Єдиний унікальний номер 234/3444/18 Номер провадження 22-ц/4804/98/18

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
8 листопада 2018 року м. Бахмут
Донецький апеляційний суд у складі:
головуючого судді Космачевської Т.В.,
суддів: Будулуци М.С., Санікової О.С.,
розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні Донецького апеляційного суду в місті Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 14 серпня 2018 року, ухваленого судом у складі головуючого судді Ткачової С.М. в місті Краматорську Донецької області (повний текст судового рішення виготовлений 17 серпня 2018 року) в справі номер 234/3444/18 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Смартбізнес» про стягнення безпідставно набутих грошових коштів,
19 березня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Краматорського міського суду Донецької області з позовом ТОВ «Смартбізнес» про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 28 лютого 2018 року між ним та ТОВ «Смартбізнес» укладений попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу №0105, відповідно до якого сторони зобовязались у встановлений строк укласти договір купівлі продажу транспортного засобу автомобіль марки Geely, модель Emgrand, 2014 року випуску на умовах попереднього договору. Відповідно до п. 1.5 вказаного договору сторони домовились укласти основний договір 7 березня 2018 року за умови повного виконання позивачем п. 2.1. договору.
Проте, станом на 7 березня 2018 року основний договір між сторонами не укладено з вини відповідача.
Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 14 серпня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Смартбізнес» про стягнення безпідставно набутих грошових коштів відмовлено.

Скасовано арешт грошових коштів у розмірі 23500,00 грн., які знаходяться на розрахунковому рахунку, який належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Смартбізнес», накладений ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 30 березня 2018 року про забезпечення позову.

Вирішено питання про судові витрати.

Із вказаним рішенням не погодився позивач ОСОБА_1 та подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Краматорського міського суду Донецької області від 14 серпня 2018 року, позов задовольнити повністю. Арешт грошових коштів в розмірі 23500,00 грн., які знаходяться на розрахунковому рахунку, що належить ТОВ «Смартбізнес», накладений ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 30.03.2018 року за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову залишити в силі.

Доводами апеляційної скарги наведено, що рішення суду першої інстанції винесено з порушенням норм процесуального та матеріального права і підлягає скасуванню.

Вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що позивач не надав доказів порушення відповідачем вказаного договору не відповідає дійсності. Позивач свої зобовязання за договором виконав повністю і своєчасно, мав всі підстави розраховувати на виконання відповідачем умов договору і укладення основного договору до 7 березня 2018 року, але відповідач своїх зобовязань за договором не виконав відповідно до пункту 1.5 попереднього договору. Тому суд першої інстанції в своєму рішення необґрунтовано посилався на те, що попередній договір, укладений між позивачем та відповідачем №0105 від 28.02.2018 року є діючим до настання події придбання майна продавцем з метою його відчуження покупцеві, з подальшим укладенням основного договору на 5 день після придбання продавцем майна.

Відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 ст. 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що 28 лютого 2018 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Смартбізнес» укладено попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу №0105, відповідно до умов якого сторони зобовязались у встановлений строк укласти договір купівлі продажу транспортного засобу автомобіль марки Geely, модель Emgrand, 2014 року випуску на умовах попереднього договору. Відповідно п. 1.5 вказаного договору сторони домовились укласти основний договір 7 березня 2018 року за умови виконання позивачем п. 2.1. договору перерахування на поточний рахунок відповідача грошових коштів в розмірі 23500,00 грн., авансу за основним договором купівлі-продажу транспортного засобу.

Частиною 2 п. 1.5 зазначеного договору передбачено умову про те, якщо на зазначену дату

(7 березня 2018 року) майно не буде придбано продавцем з метою його відчуження покупцеві, то сторони визначили, що основний договір буде укладено на 5 (пятий) день після придбання продавцем майна, про що останній зобовязується повідомити покупця у письмовому вигляді із зазначенням конкретної календарної дати, часу і місця укладення основного договору. Кінцевим терміном укладення основного договору сторони визначили 31.12.2019 року (а.с. 3-5).

Відповідно до квитанції 0.0.976278918.1 від 28.02.2018 року ОСОБА_1 сплачено 23500,00 грн. за попереднім договором №0105 від 28.02.2018 року (а.с. 9).

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з безпідставності позовних вимог.

Такий висновок суду першої інстанції є правильним та таким, що відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Позивач ОСОБА_2, звертаючись з позовом до суду, зазначив в позові підставу для його задоволення безпідставно набуте відповідачем майно, а саме: грошові кошти в розмірі 23500,00 грн. за придбання транспортного засобу за договором купівлі-продажу.

Загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Згідно з частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Аналіз статті 1212 ЦК України і цього інституту цивільного законодавства вказує на те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Отже, для виникнення зобов'язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та інші правочини.

Відповідно до частини 2 статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із частинами першою, другою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Частиною першою статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що

вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Системний аналіз вищезазначених положень закону дає підстави вважати, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошових коштів).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов'язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Зазначена норма закону застосовується лише у тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно потерпілому.

Наведений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 29 вересня 2014 року №6-122цс14.

Судом встановлено, що позивач уклав з відповідачем письмовий попередній договір №0105 від 28 лютого 2018 року купівлі-продажу транспортного засобу, відповідно до якого сторони зобовязались укласти основний договір купівлі-продажу транспортного засобу марки Geely, модель Emgrand, 2014 року випуску 7 березня 2018 року (п. 1.5 ч. 1 ст. 1 попереднього договору). Частиною 2 цього пункту передбачено, що за умови не придбання на дату укладення договору майна кінцевим терміном укладення основаного договору сторони визначили 31 грудня 2019 року. Підписавши цей договір, сторони підтвердили своє волевиявлення, в тому числі позивач погодився з умовою щодо кінцевого строку виконання договору.

На 7 березня 2018 року зазначений вище транспортний засіб відповідачем не придбаний, і цього не оспорюють сторони, основний договір купівлі-продажу сторони не уклали.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відповідачем не порушено умови попереднього договору щодо кінцевого терміну укладення основаного договору, у звязку з чим підстави для задоволення позову про стягнення спірних грошових коштів через набуття відповідачем майна (грошових коштів) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно) у позивача передчасні.

Отже, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обовязки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає нормам матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Краматорського міського суду Донецької області від 14 серпня 2018 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку

не підлягає, як така, що ухвалена у малозначній справі, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді:

Повний текст судового рішення складений 8 листопада 2018 року.

Суддя: