З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 лютого 2018 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді Цуранова А. Ю. ,
при секретарі Солом'яна Л. М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Біла Церква в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,
В грудні 2017 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом.
Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11.01.2018 року відкрито провадження у даній справі та справа призначена до розгляду у спрощеному позовному провадженні за участю учасників судового процесу, про що були повідомлені сторони.
Позивач в судове засідання не зявився, подав клопотання про розгляд без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідач належним чином та своєчасно був повідомлений про час і місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив, заяв чи клопотань про розгляд справи в його відсутність до суду не надходило, у встановлений строк від відповідача відзиву на позовну заяву до суду не надійшло.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, вивчивши письмові матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
При вирішенні спору суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Положеннями ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками
На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 1 ст. 1047 ЦК України).
Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Частиною 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
З матеріалів справи вбачається, що за умовами договору позики сторони між собою погодили розмір та порядок повернення процентів від суми позики, що відповідно до змісту розписки становить 0,05 % від суми позики за кожен день прострочення.
У силу вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).
В разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 ЦК України).
Таким чином, сторони в належній формі уклали договір позики, за яким відповідач взяв на себе зобов'язання повернути позичені кошти до 20.07.2017 року.
За змістом ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.
За правилами ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Приписами ч. 3 ст. 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Будь-яких заперечень щодо наведеного позивачем розрахунку боргу та встановлених судом обставин справи відповідач не надав.
З матеріалів справи вбачається, що станом на 04.12.2017 року перед відповідачем наявна заборгованість в сумі 20 000 грн. та відсотки за користування коштами в сумі 1380 грн. відповідно до наданого позивачем розрахунку.
Позовні вимоги щодо стягнення із відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 640 грн. задоволенню не підлягають з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу.
Відповідно до роз'яснень постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
На підтвердження витрат на оплату правової допомоги надано квитанцію №87/17 від 04.12.2017 року про оплату позивачем коштів в сумі 640 грн.
Разом з тим, матеріали справи не містять підтвердження існування між позивачем та адвокатом договірних відносин на час надання таких послуг, а також конкретні послуги, що були надані за цією квитанцією, тому вимоги про стягнення судових витрат в цій частині не підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи ту обставину, що витрати на правову допомогу входять до складу судових витрат, тобто не включаються до ціни позову, тому розмір судового збору не підлягає зменшенню відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, отже сплачений позивачем судовий збір в розмірі 640 грн. підлягає стягенню з відповідача.
Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 141, 258, 263-265, 273, 274, 280, 282, 284, 289, 352, 354 ЦПК України, суд
Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики від 20.06.2017 року в розмірі 20 000 грн., відсотки за користування коштами в сумі 1 380 грн. та 640 грн. судового збору.
В частині стягнення витрат на правову допомогу - відмовити.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.
Позивач може оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом звернення до Апеляційного суду Київської області з апеляційною скаргою протягом тридцяти днів з дня його проголошення, через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області або безпосередньо до Апеляційного суду Київської області.
Суддя ОСОБА_3