ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 березня 2018 року

м.Суми

Справа №591/4524/16-ц

Номер провадження 22-ц/788/157/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Собини О. І.

з участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідачі Моторно (транспортне) страхове бюро України, військова частина НОМЕР_1 ;

третя особа ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 07 грудня 2017 року в складі судді Бурди В.Б., ухвалене у м. Суми,

в с т а н о в и в :

31 серпня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є власником автомобіля Рorsche CAYENNE, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

02 липня 2016 року в м. Суми на перехресті вулиці Харківська та СКД, з вини водія ОСОБА_2 , який під час виконання обов`язків служби керував автомобілем ГАЗ-6605, реєстраційний номер НОМЕР_3 , сталася дорожньо-транспортна пригода наїзд на належний їй автомобіль.

Автомобіль Рorsche CAYENNE зазнав механічних пошкоджень, вартість відновлювального ремонту якого становить 81305 грн. 46 коп. За проведення товарознавчого дослідження нею було сплачено 4227 грн. 84 коп.

Зазначала, що автомобіль ГАЗ-6605, реєстраційний номер НОМЕР_3 , перебуває у володінні військової частини НОМЕР_1 , цивільно-правова відповідальність водія під час керування вказаним автомобілем не застрахована, а тому відповідальність за майнову шкоду в межах ліміту відповідальності (50000 грн.) має нести Моторно (транспортне) страхове бюро України. Різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою у розмірі 31305 грн. 46 коп. зобов`язана сплатити військова частина, оскільки на час ДТП вона була володільцем джерела підвищеної небезпеки.

Крім того, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено її майно, що призвело до переживань та погіршення стану її здоров`я, чим завдано їй моральну шкоду.

Остаточно уточнивши вимоги, просила стягнути на її користь з Моторно (транспортного) страхового бюро України 50000 грн. в рахунок відшкодування майнової шкоди, а з військової частини - 31305 грн. 46 коп. та 5000 грн. на відшкодування моральної шкоди, а також понесені нею судові витрати.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 07 грудня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з Моторно (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 50000 грн. на відшкодування майнової шкоди, а також 500 грн. на відшкодування понесених судових витрат.

Стягнуто з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 31305 грн. 46 коп. на відшкодування майнової шкоди, 4227 грн. 84 коп. на відшкодування витрат на проведення дослідження спеціаліста, 5000 грн. на відшкодування завданої моральної шкоди, а також 363 грн. 05 коп. на відшкодування понесених судових витрат.

В апеляційній скарзі військова частина НОМЕР_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати в частині задоволення позову до військової частини та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

При цьому вказує, що на час скоєння ДТП володільцем джерела підвищеної небезпеки була військова частина НОМЕР_4 , що підтверджується письмовими доказами. Зазначає, що автомобіль ГАЗ-6605, реєстраційний номер НОМЕР_3 , не був закріплений за військовою частиною НОМЕР_1 на момент пригоди і не був військовим майном. Вважає, що військова частина НОМЕР_1 є неналежним відповідачем, а тому з неї безпідставно стягнуто на користь позивача майнову та моральну шкоду, судові та інші витрати.

Представник ОСОБА_1 адвокат Романюк А.В. подав відзив на апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 , посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому просив апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Зарічного районного суду м. Суми від 07 грудня 2017 року без змін.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Пунктом 8 частини першої розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, також визначено, що утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника військової частини НОМЕР_1 Подлєсного В.О., який підтримав доводи апеляційної скарги, представника ОСОБА_1 - адвоката Романюка А.В., який заперечував проти доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 02 липня 2016 року близько 13-50 хвилин в м. Суми по вул. Харківська в районі будинку № 32 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля ГАЗ-6605, реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням військовослужбовця військової частини НОМЕР_5 ОСОБА_2 , який допустив наїзд на автомобіль Рorsche CAYENNE, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , який належить їй на праві власності. Внаслідок ДТП автомобіль Рorsche CAYENNE отримав механічні пошкодження.

Постановою Зарічного районного суду м. Суми від 27 липня 2016 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України.

Відповідно до висновку автотоварознавчого дослідження № 592 від 15 липня 2016 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Рorsche CAYENNE, реєстраційний номер НОМЕР_2 , станом на дату проведення дослідження становила 81305 грн. 46 коп. (т. 1, а.с. 17-48).

За проведення товарознавчого дослідження ОСОБА_1 на користь експертної установи Сумського відділення Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса сплачено 4227 грн. 84 коп. (т. 1, а.с. 49-50).

З матеріалів справи (схеми місця ДТП) вбачається, що під час керування автомобілем Рorsche CAYENNE, цивільно-правова відповідальність власника вказаного автомобіля була застрахована за полісом АЕ9626524 ПрАТ СК «Провідна» (т.1, а.с. 9).

У той же час, водій автомобіля ГАЗ не мав полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземних транспортних засобів. Відповідно до відмітки в зазначений схемі ДТП поліс відсутній, посвідчення НОМЕР_6 від 15 квітня 2016 року.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 на час скоєння ДТП був військовослужбовцем в/ч НОМЕР_5 та проходив військову службу.

Відповідно до технічного талону на автомобіль ГАЗ - 6605, реєстраційний номер НОМЕР_3 , на час ДТП вказаний автомобіль належав військовій частині п/п НОМЕР_5 .

Відповідно до довідок, наданих суду військовою частиною НОМЕР_1 , ця військова частина є юридичною особою, військова частина НОМЕР_5 переформована у батальйон охорони військової частини польова пошта НОМЕР_7 , в подальшому перейменована в військову частину НОМЕР_1 .

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що збитки від ДТП на користь позивача підлягають стягненню як з МТСБУ в межах законного ліміту, так і з військової частини НОМЕР_1 в розмірі різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою за рахунок коштів фонду МТСБУ, оскільки на момент наїзду автомобіля ГАЗ - 6605, реєстраційний номер, НОМЕР_3 і наступного механічного пошкодження автомобіля Рorsche CAYENNE, реєстраційний номер, НОМЕР_2 , належного ОСОБА_1 , цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 не була застрахована, а законним володільцем зазначеного джерела підвищеної небезпеки була військова частина НОМЕР_1 . Крім того, суд першої інстанції виходив з доведеності факту заподіяння моральної шкоди позивачу винними та протиправними діями військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 під час скоєння ДТП керованим ним транспортним засобом.

Колегія суддів вважає, що в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 судом першої інстанції ухвалене правильне по суті рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Щодо вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до МТСБУ, то постановою Апеляційного суду Сумської області від 01 лютого 2018 року рішення Зарічного районного суду м. Суми від 07 грудня 2017 року в цій частині залишено без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 1 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Таким чином, шкода, завдана особі чи майну фізичної особи джерелом підвищеної небезпеки, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Натомість потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Як передбачено статтею 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Як убачається з технічного талону транспортного засобу, реєстраційних даних транспортного засобу, на час ДТП автомобіль ГАЗ - 6605, реєстраційний номер НОМЕР_3 , був закріплений за військовою частиною п/п НОМЕР_5 , у якій проходив службу ОСОБА_2 водій, який керував зазначеним транспортним засобом під час ДТП (т. 1, а.с. 16-17). В подальшому військова частина п/п НОМЕР_5 перейменована в військову частину НОМЕР_1 відповідача по справі.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України», військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України. До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України», військове майно закріплюється за військовими частинами Збройних Сил України на праві оперативного управління (з урахуванням особливостей, передбачених частиною другою цієї статті).

З моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна. Військові частини використовують закріплене за ними військове майно лише за його цільовим та функціональним призначенням. Облік, інвентаризація, зберігання, списання, використання та передача військового майна здійснюються у спеціальному порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Всупереч вимогам процесуального закону, військовою частиною НОМЕР_1 не надано суду першої інстанції належних та допустимих доказів на підтвердження того, що автомобіль ГАЗ - 6605, реєстраційний номер НОМЕР_3 на час ДТП, тобто 02 липня 2016 року, був закріплений за військовою частиною НОМЕР_4 .

