавчих дій, у звязку із чим виконавчий лист Індустріального районного суду м. Дніпропетровська №2-3981/11 виданий 21.11.2011 повернуто стягувачеві ПАТ КБ «Приватбанк».

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Відповідно до ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження» витрати органів державної виконавчої служби, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, які використовуються у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. До витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, належать кошти, за рахунок яких здійснено оплату: 1) перевезення, зберігання і реалізації майна боржника; 2) послуг експертів, суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання та інших осіб, залучених у встановленому законом порядку до провадження виконавчих дій; 3) поштового переказу стягувачу стягнених аліментних сум; 4) проведення розшуку боржника, його майна або розшуку дитини; 5) розміщення оголошення в засобах масової інформації; 6) виготовлення та пересилання документів виконавчого провадження, ведення Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень; 7) інших витрат, необхідних для забезпечення належної організації виконання рішень органами державної виконавчої служби.

Відповідно до ст. 42 Закону України "Про виконавче провадження" з метою забезпечення провадження виконавчих дій стягувач може за погодженням з державним виконавцем внести на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби певну грошову суму для здійснення необхідних витрат або покриття їх частини, якщо інше не передбачено цим Законом. Після завершення виконавчого провадження авансовий внесок повністю повертається стягувачу, якщо інше не передбачено цим Законом.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо: стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено цим Законом, незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа.

Зазначені норми Закону передбачають право стягувача за погодженням з державним виконавцем внести авансовий платіж, розмір якого та номери рахунків, на які перераховувати також погоджується з державним виконавцем. При цьому повернення виконавчого документу можливо в тому разі, коли Законом передбачено авансування витрат на проведення певних виконавчих дій, однак стягувач ухиляється і не здійснює такого авансування, а також за умови попередження державним виконавцем стягувача про негативні наслідки відсутності авансування.

Відповідно до ч. 5 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції,що діяла на час завершення виконавчого провадження), у разі відсутності документів, що характеризують об'єкт нерухомості, у зв'язку з чим його неможливо підготувати до реалізації, виготовлення таких документів здійснюється у встановленому порядку за рахунок коштів стягувача. У разі якщо стягувач у двадцятиденний строк з дня одержання відповідного повідомлення державного виконавця не авансує витрати, пов'язані з підготовкою документів, що характеризують об'єкт нерухомості, арешт з нього знімається.

Таким чином, стягувач зобовязаний здійснити авансування витрат виконавчого провадження тільки у випадку необхідності виготовлення документів, що характеризують обєкт нерухомості. В постанові головного державного виконавця Семенчука В.М. від 01.10.2015 року зазначено, що виконавчий документ повертається оскільки стягувач не здійснив авансування на проведення виконавчих дій. Однак, як вбачається з матеріалів справи, державний виконавець не вживав заходів щодо реалізації належного боржнику майна, а тому необхідність в проведенні авансування витрат на виготовлення технічної документації, що характеризують обєкт нерухомості була відсутня.

З матеріалами виконавчого провадження представник скаржника ознайомився 14.09.2018 року, скаргу направив до суду 24.09.2018 року, у звязку із чим суд вважає, що заявником не пропущено строк звернення із даною скаргою до суду.

Також, відповідно до ст. 452 ЦПК України слід стягнути з Хотинського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області судовий збір на користь держави у розмірі 704, 80 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 447-450, 451, 453 ЦПК України, ст. ст. 1, 6, 11, 42, 47 Закону України «Про виконавче провадження», суд,

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати неправомірною та скасувати Постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 01 жовтня 2015 року державного виконавця Хотинського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області ОСОБА_2 у виконавчому провадженні № 46438202.

Стягнути з Хотинського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області судовий збір на користь держави у розмірі 704, 80 грн.

Ухвала може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 15-ти денний строк з дня проголошення ухвали апеляційної скарги.

Суддя С.Г. Зосименко