Сторожинецький районний суд Чернівецької області
Справа № 723/402/17
Провадження № 2/723/237/18
У Х В А Л А

05 лютого 2018 року м.Сторожинець

Сторожинецький районний суд Чернiвецькоїобластi

в складі: головуючого судді Дедик Н.П.,

за участю секретаря судового засідання Петреску Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Сторожинець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка заявила самостійні вимоги, на стороні відповідача ОСОБА_3, про стягнення боргу, та за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 В»ячеслава Ілліча про визнання недійсним договору позики, -

встановив:

В провадженні Сторожинецького районного суду перебуває справа за позовом ОСОБА_1. до ОСОБА_2, третя особа, яка заявила самостійні вимоги, на стороні відповідача ОСОБА_3, про стягнення боргу, та за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання недійсним договору позики.

В ході судового розгляду від представників третьої особи, яка заявила самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_3, поступило клопотання про витребування доказів, в якому посилається на те, що в судових засіданнях представники ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заявили про наявність у їх довірителів записів, де зазначені дати і суми переданих коштів, за якими проводилася звірка позичених коштів, відображених в розписках від 22.02.2013 року та 07.07.2014 року. Посилаючись на правові висновки Верховного Суду України, викладені в постанові №6-1967цс15 від 11.11.2015 року, вказують, що розписка як документ, що підтверджує боргове зобов»язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов»язанням її повернення та дати отримання коштів. Боргові розписки, представлені позивачем в якості доказів та правових підстав позовних вимог, не містять конкретних дат передачі грошових коштів. Сторони пояснюють, що грошові кошти передавалися частинами, а суми в розписках визначено за результатами звірок за письмовими записами. Просять витребувати у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 рукописні чи інші записи, по яких сторонами проводився облік сум, дат і цільового призначення використання ніби-то запозичених коштів, які відображені в розписках від 22.02.2013 року та від 07.07.2014 року.

В судовому засіданні представники третьої особи ОСОБА_4, ОСОБА_5 клопотання підтримали. Додатково зазначили, що витребувати зазначені докази необхідно для перевірки наявності чи відсутності події передачі коштів, їх довіритель заперечує, що кошти позичалися, іншим чином довести дані обставини немає змоги.

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_6 заперечив проти задоволення клопотання, вказавши, що кожна сторона повинна довести обставини, на які посилається. Учасник справи самостійно вирішує, які докази вважає необхідним надати суду. Належним доказом у спорі з відносин позики є розписка, яка наявна в матеріалах справи. Його довіритель немає записів,оскільки звірка проводилася за наявними в нього накладними на придбання будівельних матеріалів.

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_7 заперечив проти задоволення клопотання, вказавши, що воно подано не у відповідності до вимог ЦПК України, записи у довірителя були, це були його особисті записи, іншим особам він їх не передавав, пройшов тривалий період часу і могли не зберегтися.

Відповідно до ч.1,ч.2 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення обставин справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими та електронними доказам; висновками експертів, показаннями свідків.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч.1 ст.95 ЦПК України).

Електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи (ч.1 ст.100 ЦПК України).

Предметом розгляду даної справи є правовідносини, що виникають з договору позики. Згідно положень ст.1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, що посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. У клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно; докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

На думку суду, заявлене клопотання не відповідає зазначеним вимогам закону, оскільки воно не містить відомостей передбачених пунктом 4 ч.2 ст.84 ЦПК України. Окрім того, згідно пункту 1 в клопотанні має бути зазначено, який доказ витребовується. Поняття доказів викладене в ст.ст.76,95,100 ЦПК України, зміст яких наведено вище.

Представники сторін за первісним позовом в ході розгляду справи пояснили, що їхні довірителі, кожен окремо, вели записи щодо коштів, на підставі яких в подальшому сторони визначали суми позики в боргових розписках, які були складені після фактичної передачі коштів. Розписки наявні в матеріалах справи. Крім того, висловлюючи думку щодо даного клопотання представник позивача за первісним позовом пояснив, що звірка по коштах проводилася за наявними в його довірителя накладними на будівельні матеріали, записів ним не велося.

Представники третьої особи просять витребувати рукописні чи інші записи ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо коштів.

На думку суду зазначені записи не можуть бути витребувані як докази в їх розумінні, викладеному в ст.ст.76,95,100 ЦПК України, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч.1 ст.303 ЦК України документи, фотографії, щоденники, інші записи, особисті архівні матеріали тощо фізичної особи є особистими паперами і становлять її власність. Частиною другою вказаної статті визначено, що ознайомлення з особистими паперами, їх використання, допускаються лише за згодою фізичної особи, якій вони належать.

Таким чином, оскільки записи за їх наявності, щодо яких заявлено клопотання про витребування, є особистими записами сторін, які належать лише їм, відомості про передачу цих записів іншій стороні чи будь-яким іншим особам відсутні, то можуть бути надані лише самостійно їх власниками, і відповідно не підлягають витребуванню судом.

Враховуючи викладене, суд вважає, що в задоволенні клопотання слід відмовити.

Керуючись ст.84 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

В задоволенні клопотання представників третьої особи, яка заявила самостійні вимоги на предмет спору, ОСОБА_3 ОСОБА_4, ОСОБА_5 про витребування доказів відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДЯ