Провадження № 2/234/392/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2018 року м. Краматорськ

Краматорський міський суд Донецької області у складі головуючого судді Заборського В.О., за участю секретаря судового засідання Сторчай А.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, про визнання права власності в порядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Краматорського міського суду Донецької області з позовом, який було уточнено під час розгляду, до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання за ним права власності в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4, померлого 02.03.2012 року, на 2/4 частки квартири №57 в будинку №23а на мікрорайоні Зелений, Гірницького району м. Макіївки Донецької області та автомобіль Opel Zafira 0АНМ75, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, (VIN) W0L0АНМ757G156219.

Позов обґрунтовано тим, що батьки позивача ОСОБА_4 і ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбу, від якого мають 3-х дітей: позивача ОСОБА_1, відповідача по справі ОСОБА_3 і ОСОБА_5.

Позивачу ОСОБА_1, його батьку ОСОБА_4, матері ОСОБА_2 та сестрі ОСОБА_5 на підставі Свідоцтва про право власності від 13.05.1994 року на праві спільної сумісної власності належить квартира №57 в будинку №23а на мікрорайоні Зелений, Гірницького району м. Макіївки по ? частки кожному. Зареєстрованими в спільній квартирі були позивач, батько і сестра ОСОБА_5, яка трагічно загинула 16.12.2008 року. Частку квартири, яка належала ОСОБА_5 фактично успадкував батько позивача, як спадкоємець першої черги.

02.03.2012 року помер батько позивача - ОСОБА_4, після смерті якого залишилась спадщина, яка складається з 2/4 частки спільної квартири та автомобіль Opel Zafira 0АНМ75, реєстраційний номер НОМЕР_1. Позивач прийняв спадщину на підставі ч.3 ст.1268 ЦК України, оскільки на час відкриття спадщини постійно проживав із батьком, однак все ж таки звернувся із заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Макіївського міського нотаріального округу Донецької області ОСОБА_6, яка завела спадкову справу №14/2012. Відповідачі ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на спадкове майно не претендували і до нотаріуса не звернулись.

До початку АТО позивач ОСОБА_1 не встиг отримати Свідоцтво про право на спадщину за законом через особисті обставини. Зателефонувавши у червні 2017 року нотаріусу ОСОБА_6 він дізнався, що у нотаріуса спадкова справа після смерті батька відсутня, нотаріальну діяльність вона не здійснює, що унеможливлює отримання ним Свідоцтва про право на спадщину. Ці обставини підтверджено відповіддю Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, і тому на сьогоднішній день у позивача немає іншого способу захисту своїх спадкових прав, як звернутись до суду із позовом про визнання права власності в порядку спадкування.

Позивач ОСОБА_1 і його представник ОСОБА_7, належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися, надали суду заяву про розгляд справи у їх відсутності.

Відповідач ОСОБА_2, належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи в судове засідання не з'явилася. Надала суду нотаріально посвідчену заяву, в якій зазначила, що не заперечує проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання за ним права власності в порядку спадкування після померлої 16.12.2008 року ОСОБА_5 та померлого 02.03.2012 року ОСОБА_4, заяв до нотаріальної контори щодо прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 і ОСОБА_5 вона не подавала і за видачею свідоцтва про право власності в спільному майні подружжя після смерті ОСОБА_4 звертатися не буде. Просила розглянути справу у її відсутності.

Відповідач ОСОБА_3 належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не зявилася. Надала суду нотаріально посвідчену заяву, в якій зазначила, що відмовляється від прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_4 та смерті сестри ОСОБА_3 на користь брата ОСОБА_1, в установлені законом строки не вчинила ніяких дій, які передбачені ст.ст. 1268-1272 ЦК України, на спадкове майно не претендує, до суду для продовження строку для прийняття спадщини звертатись не буде і не заперечує проти оформлення спадщини на брата ОСОБА_1. Просила справу розглянути у її відсутності.

Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності позивача і відповідачів, в особистих поясненнях яких відсутня потреба, на підставі письмових доказів, які містяться у справі.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 і ОСОБА_2 з 19.01.1980 року перебували у зареєстрованому шлюбі (Свідоцтво про шлюб, видане 19.01.1980р. Палацом одруження м. Макіївки, актовий запис №185), від якого мають трьох дітей: позивача ОСОБА_1 (Свідоцтво про народження, видане 30.06.1980р. відділом ЗАГС Гірницького району м. Макіївки, актовий запис №746), відповідачки ОСОБА_3 (Свідоцтво про народження, видане 15.04.1997р. Гірницьким відділом РАГС м. Макіївки, актовий запис №193) і ОСОБА_5 (Свідоцтво про народження, видане 22.06.1984р. Гірницьким ЗАГС м. Макіївки, актовий запис №755).

