Справа № 219/6056/18
Провадження № 2-о/219/756/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2018 року м. Бахмут

Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Медінцевої Н.М.

за участю секретаря Волохіної Г.С.,

заявника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі м. Бахмут в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: Бахмутсько-Лиманське об'єднане управління пенсійного фонду України Донецької області, про встановлення факту проживання однією сім'єю,

В С Т А Н О В И В :

11 червня 2018 року ОСОБА_1, місце проживання якої: АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1, звернулась до суду з заявою, в якій просить винести рішення, яким встановити факт проживання однією сім'єю не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини з ОСОБА_2, з жовтня 2002 року по день її смерті, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_8. В обґрунтування заяви зазначила, що вона зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1. Поруч з нею у квартирі АДРЕСА_3 проживала ОСОБА_2. ОСОБА_2 була одинокою, ніяких родичів вона не мала. Деякий час вони мешкали просто як сусіди, які мали добрі стосунки, згодом вона стала все більше допомагати їй, опікуватись нею та доглядати її. У ОСОБА_2 були паралізовані руки, вона майже нічого не могла робити самостійно без сторонньої допомоги. У жовтні 2002 року її дочка - ОСОБА_3 стала перебувати у фактичних шлюбних відносинах з чоловіком, з яким вони стали проживати у належній їй квартирі, а вона стала проживати разом з ОСОБА_2 у квартирі, належній останній. Вони проживали однією сім'єю і були пов'язані спільним побутом. 17 грудня 2004 року між нею та ОСОБА_2 був укладений договір довічного утримання, за яким ОСОБА_2 передала їй у власність належну на праві власності квартиру, взамін чого вона зобов'язалась забезпечувати її утримуванням та доглядом довічно на умовах, передбачених договором. ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_2 померла, на час смерті ОСОБА_2 мешкала у м. Макіївка Донецької області, яке на даний час є тимчасово окупованою територією. У зв'язку з тим, що ОСОБА_2 померла на території, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, для отримання свідоцтва про її смерть, вона звернулась до Покровського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Донецькій області, але в отриманні свідоцтва про смерть їй було відмовлено, оскільки лікарське свідоцтво про смерть, яке було видане центром первинної медико-санітарної допомоги № 3 м. Макіївка, так званої ДНР, не є підставою для державної реєстрації смерті, так як згідно з чинним законодавством, Україна не визнає документи, видані окупаційною владою в Криму та так званих ДНР та ЛНР. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 06 квітня 2017 року було встановлено факт смерті ОСОБА_2 26 квітня 2017 року було видане свідоцтво про смерть ОСОБА_2 українського зразку. Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина, яка складається з недоотриманої пенсії. Фактично вона прийняла спадщину після смерті спадкодавця, оскільки залишилася проживати у вказаній квартирі, крім того, до її смерті постійно проживала за вказаною адресо. За життя спадкодавця, нею не був складений заповіт. Враховуючи відсутність у спадкодавця спадкоємців за заповітом, а також відсутність спадкоємців за законом першої, другої, третьої черг, вона має право на спадкування за законом у четвергу чергу. 25 липня 2017 року вона направила до Шахтарської державної нотаріальної контори заяву про намір прийняття спадщини за законом, що підтверджується заявою від 25 липня 2017 року. При наданні усної консультації нотаріусом їй було роз'яснено, що для отримання свідоцтва пр. право на спадщину за законом, їй потрібно у судовому порядку встановити факт проживання однією сім'єю з померлою не менше 5 років до відкриття спадщини. 28 березня 2018 року вона звернулась із заявою до Бахмутського ПФУ, в якій просила роз'яснити їй, яким чином вона зможе отримати недоотриману пенсію ОСОБА_2 Відповіддю № 320/М-19-01-08 від 27 квітня 2018 року їй було повідомлено, що для отримання недоотриманої пенсії ОСОБА_2 їй потрібно надати свідоцтво про право на спадщину за законом. Оскільки іншого способу, ніж встановлення у судовому порядку факту проживання з ОСОБА_2 не менше 5 років однією сім'єю до часу відкриття спадщини не має, вона змушена звернутись до суду з даною заявою. З ОСОБА_2 в них був спільний бюджет, який вони витрачали на потреби обох, саме вона сплачувала комунальні платежі за обидві квартири, що підтверджується квитанціями, ОСОБА_2 допомагала доглядати її онуку Христину, коли дитину ні з ким було залишити, гуляла з нею, робила уроки, була їй як друга бабуся. У 2004 році вона з ОСОБА_2 прийняли рішення відключити належні їм квартири від системи центрального опалення, та встановили автономне опалення. Проект на автономне опалення був єдиним на квартири АДРЕСА_3 та АДРЕСА_1, оскільки вони розташовані поруч на одному поверсі. Газовий котел встановлений у квартирі АДРЕСА_3, у якій вона проживала з ОСОБА_2 З початком бойових дій наприкінці 2014 року вона з ОСОБА_2 були змушені виїхати з м. Макіївка, та стали тимчасово проживати у її родичів у АДРЕСА_2. Проживали вони у її племінника - ОСОБА_4, у належній йому квартирі, за цією ж адресою були зареєстровані як вимушено переміщені особи. У 2016 році вона з ОСОБА_2 вирішили навідати належне їм майно, але у м. Макіївка у останньої погіршився стан здоров'я, через що вона стала не транспортабельна, і у зв'язку з чим їй була припинена виплата пенсії як переміщеній особі в м. Бахмут. З цього часу вона фактично утримувала ОСОБА_2, придбала їй ліки, оплачувала їх харчування. Саме вона займалась організацією похорон ОСОБА_2, несла усі витрати. Їй була видана довідка про зняття з реєстраційного обліку ОСОБА_2, в Бахмутському об'єднаному ПФУ була отримана допомога на поховання на померлу ОСОБА_2 У зв'язку із наведеним виникла необхідність встановити факт проживання однією сім'єю не менше як 5 років до часу відкриття спадщини з ОСОБА_2, з огляду на що заявник звернулась до суду з зазначеною заявою.

