Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа №377/510/18

Провадження №2/377/232/18

06 листопада 2018 року Славутицький міський суд Київської області в складі головуючої - судді Малишенко Т.О., за участю секретаря судового засідання: Ахутіної А.А., сторін: позивача ОСОБА_1, її представника адвоката ОСОБА_2, відповідача - ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Славутичі цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 - про визнання права власності на частку майна, що є об,єктом права спільної сумісної власності подружжя,

УСТАНОВИВ:

03 серпня 2018 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач просить визнати транспортний засіб марки «ВАЗ 211540», 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_4 від 02.09.2008 року, який був придбаний на ім'я ОСОБА_3, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя; визнати за нею, ОСОБА_1, та ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку транспортного засобу марки «ВАЗ 211540», 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_4 від 02.09.2008 року, за кожним. Стягнути на її користь з відповідача грошову компенсацію вартості ? частки спірного транспортного засобу та стягнути на її користь з відповідача понесені нею витрати за надання професійної правничої допомоги.

У підготовчому судовому засіданні, позивач надала до суду уточнення до позовної заяви, зменшивши позовні вимоги і просила, визнати транспортний засіб марки «ВАЗ 211540», 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_4 від 02.09.2008 року, який був придбаний на ім'я ОСОБА_3, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя; визнати за нею, ОСОБА_1, та ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку транспортного засобу марки «ВАЗ 211540», 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_4 від 02.09.2008 року, за кожним, та стягнути на її користь з відповідача понесені нею витрати за надання професійної правничої допомоги.

Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що позивач з відповідачем вперше зареєстрували шлюб 25 червня 1994 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Славутицького міськвиконкому Київської області Україна, актовий запис № 95. За рішенням Славутицького міського суду Київської області від 23 червня 2016 року, яке набрало законної сили 4 липня 2016 року, шлюб між ними було розірвано. З 01 жовтня 2016 року позивач та відповідач повторно зареєстрували шлюб. Але на протязі останнього року фактично припинили шлюбні стосунки, припинили ведення спільного господарства, в кожного утворився окремий бюджет. Під час шлюбу за рахунок коштів спільного сімейного бюджету та за рахунок коштів, наданих батьками позивача сторони набули у власність автомобіль марки «ВАЗ 211540», 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_4 від 02.09.2008 року, який був придбаний на ім'я відповідача ОСОБА_3. Дійсна (ринкова) вартість якого відповідно до Звіту про незалежну оцінку ФОП - підприємця ОСОБА_4, суб'єкта оціночної діяльності, на сьогоднішній день складає 66 867 гривень. Незважаючи на те, що цей автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя та позивач має посвідчення водія категорія В, відповідач забрав документи на транспортний засіб та користується ним тільки сам особисто, використовуючи його як для поїздок по території України, так і систематично - на свою батьківщину до Республіки Білорусь. Позивач не користується даним транспортним засобом, оскільки ОСОБА_3 не надає їй такої можливості, зберігаючи його у гаражі, від якого у неї не має ключів. Намагання позивача вирішити між нею та відповідачем в добровільному порядку шляхом перемовин питання поділу даного виду рухомого майна, набутого за час шлюбу не призвели до позитивного результату, в зв'язку з чим вона звернулася з цим позовом до суду. Посилаючись на вимоги ст. 60-61, 69-71 СК України вона просить визнати вищезазначений автомобіль об»єктом права спільної сумісної власності подружжя та визнати за нею та за відповідачем право власності на 1/2 частку вищевказаного транспортного засобу, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У судовому засіданні позивач і її представник позовну заяву підтримали, просили задовольнити, в той же час уточнили, що вони просять визнати транспортний засіб марки «ВАЗ 211540», 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_4 від 02.09.2008 року, який був придбаний на ім'я ОСОБА_3, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя; визнати за нею, ОСОБА_1, право власності на 1/2 частку транспортного засобу марки «ВАЗ 211540», 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_4 від 02.09.2008 року, та стягнути понесені судові витрати.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, при цьому пояснив, що дійсно ними у період сімейного проживання було придбано автомобіль марки ВАЗ 211540», 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, даний автомобіль придбано за сумісні спільні кошти, він не заперечує, щоб позивач користувалась автомобілем, тому йому не зрозуміло, чому вона звернулась до суду.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 - сторони у справі, уклали шлюб 25 червня 1994 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Славутицького міського виконавчого комітету Київської області, Україна, актовий запис № 95, після укладення шлюбу присвоєні прізвища: чоловікові - ОСОБА_3, дружині ОСОБА_1. (а.с.13).

Рішенням Славутицького міського суду Київської області від 22 червня 2016 року шлюб розірвано між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, відновлено дошлюбне прізвище дружини після розірвання шлюбу ОСОБА_1 (а.с.14).

Згідно свідоцтва про шлюб, виданого 01 жовтня 2016 року Славутицьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, копія якого долучена до справи, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 01 жовтня 2016 року зареєстрували шлюб, про що був здійснений актовий запис № 122. Після укладення шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку ОСОБА_3, дружині ОСОБА_1 (а.с.15).

