РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.11.2018 року Провадження №2/425/298/18

Справа №759/6588/17

місто Рубіжне Луганської області

Рубіжанський міський суд Луганської області в складі:

головуючого судді - Москаленко В.В.,

за участю секретаря судового засідання - Окрошко О.О.,

представника позивача за первісним позовом, відповідача за зустрічним позовом- ОСОБА_4.,

відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним позовом - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зарахування боргу ,

встановив:

03.05.2017 позивач ОСОБА_2 звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів за договором позики.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 08.02.2018 року цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів за договором позики направлена до Рубіжанського міського суду Луганської області за підсудністю.

Ухвалою Рубіжанського міського суду Луганської області від 05.04.2018 року прийнято дану позовну заяву, відкрито провадження у зазначеній цивільній справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

В обґрунтування позову позивач ОСОБА_2 вказав, що 27 березня 2015 року між ним та відповідачем був укладений договір позики, згідно якого відповідач ОСОБА_1 отримав від нього позику в сумі 1700 доларів США і 300 доларів США, що відповідно офіційного курсу НБУ становило 47026 гривень строком до 01 вересня 2015 року. На підтвердження укладеного договору позики ОСОБА_1 надав йому дві розписки на загальну суму 2000 доларів США.

29 березня 2015 року між ним та відповідачем був укладений договір позики, згідно якого ОСОБА_1 отримав від нього позику в сумі 2000 доларів США, що відповідно офіційного курсу НБУ становило 47026 гривень строком до 01 вересня 2015 року. На підтвердження укладеного договору позики ОСОБА_1 надав йому дві розписки, кожна на суму 1000 доларів США.

Кошти відповідач позичав для придбання транспортного засобу.

Оскільки до теперішнього часу відповідач гроші не повернув, позивач просить стягнути з відповідача на його користь суму боргу за договорами займу від 27 березня 2015 року та 29 березня 2015 року в сумі 94052 гривні, інфляційні збитки за період з 29.03.2015 року по 27.04.2017 року в сумі 36825,33 гривень, три відсотки річних у розмірі 4659,48 гривень та сплачений судовий збір.

17 травня 2018 року до Рубіжанського міського суду Луганської області надійшов від відповідача ОСОБА_1 відзив на позовну заяву, в якому він позовні вимоги не визнав, оскільки повернув позивачу ОСОБА_2 всю суму боргу. Просив відмовити у задоволенні позову. (а.с. 76-77).

25 травня 2018 року до Рубіжанського міського суду Луганської області надійшла заява позивача ОСОБА_2 про збільшення позовних вимог, в якій він збільшив суму інфляційних збитків та трьох відсотків річних, та просив стягнути з відповідача на його користь, крім заявленої в позовній заяві суми до стягнення, інфляційні збитки за період з 28.04.2017 по 21.05.2018 у розмірі 12339,62 гривень та три відсотки річних за період з 28.04.2017 по 21.05.2018 у сумі 3006,97 гривень,а всього просив стягнути суму боргу в розмірі 94052 гривні, інфляційні збитки в сумі 49164,95 грн та три проценти річних з моменту прострочення виконання зобов"язань в сумі 7666,45 грн. ( а.с.100-101).

25 травня 2018 року до Рубіжанського міського суду Луганської області від позивача ОСОБА_2 надійшла відповідь на відзив, в якій він просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі (а.с. 104-107).

01 серпня 2018 року до Рубіжанського міського суду Луганської області від відповідача ОСОБА_1 надійшла зустрічна позовна заява, в якій він зазначає, що 27.03.2015 та 29.03.2015 він дійсно отримав від ОСОБА_2 позику на загальну суму 4000 доларів США, але 08 листопада 2015 року між ним та ОСОБА_2 було укладено усний договір позики, відповідно до якого ОСОБА_2 отримав від нього 2000 євро на придбання квартири в місті Києві. Після передачі грошових коштів ( Євро), ОСОБА_2 йому розписку не надав. На прохання повернути боргові розписки на суму 4000 доларів, ОСОБА_2 відповів, що він їх знищив.

Оскільки між ним та ОСОБА_2 були близькі та довірливі відносини, він повірив йому на слово та не став вимагати повернення своїх боргових розписок та надання боргової розписки на суму 2000 Євро.

Крім того, у серпні 2015 року ОСОБА_2 отримав грошові кошти в сумі 5000 Євро, для придбання квартири у місті Києві, від ОСОБА_3, які останній передав ОСОБА_2 під гарантію повернення доларової позики ОСОБА_1 - 4000 доларів США.Вважається, що Євро та долари США є речі, пов,язані родовими ознаками і виконують функцію вартісного еквівалента.

Отже, відповідно до ст.ст.1046,1047 ЦК України, ОСОБА_2 отримав запозичені ОСОБА_1 гроші своєчасно.

Просив задовольнити його зустрічну позовну заяву, зарахувавши позовні вимоги ОСОБА_2 та покласти на ОСОБА_2 судові витрати (а.с.-173-176).

03.10.2018 до Рубіжанського міського суду Луганської області від позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 надійшла заява про уточнення зустрічних позовних вимог , в якій він просив зарахувати грошові кошти в сумі 72267,57 гривень у рахунок повернення боргу ОСОБА_2 (а.с. 196).

В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_2- ОСОБА_4, первісні позовні вимоги підтримала в повному обсязі,надала аналогічні пояснення по суті позову.

Позовні вимоги за зустрічним позовом не визнала,пояснила,що позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 не надав доказів того,що ним було погашено суму боргу по борговим розпискам від 27.03.2015 та 29.03.2015.Крім того,не доведено позивачем,що він повертав борг через ОСОБА_3, оскільки ОСОБА_3 не укладав будь-яких договорів гарантії.

Отже,представник просила відмовити ОСОБА_1 у задоволенні зустрічних позовних вимог.

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_1, у судовому засіданні пояснив ,що дійсно 27.03.2015 та 29.03.2015 він взяв в борг у ОСОБА_2 грошові кошти на загальну суму 4000 доларів США,на підтвердження чого надав розписки,написані власноручно.Гарантом повернення боргу став ОСОБА_3,який в серпні 2015 року повернув ОСОБА_2 5000 Євро в рахунок повернення боргу ОСОБА_1 Крім того,в листопаді 2015 року він надав ОСОБА_2 в борг 2000 Євро. ОСОБА_2 не повернув ОСОБА_1 боргові розписки,посилаючись на те,що їх при ньому немає .При передачі йому 2000 Євро він не надав ОСОБА_1 боргової розписки,оскільки останній її не вимагав з тієї причини,що відносини між ними були дуже довірливі та близькі.

Отже, первісні позовні вимоги ОСОБА_1 визнав частково, в розмірі 1700 доларів

США, оскільки він повернув ОСОБА_5 2000 Євро, що за курсом НБУ складає більше ніж 2000 доларів США. Також пояснив, що письмових доказів передання коштів ОСОБА_5 у сумі 2000 Євро немає, але при передачі цих коштів були присутні свідки.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 підтримав у повному обсязі,просив зарахувати суму 72267,57 грн.,яка була передана ним ОСОБА_2 в рахунок погашення боргу .

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що в березні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до нього з проханням позичити йому кошти на придбання автотранспортного засобу. Оскільки ОСОБА_1 на той час перебував у м. Києві, він запропонував йому позичити кошти у ОСОБА_2, який також знаходився у м. Києві.ОСОБА_2 передав 4000 доларів США в борг ОСОБА_1,а він виступив гарантом повернення цих коштів. Влітку 2015 року він, ОСОБА_3, передав ОСОБА_2 кошти в сумі 5000 Євро, в рахунок повернення боргу ОСОБА_1 Документально передачу цих коштів вони з ОСОБА_5 не оформлювали. Пізніше, ОСОБА_2 зателефонував йому та попросив позичити йому ще 2000 Євро. Оскільки ОСОБА_1 на той час перебував у м. Києві, то він передав ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 2000 Євро. Отже,ОСОБА_2отримав від нього та ОСОБА_1 грошові кошти на загальну суму в 7000 Євро. Свідок підкреслив,що між ними трьома були близькі та довірливі відносини,тому від ОСОБА_2 він та ОСОБА_1 не вимагали розписок .

Суд, заслухавши сторони, свідка, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, дійшов наступного.

Відповідно ст.1047 ЦК України,договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно ч.1 ст.218 ЦК України, недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків.

У відповідності до ст.ст.13, 81 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази,які містять інформацію щодо предмета доказування.

Щодо первісного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу ,суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що 27.03.2015 року між позивачем та ОСОБА_1 був укладений договір позики, згідно якого останній отримав від позивача позику на загальну суму 2000 доларів США, строком до 01.09.2015 року( розписки -а.с.217,218).

29 березня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики, згідно якого останній отримав від позивача позику на загальну суму 2000 доларів США, строком до 01.09.2015 ( розписки -а.с.219,220).

Офіційний курс долару США до гривні складав на 27.03.2018 та 29.03.2018 :один долар США -23,5130 грн.(а.с.10,11).Відповідно 4000 доларів США складає 94052 грн.

Ці обставини не заперечувались відповідачем ОСОБА_1,який пояснив,що дійсно взяв в борг у ОСОБА_2 27 та 29 березня 2015 року грошові кошти в сумі 4000 доларів США у позивача ,про що надав останньому власноручно написані розписки.

Таким чином,у судовому засіданні підтверджено факт укладення між сторонами договорів займу і передачі грошових коштів.

