Номер провадження: 22-ц/785/2598/18
Номер справи місцевого суду: 2-4352/11
Головуючий у першій інстанції Огренич І.В.
Доповідач Цюра Т. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.01.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Кононенко Н.А., Сегеди С.М.,

За участю секретаря судового засідання: Лопотан В.І.,

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Одеської області апеляційну скаргу першого заступника прокурора Одеської області на рішення Київського районного суду м. Одеси від 15 квітня 2016 року по цивільній справі за позовом Одеської місцевої прокуратури № 1 в інтересах держави в особі Одеської міської ради до Департаменту міського господарства Одеської міської ради, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи комунальне підприємство «Міське агентство з приватизації житла», комунальне підприємство «Домоуправління № 18», ОСОБА_5, про визнання розпорядження недійсним та скасування свідоцтва про право власності на житло, визнання недійсним договору купівлі-продажу, витребування майна та за позовом прокуратури Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Департаменту міського господарства Одеської міської ради, ОСОБА_4, треті особи комунальне підприємство «Домоуправління № 18», комунальне підприємство «Міське агентство з приватизації житла», ОСОБА_5, про визнання недійсним розпорядження, скасування свідоцтва про право власності на житло, визнання недійсним договору купівлі-продажу, витребування майна,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 15 квітня 2016 року у задоволенні позовних вимог Одеської місцевої прокуратури № 1 в інтересах держави в особі Одеської міської ради до Департаменту міського господарства Одеської міської ради, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи комунальне підприємство «Міське агентство з приватизації житла», комунальне підприємство «Домоуправління № 18», ОСОБА_5, про визнання розпорядження недійсним та скасування свідоцтва про право власності на житло, визнання недійсним договору купівлі-продажу, витребування майна - відмовлено.

У задоволенні позовних вимог прокуратури Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Департаменту міського господарства Одеської міської ради, ОСОБА_4, треті особи комунальне підприємство «Домоуправління № 18», комунальне підприємство «Міське агентство з приватизації житла», ОСОБА_5, про визнання недійсним розпорядження, скасування свідоцтва про право власності на житло, визнання недійсним договору купівлі-продажу, витребування майна - відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, перший заступник прокурора Одеської області подав до суду апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати рішення Київського районного суду м. Одеси від 15 квітня 2016 року та ухвалити нове, яким задовольнити об'єднані позови прокуратури Київського району м. Одеси та прокуратури м. Одеси, та стягнути з відповідачів на користь прокуратури Одеської області судовий збір за подачу апеляційної скарги.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

У зв'язку із цим справа підлягає розгляду в порядку п.8 розділу Х111 Перехідних положень Цивільно-процесуального кодексу України.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція Цивільного процесуального кодексу України (ред. з 18.03.2004 до 15.12.2017), відповідно до п.9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Справа розглядається апеляційним судом Одеської області, у межах територіальної юрисдикції якого перебуває місцевий суд, який ухвалив рішення, що оскаржується, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах, відповідно до вимог п. 8 ст. 1 Перехідних положень.

Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено у судовому засіданні, рішенням виконкому Одеської міської ради №207 від 19 березня 2009 року «Про створення фонду для тимчасового проживання» було затверджено Перелік житлових приміщень комунальної власності, включених до фонду житла для тимчасового проживання в м. Одесі.

Відповідно до ст. 132-1 ЖК УРСР до жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання відносяться жилі приміщення, пристосовані для тимчасового проживання громадян, які не мають або втратили постійне місце

проживання.

Статтею 132-2 ЖК УРСР встановлено, що формування фондів житла для тимчасового проживання здійснюється у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Порядок надання та користування жилою площею в жилих

приміщеннях з фондів житла для тимчасового проживання встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 2004 року №422 затверджено Порядок формування фондів житла для тимчасового проживання.

Вказаним Порядком визначені умови формування фондів житла для тимчасового проживання громадян, які не мають або втратили житло тощо, а також біженців та громадян, які вимушені залишити житлове приміщення внаслідок його аварійного стану, стихійного лиха або з інших підстав, які загрожують стану та безпеці відповідного житлового приміщення.

Пунктом 4 цього Порядку визначено, що фонди житла для тимчасового проживання формуються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, Київською і Севастопольською міськдержадміністраціями шляхом: будівництва нового житла; реконструкції існуючих житлових будинків та гуртожитків, а також переобладнання нежитлових будинків у житлові; передачі житла у комунальну власність; придбання житла.

До фондів житла для тимчасового проживання можуть бути включені тільки вільні житлові приміщення.

Орган, який прийняв рішення про формування фонду житла для тимчасового проживання, веде облік житлових приміщень цього фонду.

У Переліку житлових приміщень комунальної власності, включених до фонду житла для тимчасового проживання в м. Одесі (затвердженого рішенням виконкому Одеської міської ради №207 від 19.03.2009 року), - відсутня спірна квартира АДРЕСА_3.

Як пояснив представник Одеської міської ради в судовому засіданні - будь-яких інших рішень Одеською міською радою чи виконкомом Одеської міської ради стосовно спірної квартири АДРЕСА_3, - не приймалося.

Листом від 19.08.2011 року вих. №01-04/327 Департаменту міського господарства Одеської міськради, також підтверджується, що станом на 11 червня 2010 року (час прийняття оспорюваного розпорядження про приватизацію та свідоцтва про право власності) квартира АДРЕСА_3 відносилася до громадського житлового фонду та підлягала приватизації згідно із Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Отже, суд першої інстанції вірно встановив, що спірна квартира АДРЕСА_3 належала до державного житлового фонду, що перебувала у віданні територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради, і з 19 березня 2009 року не належала до маневрено-відселенського фонду (фонду житла для тимчасового проживання).

Згідно розпорядження ОМР № 1427/К-01 від 31.10.2007 року керуючим КП «Домоуправління № 18» з 01.11.2007 року призначено ОСОБА_5

Відповідно до Статуту КП «Домоуправління №18», затвердженого рішенням ОМР №1161-5 від 05.04.2007 року, засновником підприємства є Одеська міська рада, предметом діяльності підприємства є організаційне забезпечення поточного утримання, ремонту та благоустрою маневрено-відселенського житлового фонду, нежилих споруд інженерного обладнання, їх прилеглих територій, організація надання різного виду послуг, пов'язаних з експлуатацією, утриманням та ремонтом житлового фонду.

Як вбачається з п. 2.2.4. Статуту підприємство перевіряє правильність оформлення документів на вселення в маневрено-відселенському фонді, веде облік і контроль за своєчасними заходами з відселення громадян та інше. Майно підприємства перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Одеси та закріплюється за ним на праві господарського відання.

Відання житловими приміщеннями для тимчасового проживання громадян відноситься до функцій Департаменту міського господарства Одеської міської ради (до реорганізації - Управління житлово-комунального господарства та ПЕК ОМР).

Виділення відповідачу ОСОБА_2 спірної квартири відбулося на підставі клопотання КП «ЖКС «Черьомушки», в якому відповідач займав посаду головного енергетика та потребував поліпшення житлових умов.

Вказане звернення було розглянуто Департаментом міського господарства ОМР (УЖКГ та ПЕК ОМР), за результатами якого було підготовлено листа до балансоутримувача КП «Домоуправління №18» щодо надання житлового приміщення працівнику КП «ЖКС «Черьомушки» ОСОБА_2

КП «Домоуправління №18» було укладено договір найму із ОСОБА_2, згідно із яким йому було надано у користування (найм) спірну квартиру АДРЕСА_3, на підставі якого відповідач був до неї вселений.

Оцінюючи постанову Київського районного суду м. Одеси від 22 грудня 2011 року про застосування акту амністії до обвинуваченого ОСОБА_6, на яку позивачі посилаються , як на підставу для задоволення своїх вимог, суд вірно встановив обставини справи та правовідносини, що склалися, застосувавши на п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», в якому роз'яснено, що відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов'язкові для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Інші прийняті в рамках кримінальної справи чи справи про адміністративне правопорушення постанови оцінюються судом згідно з положеннями статті 212 ЦПК України (чинної на час ухвалення рішення).

Саме на застосуванні вказаної постанови було звернуто увагу в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.07.2014 року, якою було скасовано рішення Київського районного суду м. Одеси від 26.02.2013 року, яким було задоволено вимоги прокуратури по даній справі, та ухвалу апеляційного суду Одеської області, якою було залишено вказане рішення без змін.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що укладені між відповідачем ОСОБА_2 та КП «Домоуправління №18» договори найму спірної квартири є самостійними підставами для вселення та проживання відповідача ОСОБА_2 до квартири АДРЕСА_1 в м Одесі.

На даний час ці договори не розірвані, не оскаржені ні прокурором ні Одеською міською радою, та в судовому порядку не визнані недійсними.

Позивач в своїй позовній заяві просить визнати недійсним розпорядження управління житлово-комунального господарства та паливно- енергетичного комплексу Одеської міської ради № 213604 про приватизацію квартири АДРЕСА_2, та скасувати свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_2, № 19-25248 від 11.08.2010 року, яке видано на ім'я ОСОБА_7

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону до об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму.

Відповідно до ч. З ст. 9 ЖК Української РСР громадяни мають право на приватизацію квартир державного житлового фонду, житлових приміщень гуртожитках, тощо чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.

На момент відносин, які виникли, для приватизації квартири необхідно надати до КП «Міське агентство з приватизації житла» наступні документи:

- заява на приватизацію;

- довідка про склад сімї наймача квартири та займані ним приміщення;

- договір найму житлового приміщення.

Згідно додатків, наданих позивачем, всі документи на приватизацію спірної квартири були надані , відповідно до норм діючого на той час законодавства.

Тому, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, що будь-яких доказів для визнання недійсним розпорядження управління житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Одеської міської ради 213604 від 11.08.2010 року про приватизацію квартири АДРЕСА_2, позивачі суду не надали.

При цьому, колегія зазначає, що вимога про визнання свідоцтво про право власності на квартиру недійсним позивачем взагалі не заявлялась, тому доводи апеляційної скарги щодо застосування норм ст. 393, 203,215 ЦК України є неспроможними.

Згідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім цього, колегія наголошує, що ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру» визначено засади представництва прокуратурою інтересів держави в суді, яке полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів держави у випадках, передбачених законом.

Прокурор самостійно визначає підстави для представництва у судах, форму його здійснення і може здійснювати представництво в будь-якій стадії судочинства в порядку, передбаченому процесуальним законом.

Слід зауважити, що в позовній заяві не визначено, на захист яких саме прав та законних інтересів держави звернувся прокурор.

Так, згідно зі ст. 36-1 ЗУ «Про прокуратуру» підставою представництва у суді інтересів держави є - наявність порушень або загрози порушень економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок противоправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчинюються у відносинах між ними або державою.

Тобто, в позовній заяві прокурор повинен обґрунтувати: в чому є наявні порушення або в чому полягає загроза порушень економічних, політичних та інших державних інтересів.

При цьому, прокурор повинен чітко визначити, які саме інтереси (економічні чи політичні або які-небудь інші) держави порушуються або існує загроза їх порушення. Та прокурор самостійно визначає з посиланням на законодавство, у чому відбулося таке порушення.

Слід зауважити, що саме Конституція України та Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду» надають право кожному громадянину на приватизацію державного житлового фонду, із використанням житлових чеків.

Реалізація громадянами свого права на приватизацію житла - аж ніяк не можна кваліфікувати порушенням інтересів органу місцевого самоврядування, територіальної громади чи держави.

При цьому, колегія наголошує, що приватизація відповідачем ОСОБА_2 відбулася безоплатно в порядку, визначеному Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Відтак, не можна ототожнювати безоплатну передачу житла у власність громадянина із будь-якими ненадходженнями до бюджету.

Крім того, колегія зазначає, що Одеська міська рада,( в інтересах якої звернулась прокуратура) зверталась в кримінальній справі з заявою про визнання Одеської міської ради цивільним позивачем. Однак, в рамках розгляду кримінальної справи цивільний позов так і не був заявлений.

Так, згідно правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-92 цс 13 від 18 вересня 2013 року, особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності мусить бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника.

Більш того, за змістом ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та рішення Європейського суду з прав людини у справі «Стретч проти Сполученого Королівства» від 24 червня 2003 року самі по собі допущені органами влади порушення при передачі майна у власність особи не можуть бути безумовною підставою для повернення цього майна державі, якщо вони не допущені внаслідок винної, протиправної поведінки самого набувача майна.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суд першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Скаржник не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують зазначені вище висновки суду першої інстанції і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи з підстав, викладених вище.

Тому, на думку колегії суддів, справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного і керуючись ст. стст. 367, 374, 375, 381 384, 389-391 ЦПК України, судова колегія -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Одеської області - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 15 квітня 2016 року по цивільній справі за позовом Одеської місцевої прокуратури № 1 в інтересах держави в особі Одеської міської ради до Департаменту міського господарства Одеської міської ради, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи комунальне підприємство «Міське агентство з приватизації житла», комунальне підприємство «Домоуправління № 18», ОСОБА_5, про визнання розпорядження недійсним та скасування свідоцтва про право власності на житло, визнання недійсним договору купівлі-продажу, витребування майна та за позовом прокуратури Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Департаменту міського господарства Одеської міської ради, ОСОБА_4, треті особи комунальне підприємство «Домоуправління № 18», комунальне підприємство «Міське агентство з приватизації житла», ОСОБА_5, про визнання недійсним розпорядження, скасування свідоцтва про право власності на житло, визнання недійсним договору купівлі-продажу, витребування майна - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: С.М. Сегеда

Н.А. Кононенко

Повне судове рішення складено 02.02.2018 року