П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2018 року м. Рівне

Апеляційний суд Рівненської області в складі :

головуючого судді Григоренка М.П.,

суддів : Ковальчук Н.М., Хилевича С.В.,

секретар судового засідання Москалик Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 04 квітня 2017 року в справі № 569/446/14-ц за позовом ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на майно та про зняття арешту з майна та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, ухваленого під головуванням судді Харечка С.П. о 08 год. 40 хв. в приміщенні Рівненського міського суду Рівненської області,

В С Т А Н О В И Л А :

14 січня 2014 року ОСОБА_1 звернувся в Рівненський міський суд Рівненської області з позовною заявою, в якій вказав що в межах виконавчого провадження, відкритого відділом державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції (далі - ВДВС Рівненського МУЮ) на виконання ухвали Рівненського міського суду Рівненської області від 15 лютого 2013 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права спільної сумісної власності та поділ спільного майна подружжя, було накладено арешт на електроінструменти та інше майно для виготовлення меблів, загальною вартістю 118 920 грн., право власності на яке належить йому , у зв'язку із укладенням між ним та

_____________________________________________________________________

Провадження № 22-ц/787/2/2018 Головуючий у 1 інстанції : Харечко С.П. Доповідач : Григоренко М.П.

ОСОБА_2 24 грудня 2009 року договору купівлі-продажу цього рухомого майна, а тому просив суд визнати за ним право власності на це майно та зняти з нього арешт.

24 лютого 2014 року ОСОБА_3 звернулася із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі-продажу електроінструментів та іншого майна для виготовлення меблів від 24 грудня 2009 року, оскільки вона не давала письмової згоди своєму чоловікові - ОСОБА_2 на відчуження цього майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 04 квітня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу від 24.12.2009 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій доводить про незаконність та необґрунтованість вказаного рішення через порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що у матеріалах справи відсутні докази того, що оспорюване майно придбане у період з 2007 по 2008 роки та ґрунтується лише на усних поясненнях представника ОСОБА_4 про те, що її довіритель займається підприємницькою діяльністю з 2007 року, тим самим суд проігнорував факт здійснення підприємницької діяльності з виготовлення меблів ОСОБА_2 з 1996 року, тобто все обладнання придбавалось ОСОБА_2 ще до того, як ОСОБА_3 стала суб'єктом підприємницької діяльності і матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що спірне майно придбавалося за рахунок коштів подружжя.

Щодо зустрічного позову зазначає, що позивачем не наведено підстав для визнання договору недійсним, які передбачені ч.ч.1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України. Спірне майно не належить до спільної власності подружжя, а є приватною власністю ОСОБА_2 як фізичної особи-підприємця, договір купівлі-продажу від 24.12.2009 року укладений між сторонами без порушень вимог чинного законодавства, тому зустрічний позов ОСОБА_3 - не підлягає задоволенню.

Оскаржуваним рішенням порушено його законні права та інтереси, як власника спірного майна та наносить матеріальні збитки, оскільки як зазначено представником ОСОБА_4 її довіритель використовує обладнання для виготовлення меблів у своїй діяльності, що в свою чергу впливає на стан та технічні характеристики даного обладнання, а також сприяє її збагаченню за рахунок використання цього обладнання.

Із цих підстав просить рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 04 квітня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити, а в задоволенні позову ОСОБА_3 - відмовити повністю.

В ході апеляційного розгляду справи представник первісного позивача ОСОБА_5 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представник ОСОБА_3 ОСОБА_6 просила апеляційну скаргу відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Задовольняючи зустрічний позов та відмовляючи у задоволенні первісного позову, суд першої інстанції керувався положеннями статей 57, 61, 63, 65 СК України та виходив із того, що електроінструменти і інше майно для виготовлення інструментів, на яке 19 лютого 2013 року головним державним виконавцем відділу ДВС Рівненського міського управління юстиції в рамках виконавчого провадження № 36627243 було накладено арешт, перебувало у спільній сумісній власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2, яким останній не мав права розпоряджатись без письмової згоди своєї дружини, у зв'язку із чим договір купівлі-продажу від 24 грудня 2009 року вищевказаного рухомого майна, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, є недійсним, відповідно до положень з ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України.

Даний висновок суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи, наявним у справі доказам та ґрунтується на законі.

Доводи апеляційної скарги також не спростовують правильність висновків оскаржуваного рішення, оскільки ці доводи зводяться до посилання на ті ж самі обставини та наведення обґрунтувань заявлених вимог, які вказані у позовній заяві ОСОБА_1, яким суд першої інстанції надав належну оцінку в оскаржуваному рішенні і колегія суддів повністю погоджується із цією оцінкою та прийнятим рішенням у даній цивільній справі.

В матеріалах справи міститься рішення Рівненського міського суду від 20 лютого 2015 року, відповідно до якого було визнано, що електроінструменти та інші матеріали для виготовлення меблів, які ОСОБА_1 просить суд визнати його власністю, відповідно до укладеного між ним та ОСОБА_2 24 грудня 2009 року договору купівлі-продажу, є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2 і дане рішення до цього часу в цій частині є чинним, а тому доводи будь-які доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про приналежність цього майна ОСОБА_2 на праві особистої приватної власності і що останній мав право одноособово ним розпоряджатись, є недоречними і на увагу не заслуговують.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що письмова згода ОСОБА_3 на відчуження її чоловіком ОСОБА_2 спільного сумісного майна 24 грудня 2009 року, яке складалось із електроінструментів та іншого майна для виготовлення меблів, була обов'язковою, оскільки вартість цього майна є значною і останні його використовували у своїй підприємницькій діяльності на той час спільно.

Крім того, сторона первісного позивача не спромоглась надати будь-які переконливі пояснення з приводу необхідності зберігання ОСОБА_1 вищевказаного майна за місцем здійснення підприємницької діяльності подружжя ОСОБА_2 вже після укладення договору - купівлі продажу цього майна, що в певній мірі, на розсуд колегії суддів, також свідчить про відсутність будь-якої обізнаності ОСОБА_3 про відчуження її чоловіком спільного майна подружжя 24 грудня 2009 року, доти не постало між ними питання про поділ спільного майна.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв'язку із чим рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 04 квітня 2017 року підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, п.1 ч.1 ст. 374, 375, 381, 382, 384, п.2 ч.3 ст.389, 390 ЦПК України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 04 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду, з підстав неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, крім випадків, перелічених у частині 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня її проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину, з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 06.02.2018 року.

Головуючий М.П. Григоренко

Судді : Н.М. Ковальчук

С.В. Хилевич