Згідно Свідоцтва про право власності на житло, виданого 13.05.1994 року Комітетом по економіці, приватизації і управлінню комунальною власністю міськвиконкому, квартира №57 в будинку №23а мікрорайону Зелений у м. Макіївці на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_4, дружині ОСОБА_2, сину ОСОБА_1 і доньці ОСОБА_5. Право власності на спільну квартиру №57 в будинку №23а мікрорайону Зелений у м. Макіївці, зареєстровано за співвласниками: ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3 31.05.2006 року КП «БТІ м. Макіївка», що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

16.12.2008 року померла ОСОБА_5, що підтверджується Свідоцтвом про смерть, виданого 17.12.2008 року Гірницьким відділом РАЦС Макіївського МУЮ Донецької області, актовий запис №1714.

За інформацією Першої макіївської державної нотаріальної контори від 18.12.2017 року, спадкова справа після смерті ОСОБА_5 не заводилась, заповіти від її імені не посвідчувались.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (частина третя ст. 1223 ЦК).

Вимогами ст. 1222 ЦК України, передбачено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Згідно із ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Частиною 3 ст.1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно Домової книги, на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_5, із спадкоємців першої черги разом з нею постійно проживав батько ОСОБА_4, і оскільки спадкова справа не заводилась, то можна зробити висновок, що він не заявив про відмову і вважається таким, що прийняв спадщину, а інші спадкоємці першої черги, зокрема ОСОБА_2 із заявою про прийняття спадщини не звернулась.

Тобто, після смерті ОСОБА_5 її батько ОСОБА_4, який є спадкоємцем першої черги за законом, прийняв у спадщину частину квартири №57 в будинку №23а мікрорайону Зелений у м. Макіївці, яка належала їй на праві спільної сумісної власності.

02.03.2012 року у м. Макіївка Донецької області помер ОСОБА_4, що підтверджується Свідоцтвом про смерть, виданого Гірницьким відділом ДРАЦС Макіївського МУЮ у Донецькій області, актовий запис №292 від 03.03.2012 року.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на належну йому частину квартири №57 в будинку №23а мікрорайону Зелений у м. Макіївці на праві спільної сумісної власності та частину цієї квартири, яку він прийняв у спадщину після смерті доньки ОСОБА_5, але не оформив належним чином спадкові права.

Також, згідно Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу АНС 142209 від 17.08.2007 року, ОСОБА_4 належить автомобіль Opel Zafira 0АНМ75, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, (VIN) W0L0АНМ757G156219.

З Домової книги вбачається, що на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_4, із спадкоємців першої черги разом з ним постійно проживав позивач ОСОБА_1, який відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину.

31.08.2012 року приватним нотаріусом Макіївського міського округу ОСОБА_6 зареєстровано спадкову справу після смерті ОСОБА_4, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №31532872 від 31.08.2012 року.

Відповідно до статті 41 ОСОБА_8 України, частини першої статті 319, частини першої статті 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Право приватної власності є непорушним.

У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до ст. 17 Закону України від 23.02.2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Як зазначено в рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Будченко проти України», «найважливішою вимогою статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання органу влади у мирне володіння майном має бути законним. Цей принцип означає, що застосовні положення національного законодавства є достатньо доступними, чіткими та передбачуваними у їх застосуванні.

У справі «EAST/WEST ALLIANCE LIMITED» проти України» Європейський Суд з прав людини зазначив: «Згідно з усталеною практикою Суду стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див., серед інших джерел, рішення у справах «ОСОБА_9 проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy) [ВП], заява № 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та «Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії» (<...>) [ВП], заява № 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року;…. перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року) (2). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98) (п. 3)».