Ухвалою судді Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 15 червня 2018 року відкрито окреме провадження у справі та призначено судове засідання на 09 годину 40 хвилин 10 липня 2018 року, яке в подальшому відкладено на 07 серпня 2018 року на 10 годину 00 хвилин у зв'язку з неявкою сторін та зайнятістю судді в іншому процесі. 07 серпня 2018 року судове засідання відкладено у зв'язку відставкою судді ОСОБА_8

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 серпня 2018 року у зв'язку з відставкою судді ОСОБА_8 на підставі розпорядження в.о. керівника Артемівського міськрайонного суду Донецької області Гончарової О.О. справу розподілено у провадження судді Артемівського міськрайонного суду Донецької області Медінцевій Н.М.

Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 16 серпня 2018 року справу прийнято до свого провадження та призначено до судового розгляду на 09 годину 30 хвилин 18 вересня 2018 року, яке в подальшому було відкладено на 11 годину 30 хвилин 30 жовтня 2018 року, оскільки суддя знаходилась у нарадчій кімнаті по кримінальній справі.

Заявник у судовому засіданні підтримала свою заяву, надала суду пояснення аналогічні тим, що викладені в заяві та просила її задовольнити з наведених в заяві підстав.

Представник заінтересованої особи - Бахмутсько-Лиманського об'єднаного управління пенсійного фонду України Донецької області до судового засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Подала до суду клопотання, в якому просить розглядати справу без участі представникаБахмутсько-Лиманського об'єднаного управління пенсійного фонду України Донецької області, де також зазначила, що не заперечує щодо встановлення факту проживання однією сім'єю за заявою ОСОБА_1

При таких обставинах суд вважає за можливе розглянути дану справу під час відсутності представника заінтересованої особи на підставі наявних у справі доказів.

