23 січня 2018 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді Клочко І.В.
при секретарі Шевчук М.В.
представника позивачів ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування майнової шкоди та моральної шкоди завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, -
Позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до суду з позовом до відповідача ОСОБА_4 про відшкодування майнової шкоди та моральної шкоди завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди.
Свої позовні вимоги мотивують наступним.
03.05.2016 року о 21:20 год. на трасі Десна-Вишгород-Київ між населеними пунктами Хотянівка та Осещина Вишгородського р-ну Київської обл. відбулось зіткнення автомобілів НОМЕР_1, яким керував позивач ОСОБА_2, та «Мерседес-Бенц 313», д.н.з. НОМЕР_2, під керуванням відповідача ОСОБА_4, який залишив місце ДТП та не надав допомоги постраждалим водію та пасажиру автомобіля НОМЕР_1, тобто позивачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3
Дорожньо-транспортна пригода сталася з вини відповідача ОСОБА_4 в результаті порушення останнім ПДР України, який не врахувавши дорожньої обстановки і не впоравшись з керуванням автомобіля НОМЕР_3, виїхав на зустрічну смугу руху, де здійснив зіткнення з автомобілем НОМЕР_1, в результаті чого вказаний автомобіль виштовхнуло в кювет та перекинувся і відповідно був пошкоджений та одночасно було завдано тілесних ушкоджень позивачу ОСОБА_2 у вигляді закритого перелому основи ІV плеснової кістки лівої стопи, який керував вказаним автомобілем, та пасажиру автомобіля НОМЕР_1, позивачу ОСОБА_3, яка була з місця ДТП госпіталізована до лікарні у м. Вишгород Київської обл. з підозрою на розрив селезінки і нирки, та з забійними ушкодженнями грудної клітини, тобто, в результаті ДТП позивачам було завдано шкоду здоров?ю.
Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 08.0.2017 року у справі №363/253/17 встановлено вину ОСОБА_4 у вчиненні даної ДТП.
На момент ДТП цивільна відповідальність відповідача ОСОБА_4 не була застрахована.
У зв'язку із зазначеним, в результаті неправомірних дій відповідача ОСОБА_4, позивачу ОСОБА_2, було завдано майнову шкоду в розмірі 120801,90 грн., з яких: 117543,60 - вартість матеріального збитку згідно звіту №5406/05/16 від 07.06.2016 року про оцінку транспортного засобу; 838,30 грн. - витрати, пов'язані з проведенням автотоварознавчої оцінки транспортного засобу; 760 грн. - витрати, пов'язані з транспортуванням автомобіляНОМЕР_1, з місця ДТП до штрафмайданчика тимчасового утримання; 1660 грн. - витрати, пов'язані з утриманням автомобіляНОМЕР_1, на штрафмайданчику тимчасового утримання.
В результаті неправомірних дій відповідача ОСОБА_4, пов'язаних з використанням джерела підвищеної небезпеки, позивачу ОСОБА_3 було завдано майнову шкоду ушкодженням здоров?я в розмірі витрат здійснених позивачем ОСОБА_3 на проведення иедичного діагностування та лікування, що становлять 6090,14 грн.
Крім того, неправомірними діями відповідача ОСОБА_4, внаслідок яких відбулась ДТП, позивачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було завдано моральної шкоди, що знайшло своє вираження у фізичному болю від ушкодження здоров?я і отриманих тілесних ушкоджень, які одночасно призвели до погіршення стану здоров?я, тривалого лікування, а також у душевних стражданнях і переживаннях позивачів, від перенесеного психо-емоційного стресу як під час ДТП, так і після неї, що стало додатковим негативним фактором, який мав вплив на стан самопочуття та здоров?я позивачів, що додатково підсилюється розумінням байдужого ставлення відповідача ОСОБА_4 до життя і здоров?я позивачів, яких ним було залишено без вкрай необхідної допомоги в безпорадному стані на місці ДТП, в перевернутому автомобілі, викинутому завдяки неправомірним діям відповідача у кювет. До того ж, автомобіль НОМЕР_1, будучи для позивачів, осіб похилого віку, фактично єдиним засобом пересування до їх садового помешкання, знищено, а достатки позивачів не в змозі надати можливості придбати інший транспортний засіб, позивачі вимушені нести додаткові фінансові витрати і прикладати фізичних зусиль для пересування як до медичних закладів, так і в інші місця.
З огляду на викладене, позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просять суд:
1) прийняти позовну заяву до розгляду;
2) стягнути з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача ОСОБА_2, суму завданої майнової шкоди у розмірі 120801,90 грн.;
4) стягнути з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача ОСОБА_3 суму завданої майнової шкоди від ушкодження здоров?я в результаті ДТП в розмірі 6090,14 грн.;
5) стягнути з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача ОСОБА_3 суму завданої моральної шкоди від ушкодження здоров?я.
6) стягнути з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача ОСОБА_2 судові витрати.
