АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/1233/18 Головуючий 1 інст. - Лях М.Ю.
Категорія : договірні
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2018 року Апеляційний суд Харківської області в складі:

головуючого Маміної О.В.

суддів Колтунової А.І., Котелевець А.В.

при секретарі Сізоновій О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 20 листопада 2015 року (головуючий суддя Лях М.Ю.),-

в с т а н о в и в :

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми ринкової вартості квартири АДРЕСА_1, а саме 772 440 грн., яка була витребувана у нього як добросовісного набувача за рішенням суду, а також просив стягнути з відповідача завдану йому моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. та судові витрати у розмірі 3 654 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 20 листопада 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму ринкової вартості вилученої за рішенням суду квартири АДРЕСА_2 в розмірі 772 440 грн., а також стягнуто судовий збір у розмірі 3 654 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права; вказує, що 22.12.2010 року між ним та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3. При укладанні вказаної угоди він був впевнений, що купує квартиру у власника, що підтверджувалося документами. Про факт вибуття спірної квартири за договором купівлі-продажу від 21.08.2010 року без волі та відома ОСОБА_4 та ОСОБА_5 йому відомо не було.

Рішенням суду апеляційної інстанції від 12 квітня 2016 року рішення Київського районного суду м. Харкова від 20 листопада 2015 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення коштів та судових витрат змінено. Позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 78 832 грн. та судовий збір у розмірі 788,32 грн. В іншій частині рішення судом апеляційної інстанції не переглядалося.

Ухвалою суду касаційної інстанції від 22 листопада 2017 року рішення Апеляційного суду Харківської області від 12 квітня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення виходячи з наступного.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 має відшкодувати позивачеві, як покупцеві, завдані йому збитки відповідно до реальної вартості квартири на час розгляду справи, оскільки у позивача за рішенням суду була вилучена спірна квартира, як у добросовісного набувача.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам у справі.

Судом встановлено, що 04 листопада 2011 року за договором купівлі-продажу ОСОБА_2 продав ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_3 за 78 832 грн. Вказана квартира належала продавцю на підставі договору купівлі-продажу від 22 грудня 2010 року.

Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 14 липня 2014 року визнано нікчемними довіреності, оформлені від імені ОСОБА_6: від 09 серпня 2010 року на ім'я ОСОБА_7 та від 22 березня 2011 року на ім'я ОСОБА_2, а також довіреність від 09 серпня 2010 року, оформлену від імені ОСОБА_5 на ОСОБА_7 Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 від 21 серпня 2010 року, укладений ОСОБА_7 за вказаними довіреностями від імені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Слоневською Д.В. Витребувано вказану квартиру з незаконного володіння ОСОБА_1 Анульовано правову реєстрацію на спірну квартиру за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 Визнано право власності на спірну квартиру за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - по 1/2 частині за кожною. Зобов'язано приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Слоневську Д.В. повернути ОСОБА_4 та ОСОБА_5 документи, на підставі яких було укладено договір купівлі-продажу від 21 серпня 2010 року (а. с. 5-9, 10-14).

Цим же рішенням встановлено, що вироком Київського районного суду міста Харкова від 05 березня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 12 вересня 2013 року, ОСОБА_7 визнана винною та засуджена за ч. ч. 3, 4 ст.190, ч. ч. 2, 3 ст. 358 КК України до 5 років позбавлення волі з конфіскацією належного їй майна, а також, що спірна квартира вибула з власності ОСОБА_4 та її сестри ОСОБА_5 не з їх волі.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтями 6, 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін погоджені ними та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Як на підставу позовних вимог ОСОБА_1 посилався на те, що він є добросовісним набувачем квартири АДРЕСА_3 за договором купівлі-продажу від 04.11.2011 року, тоді як вказана квартира була вилучена у нього та визнано право власності на неї за ОСОБА_4 та ОСОБА_5, що спричинило йому збитків.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно з ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

При цьому відповідно до ст. 660 Цивільного кодексу України, якщо третя особа на підставах, що виникли до продажу товару, пред'явить до покупця позов про витребування товару, покупець повинен повідомити про це продавця та подати клопотання про залучення його до участі у справі. Продавець повинен вступити у справу на стороні покупця.