Свідок ОСОБА_6 будучи допитаною у якості свідка, в судовому засіданні пояснила, що заявник є її тіткою то матері, також зазначила, що її тітка та ОСОБА_2 проживали разом з 2000 років, оскільки ОСОБА_2 довіряла її тітці та була одинокою і без родичів, тому її тітка проживала разом з ОСОБА_2 та дбала про неї, і при цьому у них був спільний бюджет, який вони витрачали на потреби обох, саме ОСОБА_1 сплачувала комунальні платежі за обидві квартири, а саме свою, в якій проживала її донька та квартиру ОСОБА_2, де проживала тітка та сама ОСОБА_2, саме її тітка займалась організацією похорон ОСОБА_2, несла усі витрати.

Свідок ОСОБА_7 будучи допитаною у якості свідка в судовому засіданні пояснила, що заявник це її мати, вона з 2002 року проживала у квартирі своєї матері, а її мама проживала поруч з ОСОБА_2, потім її мати, а саме у 2002 році переїхала жити у квартиру ОСОБА_2, де вони обидві разом і стали проживати, при цьому ведучі сумісне господарство, та у них був сумісний бюджет, який вони витрачали на потреби обох, тобто на потреби її мами та померлої ОСОБА_2 ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_9, між її мамою та ОСОБА_2 був укладений договір довічного утримання, квартира ОСОБА_2 досталася згідно цього договору після смерті останньої її матері.

Заслухавши заявника, свідків. дослідивши матеріали справи, суд дістається висновку, що заявлені вимоги ОСОБА_1, заінтересована особа: Бахмутсько-Лиманське об'єднане управління пенсійного фонду України Донецької області, про встановлення факту проживання однією сім'єю знайшли своє підтвердження під час розгляду справи по суті, а тому підлягають задоволенню з наступних підстав.

Так, у ході судового розгляду встановлено, що встановлення факту, якого вимагає заявник, породжує правові наслідки. Встановити такий факт іншим шляхом неможливо.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах, заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

На підставі ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5 ст. 81 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно ст. 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 1 статті 293 ЦПК України передбачено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Пунктом 5 частини 2 статті 293 ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У відповідності до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Задоволення заяви для заявника має юридичне значення оскільки остання має намір реалізувати своє право на прийняття спадщини.

Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення.

Відповідно до абз. 2 п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" від 30 травня 2008 року якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

Судом встановлено, що відповідно до копії довідки від 25 листопада 2014 року № (а.с.7) ОСОБА_1 була взята на облік як особа переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції і зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2, з 01 листопада 2014 року.

З копії довідки від 25 листопада 2014 року № НОМЕР_3 (а.с.13) ОСОБА_2 була взята на облік як особа переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції і зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2, з 01 листопада 2014 року, тобто заявник та померла ОСОБА_2 були зареєстровані як переміщені особи за однією ж і тією адресою, та проживали обидві разом за цією адресою з 06 жовтня 2014 року, що також підтверджується довідками, виданими начальником ТОВ «ТБК СХІД» (а.с.14-15).

Згідно копії договору довічного утримання від 17 грудня 2004 року ОСОБА_2 передала у власність ОСОБА_1 належну їй на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_3, а ОСОБА_1 отримує у власність, взамін чого зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно на умовах, передбачених цим договором (а.с.8), а саме ОСОБА_1 зобов'язується довічно повністю утримувати ОСОБА_2, забезпечувати її харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою, забезпечити її житлом шляхом збереження права безоплатного довічного проживання у вказаній квартирі. Вартість матеріального забезпечення визначена сторонами в розмірі 100 грн. Цей договір може бути розірваний за згодою сторін, а в разі невиконання та відмови від добровільного розірвання однієї із сторін - у судовому порядку, факт укладання даного договору і його дійсності також підтверджується копією витягу з державного реєстру правочинів від 18 грудня 2004 року за № 504704 (а.с.9).

З копії листів начальника управління ЖКГ від 18 квітня 2005 року (а.с.18-19) вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 роз'яснюється спосіб та порядок встановлення у їх обох квартирах газового обладнання автономного опалення.

З копії свідоцтва серії НОМЕР_4 вбачається, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_8 у віці 86 років у місті Макіївка Донецької області (а.с.10).

На підтвердження того, що заявник займалася похованням ОСОБА_2, з якою сумісно проживала, нею надано суду наступні документи: копію договору-заказу на організацію і проведення поховання ОСОБА_2, згідно якого заявник за надану послуги сплатила 2000 рублів (а.с.16) та адресна довідка від 17 лютого 2017 року, з якої вбачається, що ОСОБА_2 була знята з реєстраційного обліку з 14 лютого 2017 року за адресою: АДРЕСА_3, у зв'язку зі смертю (а.с.17).

Даючи оцінку допустимості вищезазначених доказів, як документів, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, суд керується ч. 2 ст. 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. Крім того, суд враховує норму статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» якою встановлено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Разом з тим, вирішуючи питання щодо оцінки наданих доказів, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, зокрема «Loizidou v.Turkev», «Cyprus v.Turkev», а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v.the Republik of Moldova and Russia»), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПО наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Згідно квитанцій за період 2012, 2013, 2014 та 2016 роки про сплату комунальних послуг за газопостачання, електропостачання у квартирах АДРЕСА_3 та АДРЕСА_1 вбачається, що заявник сплачувала за користування вищевказаними послугами за свою квартиру та квартиру померлої ОСОБА_2 (а.с.20-23), та дійсно в цих квитанціях написи зроблені однією рукою і сплата проводилась за ці послуги в один і той же час.

Відповідно до копії рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 06 квітня 2017 року (а.с.24-26) заява ОСОБА_1, заінтересована особа: Покровський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про встановлення факту смерті фізичної особи на тимчасово окупованій території задоволена. Встановлено факт смерті ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженки с. Новоолександрівка Буринського району Сумської області, що зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_1, місце смерті: Центрально-міський район м. Макіївка Донецької області, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_8, причина смерті: «хронічна серцево-судинна недостатність, ішемічна хвороба серця». Останнє місце проживання померлої на день смерті: АДРЕСА_3.

З листа заступника начальника Бахмутського об'єднаного управління пенсійного фонду України Донецької області від 27 квітня 2018 року (а.с.28) вбачається, що ОСОБА_1 повідомляється про те, що у разі відсутності членів сім'ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, або у разі звернення ними за виплатою вказаної суми у вищевказаний строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв'язку з його смертю, входить до складу спадщини. Оскільки, після смерті ОСОБА_2 пройшло більше чим півроку, тому недоотримана пенсія входить до складу спадщини.

Відповідно до п. 1 ст.1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, право на спадщину за законом почергово отримують особи, які вказані в ст.1261-1265 ЦК України.

Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ст. ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали із спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Згідно з п. 21 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», зазначено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судом враховано правила частини другої статті 3 СК України, згідно якої, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини, і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також: інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки.

Підсумовуючи викладене, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів приходить до висновку, що вимоги заявника є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, насамперед як спосіб захисту прав, свобод та інтересів заявника, оскільки наявними доказами підтверджено, що ОСОБА_2 з жовтня 2002 року по день своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_8, тобто понад 5 років, проживала разом з заявником ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_3.

Задоволення заяви не порушує прав, свобод та інтересів заінтересованої особи.

На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 13, 78, 81, 293, 315, 319, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа: Бахмутсько-Лиманське об'єднане управління пенсійного фонду України Донецької області, про встановлення факту проживання однією сім'єю - задовольнити в повному обсязі.

Встановити факт проживання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженки м. Єнакієве, Донецької області, місце проживання якої: АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1, з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженкою село Новоолександрівка, Буринського району Сумської області, однією сім'єю не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини, з жовтня 2002 року по день смерті ОСОБА_2, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_8.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Донецького апеляційного суду через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Н.М.Медінцева