Ухвалою суду від 24.10.2017 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.
28.11.2017 року до суду надійшла заява представника позивачів - ОСОБА_1 про забезпечення позову.
Ухвалою суду від 29.11.2017 року заяву представника позивачів - ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на автомобіль НОМЕР_4.
В судовому засіданні представник позивачів - ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги за викладених обставин та просив суд про їх задоволення..
Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчать матеріали справи, однак, конверти із судовими повістками про виклик повернулись до суду з відміткою «за закінченням встановленого терміну зберігання».
За даних обставин суд вважав за можливе провести заочний розгляд справи за правилами Глави 11 Розділу ІІІ ЦПК України.
Вислухавши пояснення представника позивачів, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено наступне.
Відповідно до копії постанови Вишгородського районного суду Київської області від 08.0.2017 року у справі №363/253/17 (а.с. 6), 03.06.2016 року близько 21:20 год. ОСОБА_4 на 31 км автодороги Київ-Вишгород-Десна-Чернігів, керуючи транспортним засобом - автомобілем, марки «Мерседес», д.н.з. НОМЕР_5, перед початком зміни напрямку руху, не переконався, що це буде безпечно, здійснив виїзд на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з автомобілем, марки «Шевролє», д.н.з.НОМЕР_6, під керуванням ОСОБА_2, внаслідок чого пасажир автомобіля, марки «Шевролє» ОСОБА_3 отримала легкі тілесні ушкодження, а вказані автомобілі отримали механічні пошкодження.
ОСОБА_4, визнано винуватим у вчиненні даної ДТП.
Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_9 (а.с. 8), автомобіль, марки «Шевролє Авео», д.н.з. НОМЕР_6, належить на праві власності позивачу ОСОБА_2
Згідно з копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_10 (а.с. 41), власником автомобіля, марки «Мерседес-Бенц 313», д.н.з. НОМЕР_2, є відповідач ОСОБА_4
Відповідно до звіту №5406/05/16 про оцінку транспортного засобу (а.с. 9-36), вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля, марки «Шевролє Авео», д.н.з. НОМЕР_6, становить 117543,60 грн.
За проведення автотоварознавчої експертизи позивачем ОСОБА_2 було сплачено вартість послуг суб'єкта оціночної діяльності в розмірі 838,30 грн., що підтверджується копією відповідної квитанції (а.с. 38).
Крім того, позивачем ОСОБА_2 було понесено витрати, пов'язані з транспортуванням автомобіляНОМЕР_1, з місця ДТП до штрафмайданчика тимчасового утримання в розмірі 760 грн., а також витрати, пов'язані з утриманням автомобіляНОМЕР_1, на штрафмайданчику тимчасового утримання в розмірі 1660 грн. (а.с. 37).
Також позивачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було понесено витрати на діагностування та лікування внаслідок тілесних ушкоджень, отриманих при ДТП, що підтверджується копією відповіді Київської міської клінічної лікарні №1 (а.с. 46) на адвокатський запит представника позивачів - ОСОБА_1.(а.с. 47), копією довідки (а.с. 48), копією виписки із медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_2 №9750 (а.с. 49-53), копією виписки із медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_3 №1976/690 (а.с. 54), копією протоколу рентгенологічного дослідження (а.с. 55).
Позивачем ОСОБА_3 були понесені витрати на діагностування та лікування в розмірі 6090,14 грн., що підтверджується копіями рахунків та чеків, що містяться в матеріалах справи (а.с. 56-59).
Як встановлено у судовому засіданні, відповідач ОСОБА_4 в добровільному порядку не здійснює відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, позивачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3
Судом також встановлено, що внаслідок неправомірних дій відповідача ОСОБА_4 позивачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було завдано моральної шкоди, яка полягає у фізичному болю від ушкодження здоров?я і отриманих тілесних ушкоджень, які одночасно призвели до погіршення стану здоров?я, тривалого лікування, а також у душевних стражданнях і переживаннях від перенесеного психо-емоційного стресу як під час ДТП, так і після неї, що стало додатковим негативним фактором, який мав вплив на стан самопочуття та здоров?я позивачів, що додатково підсилюється розумінням байдужого ставлення відповідача ОСОБА_4 до життя і здоров?я позивачів, яких ним було залишено без вкрай необхідної допомоги в безпорадному стані на місці ДТП, в перевернутому автомобілі, викинутому завдяки неправомірним діям відповідача у кювет. До того ж, автомобіль НОМЕР_1, будучи для позивачів, осіб похилого віку, фактично єдиним засобом пересування до їх садового помешкання, знищено, а достатки позивачів не в змозі надати можливості придбати інший транспортний засіб, позивачі вимушені нести додаткові фінансові витрати і прикладати фізичних зусиль для пересування як до медичних закладів, так і в інші місця.
Аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав.
Щодо майнової шкоди.
За своєю правовою природою зобов'язання з відшкодування шкоди, завданої ДТП є деліктним зобов'язанням. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, у якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди.