Письмові докази, подані відповідачем до апеляційної скарги, з яких вбачається, що саме в/ч НОМЕР_4 лише 08 липня 2016 року на підставі атестату № 8/2016/1 та Повідомлення №141 від 08 липня 2016 року згідно Типової форми № 280, автомобіль ГАЗ 6605 р/н НОМЕР_3 переданий до в/ч НОМЕР_1 , не приймаються до уваги колегією суддів, оскільки всупереч вимогам ч. 3 ст. 367 ЦПК України, відповідач не надав доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, тому вони знаходяться поза межами розгляду справи апеляційним судом.

Посилання військової частини НОМЕР_1 на те, що вказана військова частина є неналежним відповідачем, оскільки на момент дорожньо-транспортної пригоди автомобіль ГАЗ-6605, реєстраційний номер НОМЕР_3 , не був закріплений за військовою частиною НОМЕР_1 , тому з неї не підлягає стягненню майнова та моральна шкода на користь позивача, не заслуговують на увагу та спростовуються наявними у матеріалах справи доказами, зокрема, технічним талоном транспортного засобу, його реєстраційними даними, відповідно до яких, на час ДТП автомобіль ГАЗ - 6605, реєстраційний номер НОМЕР_3 , був закріплений саме за військовою частиною п/п НОМЕР_5 первісним відповідачем по справі, яка переформована у батальйон охорони військової частини польова пошта НОМЕР_7 , а в подальшому перейменована в військову частину НОМЕР_1 , яка є її правонаступником.

Крім того, із заперечення Міністерства оборони України проти позову ОСОБА_1 від 24 листопада 2016 року № 1151, схеми місця ДТП вбачається, що автомобіль ГАЗ - 6605, реєстраційний номер НОМЕР_3 належить військовій частині п/п НОМЕР_5 (т. 1, а.с. 8-9, 73-76).

Відповідно до інформації, яку надала представник відповідача в/ч НОМЕР_1 суду першої інстанції, і яка була врахована судом при ухваленні рішення, військова частина є юридичною особою, військова частина НОМЕР_5 переформована у батальйон охорони військової частини польова пошта НОМЕР_7 , в подальшому перейменована в військову частину НОМЕР_1 (т. 1, а.с. 165).

Представник відповідача ОСОБА_3 та третя особа ОСОБА_2 під час розгляду справи в суді першої інстанції визнали факт належності автомобіля військовій частині НОМЕР_5 , а тому в силу положень ч. 1 ст. 61 ЦПК України в редакції, яка діяла до 15 грудня 2017 року, та ч. 1 ст. 82 ЦПК України в чинній редакції, ця обставина не підлягала доказуванню.

Отже, за встановлених обставин справи та вимог закону, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність законних підстав для стягнення майнової шкоди на користь ОСОБА_1 із законного володільця транспортного засобу ГАЗ-6605, реєстраційний номер НОМЕР_3 .

Крім того, відповідно до приписів ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з знищенням чи пошкодженням її майна.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що з вини військовослужбовця, який проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 , ОСОБА_1 була заподіяна моральна шкода у зв`язку з пошкодженням належного їй майна, внаслідок чого вона вимушена була змінити звичайний для неї уклад життя, перенесла моральні страждання у зв`язку з неможливістю використання транспортного засобу для своєї підприємницької діяльності.

Виходячи з підстав відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, передбачених ч. 2 ст. 1187 ЦК України, обов`язок відшкодування шкоди, в тому числі і моральної, покладається на володільця транспортного засобу, який спричинив ДТП, а не на особу, яка управляла транспортним засобом в силу трудових (службових) відносин з володільцем цього джерела. В цьому випадку загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду, передбачені ч. 1 ст. 1167 ЦК України, не підлягають застосуванню.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, виходячи з засад розумності та справедливості, ступеню вини заподіювача, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 5000 грн.

При вирішенні справи судом першої інстанції правильно визначено характер правовідносин між сторонами, правильно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну оцінку доказам сторін і зібраним у справі доказам.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції в оскаржувані частині є законним і обґрунтованим, відповідає нормам матеріального та процесуального права, підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381 - 384, 389 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 07 грудня 2017 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді : О.Ю. Кононенко

В.І. Криворотенко

О.І. Собина