Дата документу 09.11.2018 Справа № 554/8619/18
Провадження № 2/554/3370/2018
УХВАЛА

Іменем України

09 листопада 2018 року Суддя Октябрського районного суду м.Полтави Чуванова А.М., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 в інтересах недієздатного ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» про визнання договору відступлення права вимоги за договорами іпотеки та договорами застави частково недійсним; третя особа: ОСОБА_3,-

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями до мого провадження надійшла позовна заява ОСОБА_1 в інтересах недієздатного ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» про визнання договору відступлення права вимоги за договорами іпотеки та договорами застави частково недійсним; третя особа: ОСОБА_3, в якій позивач просить визнати недійсним договір від 30.11.2015 року про відступлення права вимоги за договором іпотеки та договорами застави, укладений між ПАТ«ВТБ Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Поліс», нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстрований в реєстрі за №2219, в частині набуття ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» прав іпотекодержателя за договором наступної іпотеки №22.45/10/07-ДІ від 21.12.2007 року.

Оскільки, позовна заява не відповідала вимогам передбаченим ст. 175-177 ЦПК України, ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 29.10.2018 року позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу десятиденний строк з часу отримання копії ухвали для усунення недоліків.

Ухвала суду про залишення позовної заяви без руху була направлена позивачу для усунення вказаних недоліків та була отримана позивачем.

Проте, не дивлячись на вказівки, зазначені в ухвалі суду, позивач, отримавши ухвалу суду та надавши до суду заяву, в якій не погоджується з ухвалою суду, вважає твердження судді помилковими та фактично не виправив недоліків позовної заяви.

Так, залишилось поза увагою позивача положення ухвали суду, згідно яких, в порушення вимог ст.175 ЦПК України позивачем визначено у якості відповідачів ОСОБА_5 акціонерне товариство «ВТБ Банк» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс», разом з тим позовна заява не містить змісту позовних вимог щодо відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Поліс», а саме: якими саме діями чи бездіяльністю порушене, невизнане або оспорюване останнім право позивача та у який спосіб це право позивача може бути відновлене чи захищене.

Будь-яких вимог саме до ТОВ «Фінансова компанія «Поліс»не заявлено, не конкретизовано яким чином кожний з відповідачів порушує права чи інтереси позивача, якими конкретно доказами підтверджується кожна обставина, на яку посилається позивач.

Крім того, позивач вважаючи договір про відступлення права вимоги частково недійсним, посилається на ст.ст.215,216 ЦК України, однак ним не заявлені вимоги про застосування наслідків недійсності правочину.

Таким чином, позивачу, з урахуванням обставин якими він обґрунтовує позовні вимоги, слід було уточнити та конкретизувати зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів, оскільки, саме позивач визначає предмет спору, а суд розглядає справи лише в межах заявлених позовних вимог.

Згідно з вимогами ч.1 ст.50 ЦПК України, позов може бути предявлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно.

Відповідно до ч.2 ст.50 ЦПК України, участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є спільні права чи обовязки кількох позивачів або відповідачів; 2) права та обовязки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права і обовязки.

У цивільному процесі, що базується на засадах змагальності й диспозитивності, особливого значення набуває зміст позовної заяви, від якого залежать не тільки дії судді при вирішенні питання про відкриття провадження, а й позиція відповідача, котрий, як і позивач, має право на судовий захист, а для реалізації цього права відповідач має бути обізнаним з тим, які вимоги до нього заявлені, з яких підстав і якими доказами це підтверджується.

З огляду на це, позивачу необхідно було обґрунтувати процесуальну співучасть у справі двох зазначених ним відповідачів відповідно до ч.2ст.50 ЦПК України.

Також, позивач посилається у позові, що відповідно рішення суду від 02.11.2016 року він став співвласником нерухомого майна, та при визначенні підсудності виходить з положень ч.1 ст.30 ЦПК України. Вказана норма передбачає, що позови, що виникають із приводу нерухомого майна, предявляються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Проте, позивач, вказавши, що він є власником 2/5 частини нежитлової громадської будівлі, пославшись на ряд судових рішень, не освітив у позовній заяві чи зареєстроване за ним належним чином право власності на нерухоме майно, хто є співвласниками інших частин нежитлової громадської будівлі за адресою: м.Полтава, просп.Першотравневий,17б, не вказав їх анкетні дані та їх ставлення до позовних вимог, не зазначив доказів на підтвердження цих обставин.

Крім того, позивач не зазначив щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви, замість цього послався на матеріали інших цивільних справ; не вказав які очікує понести судові витрати у звязку із розглядом справи.

Оскільки, вказані в ухвалі недоліки впродовж десяти днів не виконані, вважаю за необхідне позов повернути позивачу.

Судом при винесенні ухвали враховується прецедентна практика Європейського суду з прав людини, яка виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року.

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У зв'язку з наведеним, вказані вимоги суду не є порушенням права на справедливий судовий захист та не можуть вважатися обмеженням права доступу до суду.

Відповідно до ч.5 ст. 185 ЦПК України, суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи не пізніше п'яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Однак, відповідно до положень ч. 7 ст. 185 ЦПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Керуючись ст. 185 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 в інтересах недієздатного ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» про визнання договору відступлення права вимоги за договорами іпотеки та договорами застави частково недійсним; третя особа: ОСОБА_3,- повернути позивачу.

Роз'яснити позивачу, що він не позбавлений права повторного звернення до суду з цим позовом, після усунення обставин, що стали підставою для повернення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду в 15-денний строк з дня її проголошення, або в порядку ч.2 ст. 354 ЦПК України.

У відповідності до п.п.15.5 п.15 розділу 13 Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя: А.М.Чуванова