Провадження №22-ц/4812/61/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 листопада 2018 року м. Миколаїв

Справа № 490/8104/14-ц

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Коломієць В.В.,

суддів: Данилової О.О., Шаманської Н.О.,

із секретарем судового засідання Гавор В.Б.

переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Миколаївської міської ради, Миколаївської міської ради, третя особа - Департамент житлово - комунального господарства Миколаївської міської ради, про стягнення матеріальної та моральної шкоди за апеляційними скаргами ОСОБА_1, Виконавчого комітету Миколаївської міської ради на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва, ухвалене під головуванням судді Чулуп О.С. 20 лютого 2018 року в приміщенні цього ж суду, дата складення повного тексту рішення не зазначена,

УСТАНОВИЛА:

У червні 2014 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до виконавчого комітету Миколаївської міської ради та Миколаївської міської ради про стягнення майнової та моральної шкоди.

В обґрунтування позову позивач зазначала, що вона є власником квартири №12 в одноповерховому будинку №16 по вул. Пушкінській в м. Миколаєві. Даний житловий будинок належить до комунальної власності, знаходився на балансі Житлово-експлуатаційного підприємства ТОВ «Соборне-1». Починаючи з 2007 року вона неодноразово зверталась до ТОВ «Соборне-1», Миколаївської міської ради та Виконавчого комітету Миколаївської міської ради з проханнями відремонтувати покрівлю будинку, яка протікає, в звязку з чим її квартира неодноразово затоплювалась, проте, ніяких робіт з ремонту даху будинку так і не було проведено. Згодом ОСОБА_1 самостійно придбала будівельні матеріали на суму 22648грн. 79коп. та після чергового затоплення та обвалу стелі у її квартирі вимушена була за власні кошти відремонтувати покрівлю, вартість ремонтних робіт склала 4800грн.

За твердженням ОСОБА_1, внаслідок бездіяльності відповідачів щодо ремонту даху будинку їй була нанесена також і моральна шкода, яка полягає в тривалих душевних стражданнях, повязаних з численними затоплюваннями квартири, порушенням її звичайного укладу життя в звязку з необхідністю проводити ремонтні роботи.

Посилаючись на викладене, просила стягнути з відповідачів на її користь майнову шкоду у розмірі 27448грн. та моральну шкоду в розмірі 10000грн.

23 жовтня 2015 року ОСОБА_1, посилаючись на висновки проведеної у справі судової будівельно-технічної експертизи від 10 липня 2015 року, збільшила позовні вимоги в частині розміру майнової шкоди до 60 657грн.

Ухвалою суду від 18 листопада 2015 року до участі у справі у якості третьої особи залучено Департамент житлово - комунального господарства Миколаївської міської ради.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 лютого 2018 року позов частково задоволено. Стягнуто з Миколаївської міської ради на користь ОСОБА_1 40679 грн. матеріальної шкоди. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Стягнуто з Миколаївської міської ради на користь ОСОБА_1 витрати на проведення експертизи в розмірі 3600грн.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 та Виконавчий комітет Миколаївської міської ради подали на нього апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилалась на невідповідність висновків суду обставинам справи. Просила рішення суду першої інстанції змінити в частині стягнення матеріальної шкоди, стягнувши її у розмірі 60657 грн., та стягнути моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу Виконавчий комітет Миколаївської міської ради зазначав, що позивачка як власник квартири зобовязана брати участь у витратах, повязаних з утриманням будинку, роботи з ремонту покрівлі, які вона організувала, виконані з порушенням будівельних норм. Крім того, виконавчий комітет Миколаївської міської ради зазначав, що ні він, ні Миколаївська міська рада не є належними відповідачами у даній справі.

Посилаючись на неврахування судом зазначених обставин, Виконавчий комітет Миколаївської міської ради у своїй апеляційній скарзі просив рішення суду скасувати та відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 26 липня 2018 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 03 серпня 2018 року справу призначено до судового розгляду.

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 31 серпня 2018 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою виконавчого комітету Миколаївської міської ради.

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 31 серпня 2018 року справу призначено до судового розгляду.

На виконання Указів Президента України від 29 грудня 2017 року №452/2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення нових апеляційних судів в апеляційних округах» та від 28 вересня 2018 року «Про переведення суддів», ліквідовано Апеляційний суд Миколаївської області та утворено новий Миколаївський апеляційний суд. Суддів Апеляційного суду Миколаївської області переведено на роботу на посади суддів Миколаївського апеляційного суду.

