Справа № 341/731/16-ц
Провадження № 22-ц/779/344/2018
Головуючий у 1 інстанції Струтинський Р. Р.
Суддя-доповідач Василишин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2018 року м. Івано-Франківськ

Апеляційний суд Івано-Франківської області в складі:

судді-доповідача Василишин Л.В.,

суддів: Матківського Р.Й., Максюти І.О.,

секретаря Мельник О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за поданням Тисменицького районного відділу ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області про обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2, за апеляційною скаргою ОСОБА_2, поданою його представником ОСОБА_3 на ухвалу Тисменицького районного суду у складі судді Струтинського Р.Р. від 07 вересня 2017 року, постановлену у м. Івано-Франківськ, -

в с т а н о в и в:

Ухвалою Тисменицького районного суду від 07 вересня 2017 року подання державного виконавця задоволено. Тимчасово обмежено ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до виконання зобов'язань, покладених на нього рішеннями Тисменицького районного суду від 07 липня 2016 року, 12 серпня 2016 року та 31 січня 2017 року.

В апеляційній скарзі на дану ухвалу представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що поза увагою суду залишилася інформація про те, що будинковолодіння та земельна ділянка по АДРЕСА_1 є власністю ОСОБА_4, транспортний засіб ВАЗ 21140 ніколи не був у власності ОСОБА_2, а є у власності особи з однаковим прізвищем, який проживає в м. Бурштині. Крім того, ОСОБА_2 звільнився з посади заступника директора ТОВ «ПРОМ ІМПОРТ ЛАОС» 15 серпня 2017 року, тому не мав можливості погашати борг.

В с. Ганусівка, Тисменицького району не проживає, оскільки 27 січня 2016 року розлучився з дружиною ОСОБА_5, а тому державний виконавець при виході на місце не може зустріти боржника.

ОСОБА_2 як боржник активно спілкується з державним виконавцем та сприяє в міру своїх можливостей виконанню рішень суддів. Факт умисного ухилення від виконання рішення судів відсутній, а має місце неможливість виконання рішень внаслідок відсутності майна, на яке може бути звернуто стягнення та місця роботи у боржника.

У зв'язку з наведеним, просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволенні подання.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав до суду заяву, у якій просив перенести судове засідання для можливості дачі додаткових пояснень по справі та долучення доказів, яку колегія суддів відхилила з огляду на відсутність поважних причин неявки до суду.

Враховуючи належне повідомлення сторони про час та місце судового розгляду, колегія суддів ухвалила за можливе слухати справу у її відсутності на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Представник Тисменицького районного відділу ДВС - Калинчук Н.Я. апеляційну скаргу заперечила, посилаючись на її безпідставність.

Вислухавши доповідача, пояснення представника відділу ДВС, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Суд першої інстанції, задовольняючи подання державного виконавця виходив з того, що боржник ухиляється від виконання своїх зобов'язань згідно рішень Тисменицького районного суду, що є підставою для тимчасового обмеження його у праві виїзду за кордон.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суд з наступних підстав.

Судом встановлено, що на виконанні у Тисменицького районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області знаходиться зведене виконавче провадження №53994752, де боржником є ОСОБА_2 по примусовому виконанню виконавчого листа №352/417/16-ц від 01 листопада 2016 року, виданого Тисменицьким районним судом на користь ОСОБА_7 про стягнення боргу в розмірі 70 700,00 грн., по примусовому виконанню виконавчого листа №352/417/16-ц від 01 листопада 2016 року, виданого Тисменицьким районним судом на користь ОСОБА_8 про стягнення боргу в розмірі 35 261,20 грн., по примусовому виконанню виконавчого листа №341/731/16-ц від 11 квітня 2017 року, виданого Тисменицьким районним судом на користь ОСОБА_9 про стягнення боргу в розмірі 25 518,70 грн., по примусовому виконанню виконавчого листа №341/1003/16-ц від 11 квітня 2017 року, виданого Тисменицьким районним судом на користь ОСОБА_9 про стягнення боргу в розмірі 75 666,66 грн.

З матеріалів справи також вбачається, що в ході примусового виконання рішень, державний виконавець для встановлення джерел доходів та майна ОСОБА_2, направляв запити в Національну комісію з цінних паперів та фондового ринку, Пенсійний фонд України, Державну фіскальну службу України.

