Справа № 301/226/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"01" березня 2018 р. м. Іршава

Іршавський районний суд Закарпатської області в особі головуючої Пітерських М.О., при секретарі Халак Л.Ю., з участю сторін ОСОБА_1 та ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Іршава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася в Іршавський районний суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку.

Позовні вимоги мотивовано тим, що сторони мають дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Шлюб між сторонами не розірвано, але сторони проживають окремо: у листопаді 2017 року відповідач залишив сімю і переїхав на проживання до своїх батьків у с.Ільниця, Іршавського району. Дочка проживає з позивачкою і перебуває на її утриманні. На даний час позивачка ніде не працює і веде догляд за дитиною до трьох років, інших доходів не має. З часу окремого проживання відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надавав, незважаючи на неодноразові звернення позивачки з даного приводу. Відповідач не має постійного місця роботи, його щомісячний дохід становить 7-8 тисяч гривень. Інших дітей або непрацездатних батьків відповідач на утриманні не має, аліменти не сплачує, тому останній має реальну змогу сплачувати аліменти як на утримання дитини, так і утримання позивачки.

Просила зобовязати відповідача до сплати аліментів на її користь на утримання дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі у розмірі по 2000 грн. щомісяця до досягнення нею повноліття та аліменти на утримання позивачки у розмірі по 700 грн. щомісяця до досягнення дочкою трирічного віку.

Відповідачем подано до суду відзив на позов, в якому позовні вимоги визнав частково у розмірі по 746 грн. на утримання дитини, а в частині стягнення аліментів на утримання позивачки просив відмовити в позові. Зазначив, що він приймає участь в утриманні дочки, купує для неї необхідні речі та іграшки і в подальшому має намір виконувати свої батьківські обовязки. На даний час відповідач не має постійного місця роботи, на обліку в центрі зайнятості не перебуває, підприємницькою діяльністю не займається, тому розмір його доходів є негулярним та незначним, а посилання позивача про наявність у нього доходів розміром 7-8 тисяч грн. є безпідставними, тому він не в змозі надавати матеріальну допомогу дитині в розмірі по 2000 грн. щомісяця, а також матеріальну допомогу дружині.

Позивачка ОСОБА_1 у судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі та просила такий задовольнити. Пояснила, що з часу окремого проживання відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання сім'ї. Вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, працювати не може, оскільки доглядає за дитиною, якій виповнився всього один рік. Позивачка вимушена утримувати себе і дитину на матеріальну допомогу, яку отримує він держави у розмірі біля 800 грн. на місяць, інших доходів не має. Вважала, що відповідач має можливість сплачувати аліменти як на утримання дитини, так і на її утримання, оскільки неофіційно працює і отримує високі доходи.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання доньки визнав частково у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, в частині стягнення аліментів на дружину позов не визнав. Пояснив, що він не має постійної роботи, його доходи є нерегулярними та низькими, тому не має матеріальної можливості сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі, який просить позивачка. Не має він можливості і на сплату аліментів на утримання дружини.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши докази сторін на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд вважає позовні вимоги задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Одним iз способiв такого утримання дитини є сплата алiментiв тим з батьків, хто проживає окремо вiд дитини, на користь того з батькiв, хто проживає разом з дитиною.

Згідно ст.180 та 181 ч.3 СК України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ст.84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Позивачка відповідно до ч.1 ст.184 СК Українипросить стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі.

Сторони мають дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка проживає з позивачкою (а.с.3,5).

Шлюб між сторонами не розрівано (а.с.4), однак, з листопада 2017 року вони проживають окремо.

При визначенні розміру аліментів, суд відповідно до ст.182 СК України враховує, що відповідач є працездатним, має можливість працювати і отримувати дохід, інших осіб на утриманні не має.

Відповідач позов визнав частково: в частині стягнення аліментів на дитину у розмірі по 746 грн., а в частині стягнення аліментів на утримання дружини просив відмовити.

Позивачка посилається на те, що відповідач спроможний сплачувати аліменти як на утримання дитини, так і на її утримання, оскільки його щомісячний дохід становить 7-8 тисяч грн., але відповідних доказів та відомостей про розмір доходів відповідача суду не надала.

Суд також враховує положення ст.141 та ч.2 ст.182 СК України стосовно рівності прав та обов'язків батьків, у тому числі, щодо утримання дитини, щодо мінімального розміру аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Визначаючи розмір аліментів, суд також враховує, що на даний час єдиним джерелом доходів позивачки є державна матеріальна допомога дитину у розмірі по 800 грн. щомісяця, влаштуватися на роботу вона не може, оскільки доглядає за дитиною ІНФОРМАЦІЯ_1, дитина проживає з матірю, тому обовязки по утриманню дитини переважно лежать на позивачці.

Враховуючи наведене, суд вважає позовні вимоги задовольнити частково та зобовязати відповідача до сплати аліментів на утримання дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі по 1000 грн. щомісяця з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття, а на утримання позивачки у розмірі по 500 грн. щомісяця, починаючи з дня звернення до суду 06.02.2018 року до досягнення дитиною ОСОБА_3 трьох років, а саме: до 12 лютого 2020 року включно.

Відповідно до ч.2 ст.184 СК України, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд вважає допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу на один місяць.

Оскільки відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачку звільнено від сплати судового збору, суд вважає, відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, стягнути такий з відповідача в сумі 1409,60 грн., тобто по 704,80 грн. за кожну позовну вимогу

Керуючись ст.ст. 79, 84, 180, 181-182, 184 Сімейного кодексу України, ст.ст. 12, 13, 77-81, 89, 141 ч.2 п.1, 263-264, 430 ч.1 п.1 ЦПК України,

р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Зобовязати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_4 «А», Іршавського району, Закарпатської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, до сплати аліментів на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, мешканки ІНФОРМАЦІЯ_6, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, на утримання дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, в твердій грошовій сумі по 1000 (одна тисяча) грн. щомісяця, починаючи з 06 лютого 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Зобовязати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_4 «А», Іршавського району, Закарпатської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, до сплати аліментів на утримання дружини ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, мешканки ІНФОРМАЦІЯ_6, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, у твердій грошовій сумі по 500 (пятсот) грн. щомісяця, починаючи з 06 лютого 2018 року і до досягнення дитиною ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, трьох років, а саме: до 12 лютого 2020 року включно.

Розмір аліментів підлягає індексації відповідно до закону.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь держави 1409 (одна тисяча чотириста девять) грн. 60 коп. судового збору.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до апеляційного суду Закарпатської області. При цьому відповідно до п. п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017 року до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 01 березня 2018 року.

Головуюча : М. О. Пітерських