Посилання відповідача за первісним позовом ОСОБА_1 на факт повернення ним ОСОБА_2 суми боргу в розмірі 2000 Євро та на факт повернення ОСОБА_2 свідком ОСОБА_3 5000 Євро в рахунок повернення боргу ОСОБА_1 ,суд до уваги не бере оскільки відповідачем за зустрічним позовом ОСОБА_1 не надано жодного доказу на підтвердження зазначених фактів.

Суд також не може прийняти до уваги пояснення свідка ОСОБА_3 про те,що він виступив гарантом повернення боргу ОСОБА_1, оскільки в матеріалах справи не міститься жодних доказів укладення між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 договору ,яким забезпечується виконання зобов"язань ОСОБА_1

Крім того ,показання свідка ОСОБА_3 про те,що ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 2000 Євро також не заслуговують на увагу оскільки вони є неналежними доказами в даній справі.

Отже,в судовому засіданні не знайшло свого підтвердження посилання відповідача за первісним позовом ОСОБА_1 про те,що він віддав частину боргу ОСОБА_2,доказів цього не надано ,показання свідка на які він посилається не є належним доказом в даній справі, а тому суд вважає,що позовні вимоги за первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу в частині стягнення боргу за договорами займу від 27.03.2015 та 29.03.2015 в загальній сумі 94052 гривні підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення інфляційних витрат за період з 29.03.2015 року по 27.04.2017 року в сумі 49164,95 грн ,суд дійшов наступного.

Відповідно до положень ч.2 ст.625 ЦК України ,боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Верховний Суд України,аналізуючи практику застосування ст.625 ЦК в цивільному судочинстві зазначив,що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Це також визначено постановою Вищого господарського суду України від 05.04.2011 р. № 23/466 та листом Верховного Суду України «Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» від 03.04.1997 р. № 62-97р.

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості (на момент її виникнення) на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця.

Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця (див. постанову Вищого господарського суду України від 01.02.2012 р. № 52/30).

Таким чином, суд вважає, що оскільки ОСОБА_1 на даний час не виконав умови договорів позики , то підлягають стягненню з нього на користь ОСОБА_5 інфляційні витрати,але за період з 02.09.2015 по 21.05.2018 ,оскільки дата виконання

зобов"язання встановлена договорами позики-01.09.2015 ,а тому прострочення виконання зобов"язання почалося з 02.09.2015 .

Розрахунок інфляційних витрат за період з 02.09.2015 по 21.05.2018 року розраховується наступним чином.

94052 грн. х 102,3 х 98,7 х102 х 100,7 х 100,9 х 99,6 х 101 х 103,5 х 100,1 х 99,8 х 99,9 х 99,7 х 101,8 х 102,8 х101,8 х 100,9 х 101,1 х 101х 101,8 х100,9 х101,3 х101,6 х 100,2 х 99,9 х102 х 101,2 х 100,9 х 101х 101,5 х 100,9 х101,1 х100,6 : 100 - 94052 = 35711,54 грн.

Таким чином,позовна вимога про стягнення інфляційних витрат підлягає частковому задоволенню за період з 02.09.2015 по 21.05.2018 року в сумі 35711,54 грн.

Щодо розрахунку трьох процентів річних з моменту прострочення виконання зобов"язання ,суд погоджується з розрахунком позивача і вважає,що ця позовна вимога підлягає задоволенню в повному обсязі,а саме: в сумі 7666,45 грн.

Щодо зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ,в якому він просить зарахувати 72267,57 грн. в рахунок погашення боргу перед ОСОБА_2,то суд вважає ці вимоги необгрунтованими з підстав,які суд зазначив при задоволенні первісного позову,а саме:ОСОБА_1 не надав належних доказів сплати боргу ОСОБА_2 в сумі 72267,57 грн.

Отже,зустрічний позов не підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.218,625,1047 ЦК України, ст.ст. 12, 13,77, 81, 141, 258,259,263-265 ,273 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Первісний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу -задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 борг за договорами займу від 27.03.2015 та 29.03.2015 в загальній сумі 94052 (дев"яносто чотири тисячі п"ятдесят дві гривні ), інфляційні витрати за період з 02.09.2015 по 21.05.2018 в сумі 35711(тридцять п"ять тисяч сімсот одинадцять гривень) 54 копійки, три проценти річних за період з 02.09.2015 по 21.05.2018 в сумі 7666 ( сім тисяч шістсот шістдесят шість гривень) 45 копійок.

В задоволенні вимоги про стягнення інфляційних витрат за період з 29.03.2015 по 01.09.2018 - відмовити.

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні зустрічного позову до ОСОБА_2 про зарахування боргу.

Рішення може бути оскаржене до Луганського апеляційного суду через Рубіжанський міський суд Луганської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Позивач за первісним позовом,відповідач за зустрічним позовом: ОСОБА_2 ,ІНФОРМАЦІЯ_1,РНОКПП НОМЕР_1 ,зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідач за первісним позовом,позивач за зустрічним позовом: ОСОБА_1, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2,РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя: В.В. Москаленко