Аналіз положень ст. ст. 1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України свідчить про встановлення в цивільному праві України змішаної системи деліктів, до якої входить: по-перше, правило генерального делікту, відповідно до якого будь-яка шкода (в т.ч. моральна), завдана потерпілому неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; по-друге, правило спеціальних деліктів, яке передбачає особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках (спеціальними суб'єктами, у спеціальний спосіб тощо).
Правило генерального делікту закріплено у ст. 1166 ЦК України стосовно майнової шкоди та у ст. 1167 ЦК України стосовно моральної шкоди.
Умовами застосування цих норм є завдання шкоди (майнової, моральної) неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, наявність причинного зв'язку між цими діями (бездіяльністю) і шкодою та вина заподіювача.
За правилом генерального делікту відповідальність за завдання шкоди покладається на особу, яка цю шкоду завдала, тобто на безпосереднього заподіювача.
Право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним.
Потерпілий вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди.
Пунктом 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 (далі - Постанова), передбачено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні керуватися положеннями ст. 1166, 1187 ЦК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Частиною 2 статті 1187 ЦК України, передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Виходячи зі змісту п. 4 вищезазначеної Постанови, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.
Відповідно до п. 11 вищевказаної Постанови, зазначено, що за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред'явлена безпосередньо до винної особи.
З моменту, коли сталася ДТП у позивачів виникло право вимоги до безпосереднього заподіювача шкоди.
Аналогічні правові позиції висловлені колегіями суддів Верховного Суду України у постановах від 11.11.2015 року по справі №6-309цс15 та від 14.09.2016 року по справі №6-725цс16, відповідно до яких зазначено, що право вимоги як до безпосереднього заподіювача шкоди виникає з моменту, коли сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої пошкоджено автомобіль позивача і йому завдано шкоди.
Щодо моральної шкоди.
Частиною 1 ст. 1167 ЦК України відповідальність за моральну шкоду, завдану фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю покладається на особу, яка її завдала, за загальним правилом за наявності її вини.
Тобто, ч. 1 ст. 1167 ЦК України визначає: по-перше, відповідальну за моральну шкоду особу, а саме, особу, яка її завдала; по-друге, загальні умови відшкодування моральної шкоди - і серед інших, - наявність вини заподіювача, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.
У ч. 2 ст. 1167 ЦК України передбачені спеціальні випадки відшкодування моральної шкоди, коли на відміну від загальних правил, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, серед яких - і випадок відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Таким чином, ч. 2 ст. 1167 ЦК України передбачає підстави відшкодування моральної шкоди незалежно від вини заподіювача, проте не змінює відповідальну за відшкодування моральної шкоди особу, якою за змістом ст. 1167 ЦК України залишається особа, яка безпосередньо завдала моральну шкоду, а саме - винний водій.
Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року №4 (Постанова), передбачено, що моральна шкода - це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до абз. 2 п.5 Постанови, обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення справи.
Пункт 9 Постанови вказує на те, що при визначенні судом розміру відшкодування моральної (немайнової) шкоди, враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.
Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
З огляду на викладене, суд вважає, що заявлений розмір матеральної та моральної шкоди є достатнім та необхідним для його відшкодування в повному обсязі.
Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з вимогами ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Аналізуючи положення вищезазначених процесуальних норм, під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов?язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.
Враховуючи те, що обставини, на які посилалась сторона позивача у позовній заяві, знайшли своє підтвердження в зібраних по справі доказах, суд приходить до переконання про можливість задоволення позовних вимог.
Суд вирішує питання про розподіл судових витрат на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, тобто, з відповідача ОСОБА_4 підлягають стягненню на користь позивача ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору в розмірі 1778,02 грн.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 1166, 1187 ЦК України, Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року №4 ст.ст.1-18, 76, 77-81, 95, 141, 228, 229, 235, 241, 244, 245, 258, 259, 263-265, 268, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -
Позовну заяву ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування майнової шкоди та моральної шкоди завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП- відсутній, паспортні дані НОМЕР_11, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_7, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2) суму завданої майнової шкоди в розмірі 120801 грн. 90 коп.
Стягнути з ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП- відсутній, паспортні дані НОМЕР_11, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_7, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2) суму завданої моральної шкоди в розмірі 50.000,00 грн.
Стягнути з ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП- відсутній, паспортні дані НОМЕР_11, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_8, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2) суму завданої майнової шкоди від ушкодження здоров'я в результаті ДТП в розмірі 6090грн. 14коп.
Стягнути з ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП- відсутній, паспортні дані НОМЕР_11, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_8, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2) суму завданої моральної шкоди в розмірі 40.000,00 грн.
Стягнути з ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП- відсутній, паспортні дані НОМЕР_11, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_7, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2) витрати по сплаті судового збору в розмірі 1778 грн.02 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Повне рішення суду складено 06.02.2018 року.
Суддя