03 жовтня 2018 року розпочав роботу Миколаївський апеляційний суд.

У звязку із ліквідацією Апеляційного суду Миколаївської області дана справа передана до новоствореного Миколаївського апеляційного суду.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 12 жовтня 2018 року визначено склад колегії суддів: суддя-доповідач ОСОБА_2, судді: Данилова О.О., Шаманська Н.О.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1, її представника адвоката ОСОБА_3, представника Виконавчого комітету Миколаївської міської ради, який також є представником третьої особи - Департаменту житлово - комунального господарства Миколаївської міської ради ОСОБА_4, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга Виконавчого комітету Миколаївської міської ради залишенню без задоволення, враховуючи нижчевикладене.

Так, частиною 3 ст. 386 ЦК України передбачено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У пункті 8 статті 16 ЦК України зазначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обовязок доведення відсутності його вини у завданні шкоди, тоді як позивач повинен довести розмір завданої йому шкоди та причинно-наслідковий звязок між діями (бездіяльністю) відповідача та спричиненням шкоди.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що відповідно до рішення Центрального районного суду від 3 вересня 2008 року за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом визнано право власності на всю квартиру АДРЕСА_1 (т. 1 а.с 4, 5).

Вказана квартира розташована в одноповерховому многоквартирному будинку, який знаходиться в комунальній власності територіальної громади м. Миколаєва.

На підставі укладених Миколаївською міською радою (яка діяла від імені власника цього неруховомго майна територіальної громади міста) договорів на утримання житлових будинків, споруд та прибудинкових територій вказане майно передавалось на баланс Виконавцю функцій з утримання будинків, яким у 2007-2014 роках було ТОВ «Соборное-2» і ТОВ «Соборное-1», а з вересня 2014 року ТОВ «Добробут» (т. 1 а.с. 208-216, т. 2 а.с.84-110).

Під час розгляду даної справи встановлено, що внаслідок незадовільного технічного стану покрівлі та горищного перекриття будинку над квартирою позивачки відбувалолсь неодноразове залиття цієї квартири атмосферними опадами, в звязку з чим були пошкоджені її стеля та стіни.

З матеріалів справи вбачається, що протягом 2007р. - 2012р. ОСОБА_1 неодноразово зверталась до ТОВ "Соборне 1" і ТОВ "Соборне 2" із заявами про обстеження стану її квартири і покрівлі будинку та вимогами провести ремонтні роботи для усунення протікання покрівлі (т. 1 а.с. 6-13).

22 червня 2012р. комісія ТОВ"Соборне 1" встановила, що у квартирі позивача проводиться ремонт стелі площею 36кв.м., місцями штукатурка стелі відпала до дранки (т. 1 а.с. 14).

Відповідно до відповіді позивачці Департаменту житлово-комунального господарста Миколаївської міської ради від 26 жовтня 2012 року № 7882/0803.06 під час проведеного спеціалістами цього Департаменту обстеження технічного стану покрівлі будинку №16 по вул. Пушкінській в м. Миколаєві встановлено: деревяні конструкції перекриття над квартирою ОСОБА_1 прогнили та потребують заміни, також потребують заміни металеві листи покрівлі. Вартість таких робіт згідно дефектного акту на капітальний ремонт горищного перекриття квартири АДРЕСА_2 23514 грн. Оскільки до плану капітального ремонту житлового фонду у 2012 році даний будинок не увійшов, то при формуванні проекту бюджету на 2013 рік дане питання буде розглянуто (т. 1 а.с. 35, 54-56).

Змістом листа Виконавчого комітету Миколаївської міської ради на звернення ОСОБА_1 № Н-2164-1ц від 25 липня 2013р. підтверджується необхідність капітального ремонту перекриття будинку №16 по вул. Пушкінській в м.Миколаєві та відсутність джерела фінансування таких робіт у ТОВ «Соборне-1» та факт звернення цього житлово-експлуатаційного підприємства до міськради з пропозицією включити покрівлю будинку №16 по вул. Пушкінській до переліку обєктів житлового фонду комунальної власності міста, які потребують капітального ремонту, проте, через недостатність коштів дана адреса до цього переліку не увійшла, при наявності фінансування питання ремонту житлового будинку буде розглянуто при формуванні плану робіт з капітального ремонту житлового фонду на 2014 рік (т. 1 а.с. 66).

