Постанова

Іменем України

07 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 522/22680/15-ц

провадження № 61-11971cв18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М., Курило В. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідачі - прокуратура Одеської області, Головне управління Державної казначейської служби в Одеській області,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення сторін касаційну скаргу заступника прокурора області - Горностаєва Т. на ухвалу апеляційного суду Одеської області від 13 грудня 2016 року у складі колегії суддів: Погорєлової С. О., Цюри Т. В., Сидоренко І. П.,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до прокуратури Одеської області, Головного управління Державної казначейської служби в Одеській області про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 222,28 грн та моральної шкоди в розмірі 50 000,00 грн, завданої в результаті неправомірних дій та бездіяльності посадових осіб прокуратури Одеської області, які полягають у не проведенні досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000038 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 365 КК України, внесеному до ЄРДР 29 січня 2015 року за її заявою, незалученні її у якості потерпілої, а також у винесенні старшим слідчим другого відділу слідчого управління прокуратури Одеської області Сікорським Д. В. 27 березня 2015 року постанови про закриття вищевказаного кримінального провадження.

Позов мотивовано тим, що в результаті такої неправомірної бездіяльності посадових осіб прокуратури Одеської області вона вимушена була звертатися до суду за захистом своїх прав та витрачати свій час і свої кошти, в зв'язку з чим їй завдана моральна шкода, яка полягає у її моральних стражданнях, та матеріальна шкода, що полягає у понесених нею транспортних витратах, пов'язаних з її явкою до суду, у загальному розмірі 222,28 грн. Крім того, позивач вимагає стягнути на її користь з відповідачів понесені нею судові витрати, пов'язані з її явкою в судові засідання у даній справі.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 01 червня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з прокуратури Одеської області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 500,00 грн.

В задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Визначено порядок виконання рішення шляхом списання Державною казначейською службою України бюджетних коштів в межах відповідних бюджетних призначень з рахунків прокуратури Одеської області, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 28 жовтня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилено. Апеляційну скаргу прокуратури Одеської області - задоволено.

Рішення Приморського районного суду міста Одеси від 01 червня 2016 року - скасовано в частині стягнення з прокуратури Одеської області на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди в розмірі 500,00 гр та в цій частині ухвалено нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до прокуратури Одеської області про стягнення моральної шкоди - відмовлено.

В решті рішення залишено без зміни.

08 листопада 2016 року прокуратура Одеської області звернулася до суду з заявою до апеляційної інстанції про ухвалення додаткового рішення, в якій ставить питання про стягнення із спеціального фонду Державного бюджету України на користь прокуратури Одеської області сплачений судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 535,92 грн, відповідно до частини 4 статті 88 ЦПК України.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 13 грудня 2016 року відмовлено у задоволенні заяви прокуратури Одеської області про ухвалення додаткового рішення про стягнення із спеціального фонду Державного бюджету України на користь прокуратури Одеської області понесених судових витрат у розмірі 535,92 грн.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні вказаної заяви, апеляційний суд виходив з того, що ОСОБА_1 не доведено завдання їй моральної шкоди посадовими особами прокуратури Одеської області, а відтак правових підстав для розповсюдження на неї приписів пункту 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір» не вбачається. Фактично позивачем поданий позов про стягнення моральної шкоди, нібито завданої їй внаслідок, в одному випадку, прийнятих, в іншому випадку, не прийнятих рішень органів влади чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень, що також не кореспондується з приписами пункту 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір».

У касаційній скарзі, поданій 18 січня 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, заступник прокурора Одеської області просить скасувати ухвалу апеляційного суду та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про повернення судового збору, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права.

Зокрема, заявник зазначає, що відмова апеляційного суду у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення у справі позбавляє прокуратуру Одеської області можливості відшкодувати на її користь сплачений судовий збір. Оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору, тому відповідно до частини четвертої статті 88 ЦПК України сплачений судовий збір підлягає стягненню на користь прокуратури Одеської області із спеціального фонду Державного бюджету України у розмірі 535,92 грн.

У лютому 2017 року ОСОБА_1 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу відхилити, а ухвалу апеляційного суду Одеської області від 13 грудня 2016 року залишити без змін.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIIIПерехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядається спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

01 березня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріли цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов таких висновків.

Згідно з частиною першою статті 220 ЦПК України у редакції Кодексу на час розгляду заяви судом апеляційної інстанції, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної суми грошових коштів, які підлягають стягненню, майно, яке підлягає передачі, або які дії треба виконати; 3) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 367 цього Кодексу; 4) судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно із пунктом 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

Встановлено, що при подачі позовної заяви ОСОБА_1 судовий збір не справлявся, оскільки вона звільнена від сплати судового збору відповідно до пункту 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір».

Прокуратура Одеської області за подачу до суду апеляційної скарги на рішення Приморського районного суду міста Одеси від 01 червня 2016 року сплатила судовий збір у сумі 535,92 грн.

За наслідками апеляційного розгляду справи суд апеляційної інстанції задовольнив апеляційну скаргу прокуратури Одеської області, рішення Приморського районного суду міста Одеси від 01 червня 2016 року скасував в частині стягнення з прокуратури Одеської області на корить ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди в розмірі 500,00 грн. В задоволенні позову ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Положеннями частин першої та четвертої статті 88 ЦПК України 2004 року встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

У разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від оплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави.

Згідно із частиною шостою статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Апеляційний суд, відмовляючи в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення, дійшов помилкового висновку про те, що не доведеність ОСОБА_1 факту завдання їй посадовими особами прокуратури Одеської області моральної шкоди, виключає правові підстави на застосування пункту 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

Ухвала апеляційного суду про відмову у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення як така, що постановлена з порушенням норм процесуального права, на підставі статті 411 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням заяви про ухвалення додаткового рішення до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу заступника прокурора області - Горностаєва Т. задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду Одеської області від 13 грудня 2016 року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасована ухвалу апеляційного суду втрачає законну силу та подальшому виконанню не підлягає.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. І. Крат
Судді: Н. О. Антоненко
В. І. Журавель В. М. Коротун
В. П. Курило