Справа № 369/6731/17 Головуючий у І інстанції Усатов Д. Д.
Провадження № 22-ц/780/531/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 49 30.01.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

30 січня 2018 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді - Олійника В.І.,

суддів: Коцюрби О.П., Сержанюка А.С.,

при секретарі Вергелес О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по сплаті аліментів, -

в с т а н о в и л а :

У червні 2017 року позивачка ОСОБА_3 звернулася до суду із зазначеним позовом про стягнення заборгованості по сплаті аліментів, який обґрунтовувала тим, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 від 20 березня 2010 року до 27 лютого 2014 року і в шлюбі в них народився син - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 27 лютого 2014 року шлюб між нею та ОСОБА_2 розірвано. Згідно рішення суду було визначено, що дитина проживатиме разом з матір'ю.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 жовтня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 з останнього стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_6.

Позивачка зазначала, що відповідач чинить перешкоди у реалізації її законних прав та прав дитини щодо забезпечення дитини усім необхідним, у тому числі забезпечення морального, духовного розвитку та розвитку здібностей дитини.

Так, відповідач не забажав у добровільному порядку виконувати судове рішення про стягнення аліментів, у зв'язку з чим, позивачка була вимушена звертатись до органів Державної виконавчої служби для стягнення аліментів на утримання сина у примусовому порядку, що стверджується постановою про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 29.06.2016 року Голосіївського РВ ДВС м.Києва, довідкою про неотримання аліментів від 31.12.2015 року б/н, довідкою-розрахунком заборгованості по аліментах від 31.12.2015 року за №978/3 та іншими документами виконавчого провадження.

Рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 16 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 встановлено порядок участі батька у спілкуванні з дитиною. Дане рішення було змінено рішенням Апеляційного суду м.Києва від 08 грудня 2016 року, а саме, встановлено, що зустрічі повинні відбуватись не в примусовому порядку. Проте, згідно Інформації про зустрічі одного з батьків від 24.03.2017 року та відповідно до листа від 29 березня 2017 року №100/09/10-387 батько ОСОБА_2 в телефонному режимі повідомив, що зустріч не відбудеться. Таким чином, вважала, що відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню та утриманню дитини.

Позивачка зазначала, що неодноразово зверталася до відповідача з проханнями погасити заборгованість зі сплати аліментів, що утворилася. Проте, заборгованість не погашена.

Наголошувала, що відповідач після розірвання шлюбу не виконує свій батьківський обов'язок, покладений на нього законодавством, чим порушує права свого неповнолітнього сина, а саме, право на утримання від батьків та участь батька у вихованні дитини, забезпечення дитини усім необхідним, включаючи моральний і духовний розвиток дитини, розвиток її здібностей.

Так, позивачка утримує сина, несе усі витрати, пов'язані із забезпеченням його нормального розвитку, життєдіяльності, лікування, оздоровлення, фізичного та духовного розвитку тощо.

Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості зі сплати аліментів за період від квітня 2015 року до серпень 2016 року, затверджених начальником видділу Державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції м. Києва від 31.05.2017 року, сума заборгованості зі сплати аліментів склала 7185 грн. 84 коп.

Посилаючись на те, що відповідач не бере участі у витратах на дитину щомісячно, позивачка просила суд стягнути з ОСОБА_2 заборгованість з аліментів на утримання дитини - ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 у розмірі 7185 грн. 84 коп. Також просила стягнути з ОСОБА_2 пеню за несвоєчасну виплату аліментів на користь ОСОБА_3 у розмірі - 33 500 грн. 00 коп. та суму сплаченої нею вартості правової допомоги у сумі 8000 грн.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 листопада 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість по сплаті аліментів з утримання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 7185 грн. 84 коп.

Також стягнуто з ОСОБА_2, в дохід держави судовий збір у розмірі 640 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із наявної відповідно до довідки-розрахунку суми заборгованості зі сплати аліментів.

Проте, рішення суду першої інстанції даним вимогам закону не відповідає.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Як встановлено судом, батьками неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, є ОСОБА_2 та ОСОБА_5.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 27 лютого 2014 року визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, разом з ОСОБА_5

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 жовтня 2014 року стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання дитини в розмірі 500 грн. щомісячно до її повноліття, починаючи з 04 липня 2014 року.

На виконання вказаного рішення видано виконавчий лист № 369/9285/14-ц, який був поданий позивачкою для примусового виконання до відділу ДВС Києво-Святошинського РУЮ Київської області. У подальшому постановою відділу ДВС Києво-Святошинського РУЮ Київської області виконавче провадження закінчено і виконавчий лист направлений на виконання до відділу ДВС Голосіївського РУЮ в м.Києві.