Як вбачається із змісту позовної заяви, під час шлюбу за рахунок коштів спільного сімейного бюджету сторони набули у власність автомобіль марки «ВАЗ 211540», вартість якого відповідно до Звіту про незалежну оцінку ФОП - підприємця ОСОБА_4, суб'єкта оціночної діяльності, на сьогоднішній день складає 66 867 гривень, щодо поділу якого у них виник спір. Спору щодо іншого майна, яке було придбано під час шлюбу, у позивача та відповідача немає.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу виданого 02.09.2008 року, копія якого додана до позовної заяви, власником автомобіля «ВАЗ 211540», 2008 року випуску, зазначено ОСОБА_3, відповідача у справі (а.с.32).

Вирішуючи спір відповідно до встановлених обставин та відповідних їм правовідносин, суд виходить з положень Сімейного кодексу України та інших нормативних актів, які регулюють спірні відносини.

Відповідно до ст.60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як визначено ч.1 ст.61 цього Кодексу об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно ч. 2 цієї статті об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Відповідно до ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Згідно п.22 Постанови Пленуму ВСУ № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Як передбачено ч.1 ст.69 цього Кодексу, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

За правилом ч.1 ст.70 цього Кодексу у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Виходячи з цього, кожна сторона спору має право на одну другу частину автомобіля, який є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Вимога позивача є обґрунтованою і підлягає задоволенню, оскільки автомобіль придбаний під час шлюбу і є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, проте зареєстрований на ім'я відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

За ч.2 ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ч.3 ст.370 ЦК України виділ частки з майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, визначеному ст.364 цього Кодексу. У тому разі, коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі, не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток без застосування грошової компенсації і припинення права власності одного з подружжя на його частку в такому майні, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Зазначена позиція викладена абз.3 п.25 Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя». У зв'язку з цим суд вважає правильним задовольнити позов і визнати право власності позивача на одну другу частину автомобіля, оскільки у відповідача залишається право власності на 1/2 частину автомобіля, то автомобіль необхідно залишити його у спільному користуванні, оскільки в натурі автомобіль поділити неможливо, а жоден із подружжя не вчинив дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. За змістом п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до судових витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 2 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. За правилом ч.3 вказаної статті для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Як зазначено у п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно п.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов'язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. В судовому засіданні встановлено, що адвокат ОСОБА_2, надавав позивачу правничу допомогу у липні 2018 року на підставі договору про надання правової допомоги від 20 липня 2018 року (а.с.38-40 ). За змістом п.1.1. та п.1.2. вказаного договору, предметом договору є надання консультацій правового характеру, підготовка необхідних процесуальних документів з питань цивільного, житлового та цивільно-процесуального законодавства, а також підготовка та представництво інтересів довірителя по цивільній справі № 377/510/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на частку майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно акту виконаних робіт за договором про надання правової допомоги від 25 липня 2018 року адвокатом адвокатського об'єднання «Славутицька міська юридична консультація «Захист» ОСОБА_2, у липні 2018 року надавалася правова допомога за договором про надання правової допомоги від 20 липня 2018 року в такому обсязі: підготовка позовної заяви до суду - 2 години. Вартість послуг, наданих довірителю адвокатом ОСОБА_2, та оплачених довірителем на час розгляду справи у суді, складає на 25.07.2018 року становить 500 гривень, яка отримана згідно банківської квитанції. Крім того згідно акту виконаних робіт за договором про надання правової допомоги від 06.11.2018 року адвокатом адвокатського об'єднання «Славутицька міська юридична консультація «Захист» ОСОБА_2, у період з липня по жовтень 2018 року надавалася правова допомога за договором про надання правової допомоги від 20 липня 2018 року в такому обсязі: консультації з питань цивільного, цивільно - процесуального, сімейного законодавства, зокрема представництво інтересів в суді, вартість послуг, наданих довірителю адвокатом ОСОБА_2, та оплачених довірителем на час розгляду справи у суді, складає на 06.11.2018 року становить 4000 гривень, яка отримана згідно банківських квитанцій. Враховуючи час, затрачений адвокатом ОСОБА_2 на надання консультацій з положень сімейного, цивільно-процесуального законодавства України, прав та обов»язків сторони у цивільній справі по позову ОСОБА_1, вивчення та аналіз наданих документів, підготовка позовної заяви до суду, участь в судовому засіданні, суд вважає, що розмір витрат, пов'язаних з правничою допомогою адвоката, в сумі 4500 гривень є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову, яка складає 4500гривень, та значенням справи для сторони. Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, в сумі 4500 гривень.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави, від сплати якого звільнена позивач.

Керуючись ст.ст. 263-265, 280-281 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати транспортний засіб марки «ВАЗ 211540», 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_4 від 02.09.2008 року, який був придбаний на ім'я ОСОБА_3, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Визнати за ОСОБА_1, право власності на 1/2 частку транспортного засобу марки «ВАЗ 211540», 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_4 від 02.09.2008 року.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_3 понесені нею витрати за надання професійної правничої допомоги в сумі 4500 гривень.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_2 судовий збір в дохід держави в сумі 704 гривні 80 копійок.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Славутицький міський суд Київської області. Апеляційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення виготовлено 12.11.2018 року.

Суддя Т. О. Малишенко