КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №752/6964/17

Провадження №22-ц/824/945/2018

08 листопада 2018 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Кирилюк Г. М.

суддів: Рейнарт І. М., Семенюк Т. А.,

при секретарі Дуці В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції у місті Києві, Державної казначейської служби України, третя особа: Голосіївське управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві, про відшкодування шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 24 квітня 2018 року у складі судді Плахотнюк К.Г.,

встановив:

У березні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України на його користь майнову та моральну шкоду в розмірі 1 390 000 грн., заподіяну внаслідок неправомірної бездіяльності у кримінальному провадженні №0002151 службових осіб Голосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 20 березня 2011 року та на наступний день він зазнав шахрайських дій з боку невідомих осіб. Перебуваючи на вул. Грушевського, 34/1 в місті Києві, шляхом обману та зловживання довірою невстановлені особи заволоділи його майном, а саме грошима в сумі 10 000 євро та

15 000 доларів США, заподіявши йому матеріальну шкоду.

29 березня 2011 року була відкрита кримінальна справа, а вже 19 травня 2011 року вона була зупинена слідчим. Після серії заяв та скарг, 17 квітня 2012 року рішення про зупинення досудового слідства було скасовано і кримінальну справу направлено до СВ Голосіївського РУ ГУ МВС України в місті Києві для організації подальшого розслідування.

Зазначив, що 06 березня 2014 року Апеляційний суд м. Києва постановив ухвалу про визнання неправомірною бездіяльності начальника Голосіївського РУГУ МВС України в м. Києві та заступника прокурора Голосіївського району м. Києва, які не розглянули заяву ОСОБА_2 про внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань по кримінальній справі №01-17784, порушеній за КПК України 1960 року, та зобов'язано вказаних осіб розглянути заяву ОСОБА_2 та надати йому відповідь у строк, визначений ч.1 ст.214 КПК України.

02 липня 2015 року слідчим СВ Голосіївського РУ ГУ МВС України ОСОБА_3 незаконно винесено постанову про закриття вищевказаного кримінального провадження.

05 лютого 2016 року слідчим суддею Голосіївського районного суду м. Києва винесено постанову про визнання бездіяльності слідчого СВ Голосіївського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0002151 від 02.07.2015 р. неправомірною. Постанову вказаного слідчого від 02.07.2015 р. про закриття кримінального провадження скасовано.

З моменту винесення вказаної ухвали жодної інформації про активізацію досудового розслідування не надходило. Досудове розслідування не проводиться, протиправна бездіяльність Голосіївського УП ГУ НП в м. Києві продовжується.

Майнова та моральна шкода, заподіяна службовими особами Голосіївського УП ГУ НП в м. Києві, оцінюється позивачем на загальну суму 1 390 000 грн. (695 000 х2).

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 24 квітня 2018 року в задоволенні вказаних позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Посилається на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судове рішення ухвалене без повного, всебічного та об'єктивного дослідження наявних у справі доказів.

Правом надання відзиву на апеляційну скаргу учасники справи не скористались.

В судовому засіданні позивач апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представник Головного управління національної поліції у місті Києві - Кухаревська Н.О. просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Інші особи, що беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з його недоведеності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені ст.1176 ЦК України.

Ці підстави характеризуються особливостями суб'єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди.

Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою ст. 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст. 1173, 1174 цього Кодексу).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст.1173 ЦК України.

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст.1174 ЦК України.

Аналіз указаних положень чинного законодавства дає підстави для висновку про те, що указані положення можливо застосувати лише у випадку встановлення протиправної поведінки та/або неправомірних рішень, дій чи бездіяльності органу державної влади при здійсненні ним своїх повноважень або посадовою особою цього органу при здійсненні ним своїх повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 06 березня 2014 року визнано неправомірною бездіяльність начальника Голосіївського РУГУ МВС України в м. Києві та заступника прокурора Голосіївського району м. Києва, які не розглянули заяву про внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_2 по кримінальній справі №01-17784, порушеній за КПК України 1960 року. Зобов'язано вказаних осіб розглянути заяву ОСОБА_2 та надати йому відповідь у строк, визначений ч.1 ст.214 КПК України (а.с. 24-26).

Крім цього, ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 05 лютого 2016 року скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано бездіяльність слідчого СВ Голосіївського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0002151 неправомірною. Постанову слідчого СВ Голосіївського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_3 від 02.07.2015 року про закриття кримінального провадження № 0002151 від 22.03.2014 року скасовано. Матеріали кримінального провадження повернуто до Голосіївського управління поліції ГУ Національної поліції у м. Києві для продовження досудового розслідування (а.с.96-99).

Вказані судові рішення є належними доказами на підтвердження протиправних дій (бездіяльності) начальника Голосіївського РУГУ МВС України в м. Києві та слідчого СВ Голосіївського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0002151.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Порушуючи питання про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої в результаті протиправної бездіяльності Голосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві щодо здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0002151 від 22.03.2014 року, позивач не довів факт спричинення йому вказаними діями майнової та моральної шкоди, а наявність судових рішень про визнання такої бездіяльності протиправною не встановлює безумовну доведеність усіх обов'язкових складових цивільно-правової відповідальності.

Згідно положень статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем не надано доказів, які свідчать про завдання йому матеріальної шкоди у розмірі 695 000 грн та моральної шкоди у розмірі 695 000 грн саме з вини посадових осіб органів досудового розслідування, а також наявність причинно-наслідкового зв'язку між вказаною шкодою і протиправним діяннями вказаних осіб.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Враховуючи те, що позовна заява містила обґрунтування позову з посиланням на правову позицію Верховного Суду України у справі №6-440цс16, суд першої інстанції правильно виходив з того, що Закон України &q? п;Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду&q? ; містить вичерпний перелік випадків, в яких може бути відшкодована шкода, завдана незаконними діями чи бездіяльністю вказаних органів.

Як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції вчинялись дії щодо витребування матеріалів кримінального провадження №0002151 від 22.03.2015 р.

Згідно відповіді Голосіївського УП ГУ НП в м. Києві від 24.03.2018 р., на даний час по матеріалам кримінального провадження проводиться досудове розслідування (а.с.122).

Матеріали справи та апеляційна скарга не містить обґрунтувань, які саме докази на підтвердження заявлених позовних вимог, з огляду на його предмет та підстави, містяться в матеріалах кримінальної справи, та які не були дослідженні судом першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 24 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 08 листопада 2018 року.

Суддя-доповідач: Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. А. Семенюк