АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження №22-ц/796/2145/2018 Головуючий в 1 інстанції - Новак Р.В.
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2018 року Апеляційний суд міста Києва в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Мараєвої Н.Є.

Суддів: Андрієнко А.М., Заришняк Г.М.

При секретарі: Гарматюк О.Д.

Розглянули у відкритому судовому засіданні в м. Києві

Цивільну справу за апеляційною скаргою

представника ОСОБА_1

на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 3 травня 2017 року

в справі за поданням старшого державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Кравцова О.С. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника - ОСОБА_3

Заслухавши доповідь судді Мараєвої Н.Є., пояснення осіб, які з»явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 3 травня 2017 року відмовлено в задоволенні подання старшого державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Кравцова О.С. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника - ОСОБА_3.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 3 травня 2017 року і задовольнити подання, посилаючись на незаконність даної ухвали, зокрема, що суд порушив норми цивільно-процесуального права.

Відповідно до п.8 ч.1 Розділу XIIІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України в реакції Закону №2147VIII від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційній суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративної-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одинець), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п.3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402- VIII апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду в порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону №2147- VIII від 03 жовтня 2017 року.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, старший державний виконавець Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Кравцов О.С. звернувся до суду з поданням, в якому просив постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника - ОСОБА_3 до виконання ним зобов'язань на підставі виконавчого листа № 757/13070/15-ц, виданого 22.08.2016 року Печерським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 боргу у розмірі 803 005,39 грн.

Клопотання обґрунтовано тим, що на виконанні у відділі знаходиться виконавчий лист № 757/13070/15-ц, виданий 22.08.2016 року Печерським районним судом м. Києва, який боржник не виконує та ухиляється від його виконання; що постанова про відкриття виконавчого провадження направлена на адресу боржника супровідним листом відділу від 31.02.2016 року № 3663/2 рекомендованою кореспонденцією, проте, у встановлений 7-денний термін для самостійного виконання, боржником рішення виконано не було і дії, спрямовані на виконання судового рішення боржником не вживаються.

Згідно ч. 2 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в України громадян України» громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, в тому числі, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань (п.5 ч.5 ст. 6).

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вжити заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Обгрунтовуючи апеляційну скаргу, представника ОСОБА_1, зокрема, посилався на те, що регулярні подорожі ОСОБА_3 за кордон, які потребують значних грошових витрат, безумовно свідчать про свідоме ухилення боржника від виконання зобов'язання.

Проте, з такими доводами апеляційної скарги погодитися не можливо.

Відповідно до п.19 ч.3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Судом першої інстанції було встановлено, що матеріалами виконавчого провадження не було підтверджено факту ухилення боржника від виконання обов'язків по виконавчому провадженню, а тому, відсутні підстави щодо обмеження у праві виїзду за межі України.

Крім того, в матеріалах справи міститься заява ОСОБА_3 в якій він просить звернути стягнення на його заробітну плату відповідно до ч.1 ст. 68 ЗУ «Про виконавче провадження», оскільки, це єдине джерело його доходів.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що суд обґрунтовано дійшов висновку про відмову в задоволенні подання щодо тимчасового обмеження у праві виїзду громадянина України ОСОБА_3 за кордон, оскільки, суду не було надано доказів, які дають підстави вважати, що боржник може виїхати за кордон не виконавши зобов'язань та доказів, які б свідчили про те, що боржник належним чином обізнаний про відкриття виконавчого провадження і ухиляється від його виконання.

Такі висновки суду відповідають вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Підстав для скасування ухвали суду не вбачається.

Керуючись ст.ст. 268, 352, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 3 травня 2017 року - залишити без змін.

Постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 23 лютого 2018 року.

Головуючий:

Судді: