Справа № 716/1105/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.02.18 Заставнівський районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді - Пухарєвої О.В.,

секретаря - Кульки О.М.,

представника позивача- Кесаревої Г.І.,

представника відповідача- ОСОБА_4.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Заставна цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1, третя особа, що не заявляє самостійних вимог ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність предмету іпотеки ,-

В С Т А Н О В И В:

ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки. В обґрунтування позовних вимог посилалося на те, що 07.09.2007 р. між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 2503/0907/88-023 згідно з умовами якого Банк надав Позичальнику кредитні кошти у розмірі 40000 дол. США з розрахунку 12.5% річних строком до 06.09.2017 р.

З метою забезпечення виконання грошових зобовязань за вказаним Кредитним договором іпотекодавець ОСОБА_1 згідно іпотечного договору № 2503/0907/88-023-Z від 07.09.2007 передала в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями №11, загальною площею 107,1 кв.м, житловою площею 67,5 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Позачергових загальних зборів акціонерів від 15.10.2007 АКБ «ТАС-Комерцбанк» змінив своє найменування на Відкрите акціонерне товариства «Сведбанк»

25.05.2012р. між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого АТ«Сведбанк» передав (відступив) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами. Таким чином, керуючись Договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, ПАТ «Дельта Банк» набуло статус Нового кредитора та відповідно всіх процесуальних прав та його обовязків.

Позичальник ОСОБА_2 умови кредитного договору належним чином не виконував, у зв'язку з чим станом на 28.07.2015 заборгованість становить 402 988,91 грн., з яких: сума заборгованості за кредитом -345783,63 грн., сума заборгованості за відсотками -57205,28 грн.

Позивач просив в рахунок виконання основного зобов'язання щодо оплати заборгованості за кредитним договором в розмірі 402988,91 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме визнати за ПАТ «Дельта банк» право власності на житловий будинок з господарськими будівлями №11, загальною площею 107,1 кв.м, житловою площею 67,5 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

В судовому засіданні представник позивача звернулася до суду із заявою про збільшення розміру позовних вимог, посилаючись на розрахунок заборгованості станом на 12.03.2016, просила в рахунок заборгованості за кредитним договором в розмірі 503688,36 грн., з яких 405072,83 грн. - тіло кредиту; 98615,53 грн. - відсотки, звернути стягнення на предмет іпотеки. Збільшені позовні вимоги представник ОСОБА_3 підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в письмових заперечення на позовну заяву. Також послався на те, що позивачем не враховано, що на даний час розмір заборгованості перед банком значно зменшився, оскільки 25.09.2017 позичальником ОСОБА_2 сплачено на користь банку 74350 грн.

Як вбачається з матеріалів даної справи, ухвалою Заставнівського районного суду Чернівецької області від 04.04.2016 провадження у справі зупинено у зв'язку із задоволенням клопотання представника відповідача та призначення у справі судово-будівельної експертизи для визначення ринкової вартості житлового будинку, який є предметом іпотеки. Згідно висновку судового експерта №632 від 20.09.2016 ринкова вартість житлового будинку з господарськими спорудами, які розташовані в АДРЕСА_1 на час проведення експертизи складає 504147 грн.

В подальшому ухвалою Заставнівського районного суду Чернівецької області від 18.04.2017, у зв'язку із задоволенням клопотання представника відповідача, провадження у даній справі зупинено до набрання законної сили рішенням Заставнівського районного суду у цивільній справі №716/1095/15-ц за позовом ПАТ «ДельтаБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Ухвалою Заставнівського районного суду від 14.12.2017 провадження у даній справі відновлено у зв'язку із набранням законної сили рішенням Заставнівського районного суду в цивільній справі №716/1095/15-ц.

Суд заслухавши пояснення представників сторін щодо предмету позову, дослідивши письмові докази, приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, з огляду на ступне.

Судом встановлено, що 07.09.2007 р. між АКБ «ТАС-Комерцбанк» (правонаступник ВАТ «Сведбанк») та ОСОБА_2 укладений кредитний договір № 2503/0907/88-023, згідно з умовами якого, Банк надав Позичальнику кредитні кошти у розмірі 40000 дол. США з розрахунку 12.5% річних строком до 06.09.2017 р.

25.05.2012р. між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого АТ«Сведбанк» передав (відступив) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, в тому числі і за кредитним договором .

Звертаючись до суду з позовними вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього, ПАТ «Дельта Банк» посилалось на те, що ОСОБА_2 своїх зобовязань за кредитним договором належним чином не виконував, у звязку з чим за ним станом на 12.03.2016 утворилася заборгованість (згідно збільшених позовних вимог) в сумі 503688,36 грн., з яких 405072,83 грн. - тіло кредиту; 98615,53 грн. - відсотки, а тому у позивача виникло право звернення стягнення на предмети іпотеки шляхом визнання права власності на нього за рішенням суду.

Матеріалами справи підтверджується, що на забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_1 був укладений договір іпотеки № 2503/0907/88-023-Z від 07.09.2007, згідно якого відповідач передала в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями №11, загальною площею 107,1 кв.м, житловою площею 67,5 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.19-22).

Відповідно до довідки позивача заборгованість відповідача ОСОБА_2 за кредитним договором станом на 28 липня 2015 року всього складає 18265,97 доларів США, що становить 402988,91 грн., з них: по тілу кредиту 345783,63 грн.; по відсотках 57205,28 грн., з них прострочена заборгованість станом на 28 липня 2015 року складає: по тілу кредиту 126 263,96 грн.; по відсотках 54008,02 грн. (а.с. 24).