Судом першої інстанції також встановлено, що з метою усунення наслідків затоплення позивачем проводились ремонтні роботи: виконано роботи з капітального ремонту покрівлі, часткової заміни балок перекриття та частково внутрішні оздоблювальні роботи.

Згідно висновку судової будівельно-технічної єкспертизи №144 від 07 квітня 2017р. вартість таких будівельних робіт, проведних власником цієї квартири для усунення пошкоджень конструктивних елементів квартири внаслідок залиття атмосферними опадами через незадовільний стан ділянки покрівлі над вказаною квартирою становить 40679грн., з яких: вартість з ремонту покрівлі будинку 21446,00 грн; вартість робіт з монтажу покрівельного покриття 7908,00 грн; вартість внутрішніх робіт з оздоблення кімнати літ 5 становить 11325,00грн. (т. 1 а.с. 152-167).

Колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що саме такий розмір майнової шкоди, спричиненої позивачці внаслідок залиття її квартири підтверджений належними та достатніми доказами.

Доводи апеляційної скарги Виконавчого комітету ММР про недоведеність цього розміру шкоди письмовими доказами про такі витрати позивача та про відсутність проектно-кошторисної документації на проведення ремонтних робіт не можуть бути прийняті до уваги. Так, ОСОБА_1 до суду було надано квитанції, чеки, накладні та рахунки, повязані з проведенням ремонтних робіт у квартирі, на загальну суму 33116грн. (т. 1 а.с. 16-25, т. 2 а.с. 21-49). При цьому, як позивач пояснила у суді апеляційної інстанції, частина квитанцій нею на теперішній час втрачена: деякі вона надавала до житлово-експлуатаційної організації, сподіваючись на відшкодування витрат, а деякі нею загублені за давністю часу.

Також не можна погодитись і з доводами апеляційної скарги ОСОБА_1 про доведеність нею спричинення їй майнової шкоди в розмірі 60 657грн., яка була визначена висновком проведеної у справі судової будівельно-технічної експертизи від 10 липня 2015 року. Так., зі змісту цього експертного дослідження та пояснень допитаного судом експерта ОСОБА_5, яка проводила це дослідження, вбачається що даний розрахунок зроблений без зясування чи повязано їх проведення саме з усуненням наслідків залиття квартири, стосується вартості ремонтних робіт в усій квартирі позивачки, тоді як належними доказами обсяг таких пошкоджень не підтверджений, а вартість заміни балок перекриття даху розрахована без перевірки факту виконання ціх робіт (а тільки зі слів позивачки).

Статтею 143 Конституції України встановлено, що територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності; затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку і контролюють їх виконання; затверджують бюджети відповідних адміністративно-територіальних одиниць і контролюють їх виконання; встановлюють місцеві податки і збори відповідно до закону; забезпечують проведення місцевих референдумів та реалізацію їх результатів; утворюють, реорганізовують та ліквідовують комунальні підприємства, організації і установи, а також здійснюють контроль за їх діяльністю; вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції.

Згідно ч. 2 ст. 327 ЦК України управлінням майном, що є у комунальній власності, здійснює безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

Відповідно до ст.322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить.

Положеннями ст.29 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать управління в межах, визначених радою, майном, що належить до комунальної власності відповідних територіальних громад.

За приписами п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить управління об'єктами у сфері житлово-комунальних послуг, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, забезпечення їх належного утримання та ефективної експлуатації.

З огляду на викладені вимоги закону та встановлені судом обставини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що обов?язок фінансування капітального ремонту жилого фонду, що перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Миколаєва, покладений на Миколаївську міську раду і саме невиконання Миколаївською міською радою цих обовязків стало причиною проведення капітального ремонту покрівлі будинку, в якому розташована квартира позивача, за рахунок останнього.

Доказів, які б свідчили про належне виконання таких обов?язків Миколаївською міською радою матеріали справи не містять.

Таким чином, висновок суду про стягнення з Миколаївської міської ради на користь ОСОБА_1 завданої в звязку із залиттям її квартири майнової шкоди в розмірі 40679грн. - є обгрунтованим, відповідає нормам матеріального права, які підлягали застосуванню за даними правовідносинами, та зроблений на підставі належної правової оцінки наданим сторонами доказам.

Посилання відповідача на те, що ОСОБА_1 має заборгованість по оплаті послуг з утримання будинку, споруд і прибудинкових територій, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки це не звільняло відповідача від обовязку утримувати власність територіальної громади у належному стані, а саме, своєчасно проводити капітальний ремонт даху будинку, в якому знаходиться квартира позивача.