Якщо покупець не повідомив продавця про пред'явлення третьою особою позову про витребування товару та не подав клопотання про залучення продавця до участі у справі, продавець не відповідає перед покупцем, якщо продавець доведе, що, взявши участь у справі, він міг би відвернути відібрання проданого товару у покупця.

Якщо продавець був залучений до участі у справі, але ухилився від участі в її розгляді, він не має права доводити неправильність ведення справи покупцем.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 був залучений до участі у справі , по якій було ухвалено рішення про витребування квартири у добросовісного набувача ОСОБА_1

Частиною 1 ст. 661 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі вилучення за рішенням суду товару у покупця на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу товару, продавець має відшкодувати покупцеві завдані йому збитки, якщо покупець не знав або не міг знати про наявність цих підстав.

Матеріали справи свідчать про те, що покупець ОСОБА_1 на час укладення договору купівлі - продажу квартири не знав і не міг знати про наявність підстав, що виникли до її продажу, для вилучення у нього в подальшому придбаної квартири за рішенням суду на користь третіх осіб.

Згідно з практикою ЄСПЛ (рішення від 8 липня 1986 року в справі «Літгоу та інші проти Сполученого Королівства») одним із елементів дотримання принципу «пропорційності» при втручанні в право особи на мирне володіння майном є надання їй справедливої та обґрунтованої компенсації. Тому покупець, у якого вилучається майно, не позбавлений можливості порушувати питання про відшкодування завданих збитків на підставі ст. 661 ЦК України. У разі якщо позов власника про витребування майна з чужого незаконного володіння задоволено, покупець цього майна має право відповідно до ст. 661 ЦК звернутися до суду з вимогою до продавця про відшкодування збитків, завданих вилученням у нього товару за рішенням суду з підстав, що виникли до його продажу.

Разом з тим, вирішуючи питання про грошове стягнення у справах за позовами про захист права приватної власності на майно, суд має виходити з того, що вартість спірного майна визначається погодженням сторін, а за його відсутності дійсною вартістю майна на час розгляду спору. Під дійсною вартістю розуміється грошова сума, за яку майно може бути продано в даному населеному пункті чи місцевості.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 послався на наявний у матеріалах справи звіт про вартість майна - квартири АДРЕСА_3, з якого вбачається, що станом на 18 серпня 2015 року ринкова вартість вказаної квартири становить 772 440 грн. (а.с.15-26). Вказаний звіт складений ТОВ „Юридична компанія „КАЛИНА", яке має сертифікат суб'єкта оціночної діяльності № 15551/13, виданий 07.11.2013 року.

Доказів на спростування зазначеного висновку відповідач суду не надав.

За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з продавця ОСОБА_2 на користь покупця ОСОБА_1 дійсну вартість квартири, вилученої у ОСОБА_1 за рішенням суду на користь третіх осіб з підстав, що виникли до її продажу.

Доводи апелянта про те, що на дані відносини поширюється дія ст. 216 ЦК України щодо повернення сторін у первісний стан, не ґрунтуються на законі. Оскільки, як зазначено вище, договір купівлі - продажу, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, не був визнаний недійсним за рішенням суду, а лише витребувана квартира АДРЕСА_4 у добросовісного набувача. Вказані обставини є підставою для відшкодування збитків, завданих ОСОБА_1 внаслідок вилучення у нього квартири, відповідно ст. 661 ЦК України.

Висновок суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи та наявним у справі доказам.

Доводи апеляційної скарги висновку суду не спростовують.

Рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382,383, 384 ПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 20 листопада 2015 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: А.І. Колтунова

А.В. Котелевець

Повний текст судового рішення складений 31.01.2018 року.