"20" лютого 2018 р. Справа № 363/4891/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.02.2018 р. Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Котлярової І.Ю.,

за участі секретаря - Палій Л.О.,

представника скаржника - ОСОБА_1,

представника ВДВС - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Вишгороді скаргу ОСОБА_3 на дії Державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління держаної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_2, Публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк» про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

14.12.2017 року, ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою на дії держаного виконавця відділу примусового виконання рішень управління держаної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_4.

В обґрунтування вказаної скарги зазначив, що на виконанні у вказаному відділі ДВС знаходиться виконавче провадження № 41238477 про стягнення на користь ПАТ «Укрсиббанк» з ОСОБА_3 заборгованості на загальну суму 3 989 574 грн. 50 копійок.

27.11.2014 року, державним виконавцем було винесено постанову про накладення арешту на майно боржника. Під час виконання заходів примусового виконання рішення суду, було описано та арештовано квартиру за адресою: АДРЕСА_1. Однак, вказана квартира реалізована не була, що підтверджується протоколами електронних торгів від 01.12.2014р., 05.01.2015р. та 19.02.2015р., які не відбулись у звязку з відсутністю цінових пропозицій від учасників.

Відповідно до ч. 6-9 ст. 62 ЗУ «Про виконавче провадження», в редакції, чинній станом на лютий-березень 2015 року, у звязку з тим, що в місячний строк з дня проведення повторної уцінки майно не було реалізоване, державний виконавець повідомив про це стягувача і запропонував йому у пятнадцятиденний строк вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, що підтверджується повідомленням № 1648 від 18.03.2015 року.

Проте, 15.04.2015р., стягувач відмовився від нереалізованого майна боржника, квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а саме від залишення за собою зазначеної квартири за результатами третіх електронних торгів, які визнанні такими, що не відбулись. У звязку із чим, відповідно до вимого закону, редакція якого діяла на той час, арешт з майно повинен зніматися і воно повертається боржникові.

Однак, після звернення до держаного виконавця із заявою про зняття арешту з квартири, останнім було відмовлено та винесену нову постанову про накладення арешту на майно боржника. Крім того, відповідно до вказаної постави, арешт майна боржник було накладено в межах звернення стягнення на суму 5328528,84 грн., що не відповідає дійсності, оскільки, станом на дату винесення постанови, сума заборгованості складала 956214,50 гривень.

У звязку із чим, ОСОБА_3 просив суд визнати неправомірним рішення держаного виконавця відділу примусового виконання рішень управління держаної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області ОСОБА_4 у виконавчому провадженні № 41238477 про відмову в знятті арешту з квартири № 51 за адресою: Київська область, м. Ірпінь, вул. Ленінградська, 8-а. Зобовязати держаного виконавця відділу примусового виконання рішень управління держаної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області ОСОБА_4 у виконавчому провадженні № 41238477 зняти арешт з квартири № 51 за адресою: Київська область, м. Ірпінь, вул. Ленінградська, 8-а та повернути її ОСОБА_3. Визнати незаконною та скасувати постанову держаного виконавця відділу примусового виконання рішень управління держаної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області ОСОБА_4 у виконавчому провадженні № 41238477 від 28.11.2017р. про арешт майна боржника в частині накладення арешту на квартиру № 51 за адресою: Київська область, м. Ірпінь, вул. Ленінградська, 8-а. Зобовязати держаного виконавця відділу примусового виконання рішень управління держаної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області ОСОБА_4 у виконавчому провадженні № 41238477 внести зміни до постанови про арешт майна ОСОБА_3, зазначивши, що арешт накладений на майно боржника у межах суми звернення стягнення в розмірі 956214,50 гривень.

У подальшому, ОСОБА_3 відмовився від частини позовних вимог та просив суд визнати неправомірним рішення держаного виконавця відділу примусового виконання рішень управління держаної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області ОСОБА_4 у виконавчому провадженні № 41238477 про відмову в знятті арешту з квартири № 51 за адресою: Київська область, м. Ірпінь, вул. Ленінградська, 8-а. Визнати незаконною та скасувати постанову держаного виконавця відділу примусового виконання рішень управління держаної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області ОСОБА_4 у виконавчому провадженні № 41238477 від 28.11.2017р. про арешт майна боржника в частині накладення арешту на квартиру № 51 за адресою: Київська область, м. Ірпінь, вул. Ленінградська, 8-а, а також в частині безпідставно визначеної постановою суми стягнення в розмірі 5328528,84 гривні.