Так, позивачка посилається на те, що відповідачем добровільно присуджені аліменти не сплачувалися, а тому у відповідача перед нею виникла заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 7185 грн. 84 коп., посилаючись на довідку-розрахунок заборгованості зі сплати аліментів за період від квітня 2015 року до серпня 2016 року, затверджених начальником виділу Державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції м. Києва від 31.05.2017 року

Заперечуючи проти вимог позивача, відповідач зазначив, що станом на 01 липня 2017 року в нього відсутня заборгованість по сплаті аліментів, що в свою чергу виключає застосування правових наслідків та відповідальності за прострочення аліментів.

Проте, в матеріалах справи наявна довідка-розрахунок заборгованості по аліментах, видана державним виконавцем Верес В.В. від 24.11.2017 року.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка просила суд стягнути заборгованість по сплаті аліментів за період від квітня 2015 року до серпня 2016 року у розмірі 7185 грн. 84 коп.

Проте, колегія суддів ввжає безпідставними зазначені позовні вимоги, оскільки з відповідача стягуються аліменти і судом не було взято до уваги, що на виконанні Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Київській області знаходиться виконавчий лист №369/9285/14-ц по примусовому стягненню аліментів з відповідача і відповідно до ст.ст.3, 5, 18 Закону України «Про виконавче провадження» на державному виконавцю лежить обов'язок щодо своєчасного і повного виконання виконавчого документа і порядок стягнення аліментів визначено ст.71 вказаного Закону.

Якщо заборгованість по аліментах виникла під час виконання рішення суду, то повторне звернення про стягнення заборгованості по аліментах законом не передбачено.

Крім того, за твердженнями самого відповідача, у нього немає заборгованості по аліментах, хоча деякий час після звільнення з роботи він добровільно намагався сплатити кошти на виплату аліментів, але від липня 2017 року позивачка стала відмовлятися від їх отримання.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку щодо необхідності скасування рішення суду в цій частині і відмови у задоволенні зазначених позовних вимог.

Щодо позовних вимог про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів за певний період, то колегія суддів вважає суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч.1, 2 ст.196 Сімейного кодексу України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Згідно із ч.1 ст.20 Сімейного кодексу України до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених ч.2 ст.72, ч.2 ст. 129, ч. 3 ст.138, ч.3 ст.139 цього Кодексу.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»передбачена ст. 196 Сімейного кодексу відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Під ухиленням від сплати аліментів закон розуміє як пряму відмову від надання утримання, так і різні дії (бездіяльність) зобов'язаної особи, спрямовані на повне або часткове ухилення від сплати аліментів; приховання особою дійсного розміру свого заробітку (доходу); зміну роботи або місця проживання з метою запобігання сплати аліментів; приховання свого місцезнаходження; інші дії, що свідчать про намір особи ухилитися від виконання обов'язків щодо утримання.

За правовою природою аліментні зобов'язання це періодичні платежі, які боржник зобов'язаний сплачувати щомісячно і несвоєчасна сплата аліментів передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені).

Оскільки неустойка у вигляді пені обчислюється у відсотках від суми невиконаних або неналежно виконаних зобов'язань, які виникають у боржника щомісяця, то і пеня має триваючий характер і обраховується за прострочення кожного зобов'язання окремо.

Отже, з урахуванням правової природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення.

З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1% пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Саме така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 1 липня 2015 року в справі № 6-94цс15.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм (ст. 360-7 ЦПК України)

Наданий позивачкою розрахунок пені є неправильним, оскільки суперечить положенням ст.196 СК України та викладеній правовій позиції Верховного Суду України, а тому цій частині заявлених вимог суд вважає за необхідне відмовити.

Також слід врахувати те, що відповідач намагався добровільно сплатити кошти на виплату аліментів, але від липня 2017 року позивачка свідомо відмовлялася від їх отримання, про що не заперечувала у судовому засіданні, пояснивши, що про зміну реквізитів для оплати відповідача не повідомляла.

Оскільки є рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 березня 21016 року, яким відмовлено позивачці у задоволенні позову до відповідача про стягнення пені при заборгованості, яка утворилася від липня 2014 року до грудня 2015 року, то апеляційний суд вважає необхідним відмовити у задоволенні цієї частини вимог і стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 пеню по заборгованості зі сплаті аліментів лише за січень-березень 2016 року у розмірі 455 грн., а також стягнути витрати на правову допомогу у сумі 80 грн. та на користь держави судові витрати у розмірі 640 грн.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, висновки суду повністю не відповідають обставинам справи та зроблені із порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст.376 ЦПК України є підставами для його скасування з прийняттям постанови про часткове задоволення позову.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 листопада 2017 року скасувати і прийняти нову постанову.

В частині вимог про стягнення пені за період липень 2014 року-грудень 2015 року провадження закрити.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 пеню по заборгованості зі сплаті аліментів за січень-березень 2016 року у розмірі 455 грн. і 80 грн. витрат на правову допомогу та на користь держави судові витрати у розмірі 640 грн.

У решті позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: