Справа № 263/6479/17
Провадженя№ 2/266/172/18

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.10.2018 року м. Маріуполь

Приморський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Курбанової Н.М.,

за участю секретаря Макогон С.Б.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

третя особа ОСОБА_3,

представника третьої особи ОСОБА_4

розглянувши у загальному провадженні у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до Департаменту міського майна Маріупольської міської ради про визнання неправомірним та скасування наказу,

треті особи: Комунальне комерційне підприємство «Керуюча компанія «Приморська», ОСОБА_3,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_5 звернувся до суду із позовом до Департаменту міського майна Маріупольської міської ради про визнання неправомірним та скасування наказу.

В ході слухання справи позивач уточнивпозовні вимоги та в обґрунтування позову зазначив, що 14.02.2017р. помер його брат ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 За час свого життя померлий мав право на житло у квартирі АДРЕСА_1, яка була надана для проживання його родині: його батьку, матері, йому та брату ОСОБА_6. З братом в нього були досить складні стосунки, тому про те, що вказана квартира була приватизована померлим на підставі рішення Управління міського майна № 34113/н від 26.12.2005р. він дізнався лише після смерті брата. Він був прописаний у вказаній квартирі до 1971 року, з 14.10.1971р. він зареєстрований за місцем свого постійного проживання у ІНФОРМАЦІЯ_2. Після зміни місця реєстрації він все одно продовжив користуватися спірною квартирою, мав гарні стосунки з батьками, допомагав вести господарство, однак після смерті батьків його стосунки з братом погіршились і фактично він втратив доступ до квартири. Оскільки рішення про надання у приватну власність спірної квартири прийнято без його письмової згоди, якої він не надавав, тому воно є протиправним та він вимушений звернутися до суду і просить визнати неправомірним та скасувати наказ Департаменту міського майна Маріупольської міської ради № 34113/н від 26.12.2005р.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 12.06.2017 року провадження по справі за позовом ОСОБА_5 до Департаменту міського майна Маріупольської міської ради про визнання неправомірним та скасування наказу, визнання права користування квартирою та усунення перешкод у користуванні квартирою, третя особа: Комунальне комерційне підприємство «Керуюча компанія «Приморська» відкрито, справу призначено до розгляду.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 12.06.2017 року заяву ОСОБА_5 про забезпечення позову задоволено, накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 06.09.2017 року вказану цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до Департаменту міського майна Маріупольської міської ради про визнання неправомірним та скасування наказу, визнання права користування квартирою та усунення перешкод у користуванні квартирою, третя особа: Комунальне комерційне підприємство «Керуюча компанія «Приморська», передано за підсудністю на розгляд доПриморського районного суду м. Маріуполя.

26.01.2018 року до суду наданий письмовий відзив відповідача на позовну заяву, згідно якого відповідач просив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 відмовити у повному обсязі.

Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя від 29.01.2018 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Клопотання ОСОБА_3 задоволено, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3.

28.03.2018 року позивачем надано до суду уточнену позовну заяву про визнання неправомірним та скасування наказу.

10.04.2018 року до суду наданий письмовий відзив відповідача на позовну заяву, згідно якого відповідач просив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 відмовити у повному обсязі.

Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя від 10.04.2018 року підготовче провадження по вказаній справі закрито, та призначено до судового розгляду по суті.

Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя від 24.09.2018 року клопотання представника позивача ОСОБА_1 задоволено, витребувано від Комунального комерційного підприємства «Керуюча компанія «Приморська» ордер про надання житлової площі, а саме на квартиру АДРЕСА_2.

10.10.2018р. на адресу суду ККП «Керуюча компанія «Приморська» наданий ордер про надання житлової площі, а саме на квартиру АДРЕСА_2.

Представник позивача ОСОБА_1, що діє на підставі довіреності, у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав, пояснив, що ОСОБА_5 є рідним братом ОСОБА_6, який був чоловіком ОСОБА_3. Два брата були вписані у ордер квартири і тому мали право обидва приватизувати батьківську квартиру. ОСОБА_7 не повідомивши свого брата, через погані стосунки, особисто приватизував квартиру. Позивач після смерті брата звернувся до нього за консультацією з приводу прийняття спадщини і з реєстру їм стало відомо, що ця квартира приватизована. Позивач мешкав у власному будинку № 20 по провул. Пейзажному у м. Маріуполі, де і був зареєстрований з 1971 року, доступу до квартири не мав, оскільки ключі і документи були у ОСОБА_7.

Представник відповідача ОСОБА_2, що діє на підставі довіреності, в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнала у повному обсязі, заперечувала проти задоволення позову, з підстав, викладених у письмових відзивах, зазначила, що у 2005 році до Управління міського майна звернувся ОСОБА_6 з заявою про приватизацію квартири АДРЕСА_2, надав необхідний пакет документів, у вказаній квартирі був зареєстрований лише ОСОБА_6 Всі необхідні документи ОСОБА_6 надав, тому орган приватизації видав відповідний наказ про приватизацію вказаної квартири. На час приватизації діяв Порядок, який не вимагав надання ордеру, а було достатньо довідки про склад сімї, правових підстав для перевірки цього документу в них не було, тому наказ винесений правомірно і у задоволенні позову просить відмовити.

Третя особа ОСОБА_3 у судовому засіданні пояснила, що вона була дружиною ОСОБА_6, у зареєстрованому шлюбі знаходилась 11 років, а у незареєстрованому шлюбі вони мешкали 14 років. Квартира АДРЕСА_2 була розташована на 5 поверсі, а у ОСОБА_6 були хворі ноги, тому вони переїхали до іншої квартири, яка розташована на 1 поверсі. У спірній квартирі колись були прописані батьки ОСОБА_8 та він з дружиною, які пізніше померли. Після їх смерті він почав випивати та посварився з братом. ОСОБА_5 мешкав по вул. Пейзажній весь час, і ніколи не намагався вселитися до квартири, грошей ніколи на утримання квартири не давав. Щоб квартира не відійшла на користь держави, її чоловік приватизував у 2006 році та у 2007 році про це позивачу було вже відомо. У ОСОБА_6 з братом були погані стосунки, але згодом вони почали спілкуватися. ЇЇ чоловік помер у лютому 2017 році, вона його поховала, брат був на поминках, грошей не давав, стосовно квартири ніяких розмов не вів. Через 6 місяців вона звернулася з заявою про вступ у право спадкування після смерті чоловіка і дізналася що на квартиру накладено арешт.

Представник третьої особи ОСОБА_4 позицію ОСОБА_3 підтримав, доповнив, що позивач тривалий час має нерухомість по провулку Пейзажному у м. Маріуполі, де зареєстрований та проживає до теперішнього часу, зв'язок з квартирою втратив з 1975 року, підстав для його участі в приватизації не мається, тому у задоволенні позову просив відмовити.

Допитаний в якості свідка позивач ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_6 його рідний брат, який мешкав у квартирі АДРЕСА_2. У 1964 році був повінь, їх будинок змило і держава надала вказану квартиру у вигляді компенсації, у яку він з батьками та братом ОСОБА_6 переїхали та у якій почали мешкати. У 1965 році він одружився та у 1966 році народилася його донька і коли їй виповнилося 5 років, їм надали земельну ділянку по провулку Пейзажному у м. Маріуполі, на якій вони побудували будинок, у який пізніше переїхали. У 1975 році будинок ввели в експлуатацію, вони виписалися з квартири і почали мешкати у будинку, у якому мешкають дотепер. У квартирі залишилися мешкати батьки і ОСОБА_6 з жінкою. Пізніше померли батьки, а ОСОБА_6 попав з дружиною у ДТП, яка через декілька років померла, після чого ОСОБА_6 став пиячити, потрапив у лікарню. ОСОБА_8 почав ходити до них позичати гроші, але не віддавав, тому вони посварилися, ОСОБА_6 образився і вони перестали спілкуватися, згодом він дізнався, що брат зійшовся з жінкою, почав мешкати у селі. Потрохи вони стали з братом знов спілкуватися. Батьківську квартиру ОСОБА_6 здавав, пообіцяв йому давати частину грошей, однак не віддавав. Коли брат приватизував квартиру, йому не відомо, вважав спірну квартиру своєю, оскільки надавалася його батькам та йому. Комунальні платежі сплачували квартиранти. Брат був повинен сказати йому, що планує приватизувати квартиру, однак не сказав.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що ОСОБА_5 її батько, а ОСОБА_6 її дядько, ОСОБА_3 дружина її дядька, з якою вона не спілкується. Після смерті дідуся її батько почав говорити ОСОБА_6 про приватизацію квартири, а дядько відмовлявся. У 1993 році дядько з першою дружиною потрапили в ДТП, дружина розбила голову. Дядько просив гроші на лікування, у 1998 році дружина ОСОБА_6 померла, після смерті якої він зійшовся з іншою жінкою і переїхав до неї у село в Володарський район. Батько знову почав говорити з ОСОБА_6 про приватизацію, однак дядько знову відмовився. ОСОБА_8 одружився з ОСОБА_3 і приватизував квартиру. До 1971 року батько проживав у ІНФОРМАЦІЯ_3, після чого переїхав у власний будинок. Дядько мешкав у квартирі до смерті першої дружини у грудні 1998 року, а потім переїхав у село. Вказану квартиру дядько здавав, однак гроші він оренди батьку не давав. Квартиранти і тепер мешкають у спірній квартирі.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що ОСОБА_11 її сусід. Їх сімя постраждала від повню та їм у якості компенсації надали квартиру, у якій вони мешкали всі разом. У квартирі все життя прожила сімя ОСОБА_11. Батьки та два сини ОСОБА_6 і ОСОБА_5. Позивач тривалий час мешкав у квартирі та коли його доньці виповнилося 5 років, вони пішли мешкати у будинок, який побудували. Батько і мати позивача та ОСОБА_8 залишилися мешкати у квартирі. ОСОБА_8 почав зустрічатися з сусідкою, жити з нею у селі, а спірну квартиру здавати в оренду. ОСОБА_8 одружився і став мешкати на Лівому березі, звідки його і хоронили. Коли приватизували квартиру їй не відомо.

Свідок ОСОБА_12 суду пояснив, що позивач його батько. Про приватизацію спірної квартири їм нічого не було відомо. У позивача з братом ОСОБА_6 були погані стосунки. Його брат постійно приходив займати гроші, а коли йому відмовили, стосунки погіршились. Дядько знайшов жінку, з якою жив у селі. Постійно, до смерті дядька у квартирі жили квартиранти, сам ОСОБА_6 мешкав на Лівому березі м. Маріуполя. Він з дружиною попросив пожити у спірній квартирі, але дядько відмовив, сказав, що в ній мешкають квартиранти. Сумісне господарство батько з братом не вели.

Свідок ОСОБА_13 суду пояснила, що ОСОБА_5 вона знає, він свекор її куми, подруги дитинства. ОСОБА_8 вона бачила декілька разів, і коли була у гостях, прийшов ОСОБА_6 та ОСОБА_5 у нього попросив, щоб в квартирі мешкати діти, на що ОСОБА_6 відмовив, оскільки там мешкали квартиранти. Дмитро сказав, що він лише ходить гроші займати, а як потрібна його допомога, то він відмовив. У братів були погані стосунки, з якого часу їй невідомо. Дмитро мешкав з сімєю в будинку по провулку Пейзажному у м. Маріуполі з моменту його побудови.

Свідок ОСОБА_14 суду пояснила, що ОСОБА_5 її свекор, а ОСОБА_6 був його братом. ОСОБА_5 з чоловіком мешкала у буд. 20 по провулку Пейзажному у м. Маріуполі, де вони і зареєстровані, а ОСОБА_6 мешкав десь у Приморському районі м. Маріуполя. ОСОБА_5 захотіли з чоловіком знімати спірну квартиру, але ОСОБА_6 їм відмовив, оскільки у квартирі мешкали квартиранти. У братів були гарні стосунки, ОСОБА_6 приходив займати гроші, але в останній раз йому відмовили, він образився та перестав приходити. ОСОБА_8 мешкав в селі, а в останній час, до самої смерті, мешкав з дружиною на Лівому березі у м. Маріуполі, після одруження, і тепер у квартирі мешкають квартиранти.

Суд, заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши письмові докази по справі вважає, що у задоволенні позову належить відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 12 України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Судом встановлено, що відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №81330633 від 27.02.2017р. квартира АДРЕСА_1, яка складається з трьох кімнат, належить на праві власності ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про державну реєстрацію Управління міського майна № 34113 від 26.12.2005р. Дата прийняття рішення про державну реєстрацію 06.03.2006р. (а.с. 9).

Згідно з заявою від 21.12.2005р. ОСОБА_6 звернувся до Управління державного майна з заявою про передання в приватну власність квартири, до якої додав довідку про склад сімї № 1427 від 21.12.2005р., видану «ЖЕУ № 1», відповідно до якої в квартирі АДРЕСА_1 мешкає лише він, відповідальний квартиронаймач, зареєстрований з 14.08.1980р. (а.с. 21, 22).

На підставі наказу № 34113/н від 25.12.2005р., виданого Управлінням міського майна Маріупольської міської ради, прохання наймача квартири АДРЕСА_3, ОСОБА_6, задоволено, вказану квартиру передано у приватну власність (а.с. 20).

Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням міського майна 34113/н від 26.12.2005р. квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_6 (а.с. 19).

Згідно із особовим рахунком № 596 Приморського ЖЕК № 5, квартиронаймачем квартири АДРЕСА_1 був ОСОБА_15, змінився наОСОБА_6, у вказаній квартирі були зареєстровані: ОСОБА_15, який помер; ОСОБА_16 - дружина, дата вибуття 05.04.1985 року; ОСОБА_17 - син, дата вибуття 27.06.1977 року; ОСОБА_6 - невістка, дата вибуття 30.12.1977 року; ОСОБА_17 - невістка, дата вибуття 15.05.1999 року; ОСОБА_6 син, дата вибуття 27.02.2017р., у звязку зі смертю 14.02.2017 року (а.с. 33).

Відповідно до копії паспорту громадянина України серії ВО № 539399, виданого Орджонікідзевським РВ Маріупольського МУ УМВС України в Донецькій області 03.11.2000 року, ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрований з 14.10.1971 року за адресою: м. Маріуполь, провул. Пейзажний, буд. 20 (а.с. 3).

Згідно зі свідоцтвом про народження, яке поновлено, і видане 27.08.1955р. рай б/РАЦС с. Глинськ Сумської області, батьками ОСОБА_5, 06.12.1941р.н., є ОСОБА_15 та ОСОБА_18 (а.с. 4).

Відповідно до свідоцтв про смерть батьки позивача: ОСОБА_16 померла 15.03.1985 року таОСОБА_15 помер 05.07.1991 року (а.с. 6, 7).

Згідно з ордером № 12371 для передання в домоуправління направо заняття житлової площі, виданим 31.07.1964 року ОСОБА_19 на право заняття 3 кімнат в квартирі АДРЕСА_4 (Лавицького), сімї у складі 4 осіб: ОСОБА_16 дружина, сини ОСОБА_6 та ОСОБА_5 (а.с. 170).

Згідно свідоцтва про смерть серії І-НО № 984614, виданого 24.02.2017 року Приморським районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, ОСОБА_6 помер 14.02.2017 року у віці 66 років, актовий запис №160 (а.с. 5).

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії 1-НО № 089482, виданого 15.06.2007 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, ОСОБА_6 та ОСОБА_20 15.06.2007 року зареєстрували шлюб. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - ОСОБА_15 (а.с. 51).

Згідно з витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі № 4766831 від 11.05.2017р., виданого Четвертою маріупольською державною нотаріальною конторою, 10.05.2017р. у Четвертій маріупольській державній нотаріальній конторі заведена спадкова справа № 152/2017 після смерті ОСОБА_6, померлого 14.02.2017р. (а.с. 51).

Згідно з вимогами ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не оборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до норм ст. 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом.

За змістом частини 1 статті 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін..) державного житлового фонду на користь громадян.

Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих ОСОБА_13 народний депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ.

Статтею 9 Житлового кодексу Української PCP, в редакції на час здійснення приватизації передбачено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачений законодавством України.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» в редакції яка діяла на момент виникнення правовідносин, передача займаних квартир (будинків) здійснювалась в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку).

Згідно із ст. 64 ЖК України, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач і члени його сім'ї.

Згідно ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Положенням про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженим наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству 15.09.1992 N 56, яке діяло на момент виникнення спірних правовідносин передбачалось, а саме п. 18, 20, 22, 26 що громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім'ї на умовах найму квартиру (одноквартирний будинок), звертається в орган приватизації або до створеного ним підприємства по оформленню документів, де одержує бланк заяви (додатки 2, 3) та необхідну консультацію. У довідці вказуються члени сім'ї наймача, які прописані та мешкають разом з ним, а також тимчасово відсутні особи, за якими зберігається право на житло. Оформлена заява на приватизацію квартири (будинку) з доданими до неї довідкою про склад сім'ї та займані приміщення, а також документом, що підтверджує право на пільгові умови приватизації, подаються громадянином до органу приватизації місцевої державної адміністрації, виконкому місцевої ОСОБА_13 народних депутатів, чи державного підприємства, організації, установи, де вони реєструються. На підставі оформленого розпорядження орган приватизації готує паспорт на квартиру, а на одноквартирний будинок - паспорт на домоволодіння, свідоцтво про право власності на житло та реєструє його у спеціальній реєстраційній книзі.

Отже, як вбачається з матеріалів справи, при проведенні ОСОБА_6 приватизації квартири АДРЕСА_1, основні умови, передбачені ст. 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" дотримані.

ОСОБА_6 звернувся до органу приватизації з заявою та довідкою про склад сімї № 1427 від 21.12.2005р., яка була видана «ЖЕУ № 1», відповідно до якої наймачем квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_6, що зареєстрований у квартирі з 14.08.1980р., а ОСОБА_5 у спірній квартирі не проживав, з 1971 року зареєстрований і мешкає у власному будинку по провул. Пейзажному, буд. 20 у м. Маріуполь. Доказів того, що він був членом сімї померлого ОСОБА_6, суду не надав. Напроти, як і сам позивач, так і свідки підтвердили, що він проживав разом із дружиною та дітьми у власноруч збудованому будинку, і продовжує проживати, в якому зареєстрований до теперішнього часу.

Доказів того, що за позивачем, як за тимчасово відсутнім зберігалося житло в квартирі АДРЕСА_1, суду не надано.

При таких обставинах позовні вимоги ОСОБА_5 є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

На підставі вищевказаного, керуючись ст.ст. 12, 81, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до Департаменту міського майна Маріупольської міської ради про визнання неправомірним та скасування наказу відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Донецького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарг подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Дата складання повного судового рішення 05.11.2018 року.

Суддя Курбанова Н. М.

ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП НОМЕР_1, провул. Пейзажний, буд. 20, м. Маріуполь, 87500

Департамент міського майна Маріупольської міської ради, 87500, м. Маріуполь, пр. Металургів, буд. 25

Комунальне комерційне підприємство «Керуюча компанія «Приморська», 87534, м. Маріуполь, пр. Будівельників, буд. 27

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, 87513, АДРЕСА_5