Представник ПАТ «Укрсиббанк» у судове засідання не зявився, надав суду відзив на скаргу, у якому зазначив, що вимоги не визнає у повному обсязі, оскільки державний виконавець діяв у межах своїх повноважень, які визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління держаної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_2 у судовому засіданні заперечував проти задоволення скарги, зазначив, що діяв в межах повноважень та законодавства України. Також надав до суду письмові заперечення з приводу викладених у скарзі обставин.

Статтею 450 ЦПК України передбачено, що скарга розглядається судом у десятиденний строк у судовому засіданні за участі заявника, його представника і державного виконавця.

Судом неодноразово були прийняті заходи щодо належного виклику сторін до суду, з метою не порушення строків розгляду скарги, суд вважає за можливе розглянути скаргу за відсутності сторін, які були повідомленні про час та місце розгляду скарги належним чином, заяв по відкладення розгляду скарги від сторін не надходило.

Вислухавши пояснення представника скаржника, представника ВДВС, ознайомившись із наданими до суду матеріалами, суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), виконавче провадження це сукупність дій органів і посадових осіб, спрямованих на примусове виконання рішень судів.

Судом встановлено, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кивській області знаходиться виконавче провадження № 41238477 про стягнення на користь ПАТ «Укрсиббанк» з ОСОБА_3 заборгованості на загальну суму 3 989 574 грн. 50 коп. Також, на підставі виконавчого листа Вишгородського районного суду Київської області №363/156/16-ц від 14.06.2016 року відкрито виконавче провадження ВП №51595288 від 07.07.2016р. (а.с. 36- 47).

Державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області 23.02.2017 року прийнято постанову про обєднання виконавчих проваджень за №41238477 та №51595288 у зведене виконавче провадження за №53522371 (а.с.48) та складено облікову картку по зведеному виконавчому провадженню.

З інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно вбачається, що за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на квартиру розташовану за адресою: Київська область, м. Ірпінь, вул. Ленінградська, будинок 8-а. квартира 51 (а.с.51). З відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, на дану квартиру мається заборона на відчуження, на підставі договору іпотеки, яка зареєстрована 12.03.2007 року, 16.06.2007 року, 25.03.2008 року приватним нотаріусом ОСОБА_5 (а.с.55-57).

Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека це вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

За положеннями частин першої і третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

За змістом статті 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду, проводиться шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.

Виконавче провадження є процесуальною формою, що гарантує примусову реалізацію рішення суду, яким підтверджені права та обовязки субєктів матеріальних правовідносин цивільної справи.

Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Главою 4 цього Закону визначається загальний порядок звернення стягнення на майно боржника. Серед іншого, відповідно до частини першої статті 52 цього Закону звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області 27.11.2013 року, у межах ВП №41238477, було накладено арешт на все майно ОСОБА_3 в межах суми боргу 3992793,50грн. (а.с.16-17).

24.10.2014 року складено заявку на реалізацію арештованого нерухомого майна ОСОБА_3, а саме двокімнатної квартири №51 розташованої за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.58-59) та згідно протоколів проведення електронних торгів, торги не відбулись, оскільки не надійшло від жодного учасника цінової пропозиції (а.с.60).

Відповідно до ст. 62 ЗУ «Про виконавче провадження (в редакції чинній станом на 2015 рік) у разі якщо в місячний строк з дня проведення повторної уцінки майно не реалізовано на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах, державний виконавець повідомляє про це стягувачу і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна, конфіскованого за рішенням суду.

Повідомленням №1648 від 18.03.2015 року державним виконавцем було запропоновано ПАТ «Укрсиббанк», у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження», в пятнадцятиденний строк з дня отримання цього повідомлення вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, про що повідомити відділ (а.с.5-6).

15.04.2015 року представником стягувача ПАТ «Укрсиббанк» було подано до ВДВС заяву про відмову залишення за собою нереалізованого майна боржника (а.с.7).