За змістом Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції на час звернення ОСОБА_1 з даним позовом до суду) цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності. Згідно п. 22 ст. 1 цього Закону споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

За такого, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги Виконавчого комітету Миколаївської міської ради про те, що правовідносини сторін не належать до сфери дії Закону України «Про захист прав споживачів».

Проте, доводи апеляційної скарги Виконавчого комітету Миколаївської міської ради про незаконність рішення суду про часткове задоволення позову ОСОБА_1 в звязку із посиланням позивачки в обгрунтування позовних вимог на Закон України «Про захист прав споживачів» - є необгрунтованими.

Так, підставами позову є обставини, якими позивач обгрунтовує вимоги, а не саме по собі посилання на певну норму закону. Тому в разі посилання позивача не на ту норму закону, суд застосовує норму закону, яка відповідає фактичним підставам позову.

Разом із тим, колегія суддів не може погодитись і з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди за недоведеністю з огляду на таке.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Оцінівши зібрані у справі докази колегія суддів вважає доведеним позивачкою факт спричинення їй моральної шкоди внаслідок неправомірної бездіяльності Миколаївської міської ради, яка полягає у душевних страждань позивачки з приводу пошкодження її майна, порушенням її звичайного укладу життя в звязку з необхідністю проводити ремонтні роботи для усунення пошкоджень її квартири.

Виходячи з характеру та обсягу страждань, які зазнала позивач, тривалості її немайнових втрат та з урахуванням конкретних обставин справи, загальних засад судочинства щодо справедливості та розумності, колегія суддів вважає можливим визначити розмір спричиненої ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 1000грн., які підлягають стягненню на її користь з Миколаївської міської ради.

Таким чином, відповідно до п 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення даних позовних вимог.

Оскільки в матеріалах справи відсутні докази витрат позивача на оплату правничої допомоги та витрат відповідачів на проведення повторної будівельно технічної експертизи, то судом обгрунтовано не проводився розподіл цих судових витрат.

Разом з тим, оскаржуваним рішенням суду стягнуто з Миколаївської міської ради на користь ОСОБА_1 витрати на проведення первісної судової будівельно-технічної експертизи від 10 липня 2015 року в розмірі 3600грн. Питання про стягнення судового збору судом не вирішувалось.

З матеріалів справи вбачається, що судовий збір за позовну заяву як при подачі первісного позову, так і при подачі заяви про збільшення позовних вимог ОСОБА_1 не сплачувала.

Не був сплачений ОСОБА_1 судовий збір і за подачу апеляційної скарги.

Згідно ч.ч. 1, 2, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі часткового задоволення позову інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, виходячи зі ставок судового збору, який позивач повинна була сплачувати з огляду на заявлені нею вимоги (до суду І-ї інстанції: 606грн.57коп. + 487грн.20коп., до суду апеляційної інстанції: 909грн.85коп. + 704грн.80коп.), та враховуючи часткове задоволення позову ОСОБА_1 та її апеляційної скарги, на користь держави підлягає стягненню судовий збір: з Миколаївської міської ради - в розмірі 1135 грн.20 коп., з ОСОБА_1 - в розмірі 1573 грн. 22 коп.

Крім того, оскільки судом першої інстанції з Миколаївської міської ради на користь ОСОБА_1 стягнуто всю суму витрат позивачки на проведення експертизи, тобто, без врахування пропорційності розміру цих витрат розміру задоволених позовних вимог, то підлягає зміні і визначений судом першої інстанції розподіл цих витрат шляхом зменшення розміру цих витрат до 2412 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 376, 382 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Миколаївської міської ради залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 лютого 2018 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з Миколаївської міської ради на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди в розмірі 1000 грн. (одна тисяча гривень).

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 лютого 2018 року в частині розподілу судових витрат змінити, зменшивши розмір витрат за проведення експертизи, що підлягають стягненню з Миколаївської міської ради на користь позивача з 3600 грн. до 2412 грн. (дві тисячі чотириста дванадцять гривень).

Стягнути з Миколаївської міської ради на користь держави судовий збір в розмірі 1135 грн.20 коп. (одна тисяча сто тридцять пять гривень двадцять копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 1573 грн. 22 коп. (одна тисяча пятсот сімдесят три гривні двадять дві копійки).

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий В.В ОСОБА_2

Судді: О.О. Данилова

ОСОБА_6

Повний текст судового рішення складено 9 листопада 2018 року