На теперішній час законні підстави для втручання органу влади у мирне володіння майном, а саме, для припинення (обмеження) можливості ОСОБА_1 користуватися та розпоряджатися частинами квартири, що входять до спадкового майна після смерті його батька ОСОБА_4 та належать йому в порядку спадкування з часу відкриття спадщини, відсутні. Проте в порушення статті 41 ОСОБА_8 України, статті 1 Першого протоколу Конвенції право власності позивача на спадкове майно порушено - через тимчасову окупацію окремих районів Донецької області, проведення на території Донецької області антитерористичної операції позивач з незалежних від нього причин не може отримати свідоцтва про право на спадщину.

Згідно статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав, є зокрема, визнання права.

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Тобто, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Головне територіальне управління юстиції у Донецькій області від 07.07.2017 року повідомило, що наказом від 28.11.2014 року припинено приватну нотаріальну діяльність нотаріуса Макіївського міського нотаріального округу ОСОБА_6 за власним бажанням, справи нотаріальних документів останньою не були передані на зберігання до Донецького обласного державного нотаріального архіву. Без заведеної приватним нотаріусом ОСОБА_6 спадкової справи після смерті ОСОБА_4 видати свідоцтво про право на спадщину будь-яким іншим нотаріусом на теперішній час не представляється можливим.

Антитерористичну операцію розпочато Указом Президента України від 14.04.2014 року № 405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України».

Відповідно до статті 1 Закону України від 02.09.2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» період проведення антитерористичної операції це час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

На теперішній час рішення про завершення проведення антитерористичної операції на території Донецької області не прийнято. Тобто, антитерористична операція на території Донецької області триває значний час і строки її закінчення є непередбачуваними.

Відповідно до статті 8 ОСОБА_8 України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. ОСОБА_8 України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_8 України і повинні відповідати їй. ОСОБА_8 України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_8 України гарантується. Відповідно до статті 1 ОСОБА_8 Україна є правовою державою. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (стаття 3 ОСОБА_8).

Відповідно до статей 2, 6 Закону України від 07.07.2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції Закону від 12 лютого 2015 року № 192-VIII) суди здійснюють правосуддя на основі ОСОБА_8 і законів України та на засадах верховенства права. Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих ОСОБА_8 і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

За таких обставин, дійсно на теперішній час існують перешкоди для оформлення позивачем спадкових прав у нотаріальному порядку і за таких обставин визнання права власності на майно в порядку спадкування є компетенцією суду.

Згідно актуальної інформації з Реєстру прав власності на нерухоме майно станом на 01.12.2017 року, квартира №57 в будинку №23а мікрорайону Зелений у м. Макіївка належить на праві спільної сумісної власності: ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_1.

ОСОБА_5 померла 16.12.2008 року, а ОСОБА_4, який успадкував належну їй частину квартири та помер 02.03.2012 року, залишив у спадщину після себе, враховуючи рівність часток під час їх виділу - 2/4 частки.

Відповідно до п. 23 роз'яснень Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Системний аналіз зазначених норм закону дає підстави суду зробити висновок про те, що оскільки на сьогоднішній день неможливо видати позивачу ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 будь-яким нотаріусом, у звязку з перебуванням зареєстрованої спадкової справи на непідконтрольній Українській владі території, то позивач позбавлений права оформлення спадщини в інший спосіб ніж визнання в судовому порядку права власності на спадкове майно.

За таких обставин, враховуючи визнання позову відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування на 2/4 частки квартири за адресою: м. Макіївка, м-н Зелений, 23а/57, та автомобіль Opel Zafira 0АНМ75, рік випуску 2007, реєстраційний номер НОМЕР_1, які належали його померлому батькові ОСОБА_4 підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 10, 133, 259, 263, 264, 265, 272, 273 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2, зареєстрованого за адресом: Донецька область, м. Макіївка - 56, м-н Зелений, 23а/57) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3, зареєстрованої за адресом ІНФОРМАЦІЯ_1 26, вул. Нагінського, 4/1), ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_4, зареєстрованої за адресом ІНФОРМАЦІЯ_1 26, вул. Нагінського, 4/1), про визнання права власності в порядку спадкування задовольнити в повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 2/4 частини квартири № 57 в будинку № 23а на мікрорайоні Зелений, Гірницького району м. Макіївки Донецької області, в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4, який помер 02 березня 2012 року.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на автомобіль Opel Zafira 0АНМ75, рік випуску 2007, реєстраційний номер НОМЕР_1, (VIN) W0L0АНМ757G156219, в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4, який помер 02 березня 2012 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Краматорського

міського суду ОСОБА_10