Відповідно до ч.7 ст.62 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції станом на 2015 рік) у разі якщо стягував у пятнадцятиденний строк з дня отримання повідомлення державного виконавця письмово не заявив про своє бажання залишити за собою нереалізоване майно, арешт з майна знімається і воно повертається боржникові.

Натомість, 28.11.2017 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_2 прийнято постанову про арешт майна боржника ОСОБА_3 у ВП №41238477, а саме квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.9-10) у межах суми звернення стягнення у розмірі 5328528,84 грн.(а.с.9-10). Постановою від 09.01.2018 року державним виконавцем виправлено помилку у постанові від 28.11.2017 року, а саме визначено суму боргу у розмірі 2295168,84 грн. (а.с.63).

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязанні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт накладається шляхом, зокрема винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження виноситься державним виконавцем не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення (якщо така постанова не виносилась під час відкриття виконавчого провадження) та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна.

Таким чином вбачається, що виконавче провадження було відкрито ще у листопаді 2013 року, та відразу державним виконавцем було накладено арешт на майно боржника ОСОБА_3, зокрема квартиру. В подальшому, державним виконавцем вказана квартира була виставлена на прилюдні торги, але у звязку із відсутністю цінової пропозиції, дану квартиру було запропоновано залишити за собою стягувачеві ПАТ «Укрсиббанк», який в свою чергу відмовився від залишення квартири за собою в рахунок погашення заборгованості.

На підтвердження відмови від залишення квартири за стягувачем, представником боржника, було подано документи, зокрема заяву представника стягувача, зареєстровану 15.04.2015 року у відповідному ВДВС. У той час, як надано до суду ксерокопія заяви стягувача від 03.04.2015 року, не містить інформації про її отримання державним виконавцем.

Крім того, законодавством чітко визначені строки протягом яких повинні бути вчиненні певні дії, з матеріалів справи вбачається, що майже протягом трьох років з часу проведення електронних торгів, які не визнанні не дійсними, дії державного виконавця в частині їх проведення не оскаржені, стягувачем не залишено за собою нереалізоване майно. Дані обставини свідчить про те, що у відповідності до законодавства України, державний виконавець не мав законних підстав для прийняття повторно постанови (майже через чотири роки після відкриття виконавчого провадження) про накладання арешту на спірну квартиру, враховуючи наявність заборони на відчуження вказаної квартири на підставі Закону України «Про іпотеку» та постанови про накладання арешту на майно боржника.

Вимоги заявника в частині визнання неправомірними дій державного виконавця про відмову в знятті арешту з спірної квартири, то судом встановлено, що на заяву ОСОБА_3, державним виконавцем 09.11.2017 року було надано відповідь, що згідно отриманої пошукової інформації з автоматизованої системи виконавчих проваджень у відділі на примусовому виконанні перебувають рішення суду щодо стягнення заборгованості, тому відсутні підстави для знання арешту з майна боржника (а.с.8).

Відповідно до ч.1 ст.61 Закону України «Про виконавче провадження», реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною. Часиною сьомою даної статті визначено, що у разі якщо стягувач протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця письмово не заявив про своє бажання залишити за собою нереалізоване майно, арешт з майна знімається і воно повертається боржникові. За відсутності у боржника іншого майна, на яке може бути звернено стягнення, виконавчий документ повертається стягувачу без виконання.

У звязку із чим, суд вважає за необхідне зобовязати державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області у виконавчому провадженні №41238477 розглянути заяву ОСОБА_3 про скасування арешту майна боржника в частині накладання арешту на квартиру АДРЕСА_3, у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до ст.447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ст.451 ЦПК у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення(поновити порушене право заявника).

Враховуючи вищевикладене та керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст. ст. 258,259, 447-451 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_2 у виконавчому провадженні №41238477 від 28.11.2017 року про арешт майна боржника в частині накладання арешту на квартиру №51 за адресою: Київська область, м. Ірпінь, вул. Ленінградська, будинок 8-а

Зобовязати державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області у виконавчому провадженні №41238477 розглянути заяву ОСОБА_3 про скасування арешту майна боржника в частині накладання арешту на квартиру АДРЕСА_3, у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається Апеляційному суду Київської області через Вишгородський районний суд Київської протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та регулятивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя І.Ю. Котлярова