За правилами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 12 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Згідно ч.1 ст.35 Закону України «Про іпотек» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогупро усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Встановлено, що на виконання цих приписів Закону України «Про іпотеку», позивачем 28 серпня 2015 року ОСОБА_2, як позичальнику і відповідачу ОСОБА_1, як іпотекодавцю, було направлено вимогу про усунення порушень по виконанню своїх зобов'язань за кредитним договором від 07.09.2007 року в тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги ( а.с.26.27). Зазначене підтверджується копією реєстру рекомендованих поштових повідомлень (а.с.29-31). Проте на підтвердження набуття позивачем права звернення стягнення на предмет іпотеки суду не надано доказів отримання боржником та іпотекодавцем (відповідачем) повідомлення про усунення порушень (факту його вручення цим особам під розписку).

Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно із ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване ст. 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина першастатті 328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. (Зазначені висновки містяться в Постанові Верховного суду України від 27.09.2017 року справа №450/2502/14-ц)

При вирішенні заявленої позовної вимоги суду необхідно встановити наявність чи відсутність згоди іпотекодавця на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань, а також здійснення виконавчого напису нотаріусом, що передбачено умовами договору іпотеки як правову підставу для реєстрації права власності іпотеко держателя. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові 6-1851цс15 від 30 березня 2016 року.

Як вбачається з п.12 договору іпотеки № 2503/0907/88-023-Z від 07.09.2007 за вибором іпотекодержателя застосовується один із наведених у договорі способів звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя.

Так п.12.3 договору іпотеки передбачено, що одним із способів звернення стягнення на предмет іпотеки є договір про задоволення вимог іпотекодержателя, укладений шляхом здійснення застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, яке викладене в п.12.3.1 та 12.3.2 цього договору.

Відповідно до п. 12.3.1 договору іпотеки задоволення вимог здійснюється шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання в порядку, передбаченому ст.37 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до ст.37 Закону України «Про іпотеку», у випадку задоволення вимог іпотекодержателя шляхом використання процедури, передбаченої у цьому п.12.3 договору, договір про задоволення вимог іпотекодержателя, укладений шляхом здійснення цього застереження, є підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки.

Також сторони, у п.12.3.1 договору іпотеки засвідчили, що право іпотекодержателя зареєструвати право власності на предмет іпотеки на підставі положень п.12.3 цього договору є безумовним, тобто підлягає реєстрації незалежно від претензій іпотекодавця (а.с.19-22).

Отже, сторони визначили умовами іпотечного договору порядок набуття банком права власності на предмет іпотеки, а позивачем суду не було надано доказів неможливості виконання умов договору у визначений сторонами спосіб.

Відповідно до ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно приписів ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Визначення розміру заборгованості позичальника ОСОБА_2 за кредитним договором № 2503/0907/88-023 від 07.09.2007 було предметом судового розгляду в цивільній справі №716/1095/15-ц за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. Рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 06.06.2017, яке залишено в силі ухвалою колегії апеляційного суду Чернівецької області від 01.09.2017 позов задоволено та стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за даним кредитним договором, яка виникла станом на 12.03.2016 в загальному розмірі 14043,62 доларів США, що за курсом 26,280938 грн. за долар складає 369079,52 грн.

Як вбачається з копії квитанції №26391216, наданої представником відповідача в судовому засіданні, 25.09.2017 боржником ОСОБА_2 на виконання цього рішення суду сплачено 74350 грн. (т.2 а.с.9) Зазначена обставина підтверджена представником позивача.

Вирішуючи даний спір про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості, яка виникла станом на 12.03.2016 судом, суд враховує що на час вирішення спору розмір заборгованості перед банком, визначений рішенням суду, зменшено на 74350 грн.

Разом з цим, звертаючись до суду з позовною вимогою про звернення стягнення на іпотечне майно шляхом визнання права власності на житловий будинок з господарськими спорудами, ринкова вартість якого становить 504147 грн. позивачем не доведено належними та допустимими доказами: фактичний розмір зобов'язання за кредитним договором, в рахунок виконання якого заявлена позовна вимога; набуття ним права вимоги до відповідача про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до ст.35 ЗУ «Про іпотеку» (не підтверджено дотримання процедури вручення відповідачу та боржнику письмової вимоги про усунення порушення основного зобов'язання); неможливості у позасудовий спосіб врегулювати питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань, а також неможливості реєстрації ним права власності на предмет іпотеки у порядку, передбаченому п.12.3, 12.3.1 договору іпотеки від 07.09.2007

Враховуючи вищенаведене, а також з огляду на те, що в іпотечному договорі від 07 вересня 2007 року передбачений позасудовий порядок набуття права власності на предмет іпотеки у разі порушення умов кредитного договору, а позивач не дотримався процедури набуття права ним власності на предмет іпотеки, який визначений в іпотечному договорі та в ст. 37 ЗУ «Про іпотеку», суд приходить до висновку про відсутність підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за позивачем права власності на нього. За таких обставин, в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі ст..ст.33, 35, 36, 37 ЗУ «Про іпотеку», ст..ст.526,530,629 ЦК України, керуючись ст.ст. 12,81,82, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошенняшляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Чернівецької області в порядку визначеному главою першою розділу п"ятого та п.15.5 розділу тринадцятого ЦПК України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 09.02.2017

Суддя О.Пухарєва