№ 201/9490/16-ц
провадження 2-др/201/5/2018
УХВАЛА

01 лютого 2018 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

за участі секретаря Дашкевич Х.В.

розглянувши в письмовому провадженні в м. Дніпро заяву першого заступника прокурора Дніпропетровської області Соскова Р. про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення сплаченого судового збору по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо будівельна компанія Максімус, Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо будівельна компанія АТС Строй, державного житлово комунального підприємства Національна академія наук України та державної установи Відділення біотехнічних проблем діагностики Інституту проблем кріобіології і кріомедицини НАН України про витребування майна з чужого володіння та визнання права власності на майно, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 01 липня 2016 року звернувся до суду з позовом до відповідачів ТОВ Виробничо будівельна компанія Максімус, ТОВ Виробничо будівельна компанія АТС Строй, державного житлово комунального підприємства Національна академія наук України та державної установи Відділення біотехнічних проблем діагностики Інституту проблем кріобіології і кріомедицини НАН України про витребування майна з чужого володіння та визнання права власності на майно, позовні вимоги не змінювалися, але уточнювалися і доповнювалися.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська вказана справа була прийнята до провадження та призначено проведення судового засідання, розглядалися клопотання, виносилися ухвали, справа по суті не слухалася і спір не вирішено.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2017 року позовні вимоги залишено без розгляду.

Перший заступник прокурора Дніпропетровської області Сосков Р. 26 січня 2018 року звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення сплаченого судового збору по справі.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Перевіривши матеріали справи та заяви, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає заяву необґрунтованою і не підлягаючою задоволенню.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.

Відповідно до ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 9 ст. 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Згідно ч. 5 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, повязаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Частиною 6 статті 142 ЦПК України передбачено, що у випадках, встановлених частинами третьою - пятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом пятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у звязку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини девятої статті 141 цього Кодексу.

Статтею 258 ЦПК України передбачено, що процедурні питання, повязані з рухом справи в суді першої інстанції, клопотання та заяви осіб, які беруть участь у справі, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення або закриття провадження у справі, залишення заяви без розгляду, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом шляхом постановлення ухвал. Розгляд справи по суті судом першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Судом встановлено, що ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2017 року, яка не була оскаржена та у встановленому законом порядку набрала законної сили, позовні вимоги залишено без розгляду, тобто з урахуванням зазначеного судом справу розглянуто. По справі не ухвалювалося рішення суду, під час ухвалення якого суд вирішує також: як розподілити між сторонами судові витрати, а постановлено ухвалу про залишення заяви без розгляду з підстав передбачених п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України та в зазначеному судовому рішенні містяться посилання на відповідні норми процесуального права, також слід зазначити, що зміст ухвали суду відповідає вимогам визначеними ст. 260 ЦПК України, крім того слід зазначити, що не можуть бути взяті до уваги посилання заявника на частину 3 ст. 257 ЦПК України, якою передбачено, що в ухвалі про залишення позову без розгляду можуть бути вирішені питання про розподіл між сторонами судових витрат, про повернення судового збору з державного бюджету, оскільки вище зазначене є правом суду, а не його обовязком. Також слід зазначити, що заявник не є стороною (позивачем чи відповідачем) по справі, крім того слід зазначити, що під час судового розгляду не було встановлено, а заявником не надано та не підтверджено належними та допустими доказами, що позовну заяву залишено без розгляду саме у звязку необґрунтованими діями позивача, а не з інших підстав, що не залежать від його дій чи бездіяльності або з інших обставин, а тому передбачених законом підстав для стягнення понесених останнім судових витрат по справі з позивача не встановлено, а тому заявнику в задоволені вимог про стягнення з відповідача витрат, повязаних з розглядом справи, слід відмовити.

За таких обставин та з урахуванням всебічного дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, суд приходить до висновку, що заява не обґрунтована, не підтверджена, безпідставна і не ґрунтується на вимогах закону, передбачених законом підстав для задоволення заяви немає, а тому суд вважає за необхідне в її задоволенні відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 7, 89, 13, 142-141, 257, 258-260, 353, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви першого заступника прокурора Дніпропетровської області Соскова Р. про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення сплаченого судового збору по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо будівельна компанія Максімус, Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо будівельна компанія АТС Строй, державного житлово комунального підприємства Національна академія наук України та державної установи Відділення біотехнічних проблем діагностики Інституту проблем кріобіології і кріомедицини НАН України про витребування майна з чужого володіння та визнання права власності на майно відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 15 днів з дня проголошення ухвали

Суддя -