Згідно отриманої інформації, майна та джерел доходів виявлено не було.

Нерухомого майна за боржником ОСОБА_2 згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна не зареєстровано.

Постановою державного виконавця від 17 листопада 2016 року накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_2

Згідно відповідей територіального сервісного центру 2642 № 2078 від 29 листопада 2016 року та від 26 травня 2017 року за ОСОБА_2 зареєстровані транспортні засоби марки Hyundai Getz, 2005 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 та марки Mazda 3 SDN AT, 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2.

Постановами державного виконавця про розшук майна від 10 січня 2017 року та 06 червня 2017 року вищевказані транспортні засоби оголошені в розшук.

Як вбачається з оглянутих в судовому засіданні апеляційного суду матеріалів виконавчого провадження, ОСОБА_2 05 травня 2017 року подав державному виконавцю заяву про утримання коштів на погашення боргу з його зарплати за місцем роботи ТОВ «ПРОМ ІМПОРТ ЛАОС».

Крім того, 05 травня 2017 року боржник у зв'язку з відкриттям виконавчого провадження подавав Декларацію про доходи та майно боржника фізичної особи, з якої вбачається , що останній вказав місце проживання: АДРЕСА_2. Однак не повідомив про зміну місця проживання.

Постановою державного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію та інші доходи боржника від 15 травня 2017 року звернуто стягнення на доходи ОСОБА_2 у розмірі 50 відсотків, за місцем роботи - ТОВ «ПРОМ ІМПОРТ ЛАОС».

Наказом № 8-К від 15 серпня 2017 року ОСОБА_2 звільнено з посади заступника директора ТОВ «ПРОМ ІМПОРТ ЛАОС» за згодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України.

Згідно відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 20 червня 2017 року ОСОБА_2 за період з січня 2012 року по червень 2017 року неодноразово перетинав державний кордон України.

Згідно п. 19 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Нормою ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» встановлено, що громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема у випадку, коли він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

Відповідно до вказаної правової норми громадянину України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон.

Такі обмеження прав громадян України на виїзд за кордон у конкретно визначених законом випадках мають тимчасовий характер і зумовлені необхідністю забезпечення захисту прав і законних інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ст. 377-1 ЦПК України (в редакції чинній на час постановлення судом оскаржуваної ухвали) питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби. Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця, приватного виконавця.

Крім того, згідно чинної статті 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Згідно роз'яснень Верховного суду України від 01 лютого 2013 року, викладених у судовій практиці щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Саме невиконання боржником самостійно зобов'язань протягом строку, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

З огляду на встановлені обставини в їх сукупності, слід дійти висновку, що зі сторони боржника ОСОБА_2 має місце ухилення від виконання зобов'язань за судовими рішеннями. Боржник знав про відкриття виконавчого провадження, проте про зміну місця проживання виконавця не повідомив. З роботи був звільнений за згодою сторін, не повідомивши, при цьому, про неможливість стягнення за виконавчими листами. За змістом пояснення державного виконавця наданого в судовому засіданні апеляційного суду, на виклики та повідомлення виконавця ОСОБА_2 не з'являється, інших джерел для стягнення не встановлено.

Крім того, як вбачається з виписки по рахунках ПАТ КБ «ПриватБанк» долученої державним виконавцем до відзиву на апеляційну скаргу, у банку ОСОБА_2 відкрито карткові рахунки по яких за період з 17 листопада 2016 року по 01 серпня 2017 року вівся рух коштів з призначенням - переказ коштів, їх зняття, розрахунок в магазині, ресторані, кафе, АЗС та ін. в значних сумах коштів.

Тому вимога державного виконавця є обґрунтованою і суд першої інстанції підставно дійшов до висновку про обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України.

Доводи апеляційної скарги про те, що боржник умисно не ухиляється від виконання рішення судів, а невиконання рішень пов'язане з відсутністю майна на яке може бути звернено стягнення, на увагу не заслуговують, з огляду на наведені вище обставини та дані виписки по рахунках ПАТ КБ «ПриватБанк». Дій, які б свідчили про намагання боржника добровільно виконати рішення суду та діяти у відповідності до Закону не встановлено.

Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (надалі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У прецедентній практиці Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на значенні своєчасного виконання рішень суду для захисту прав та свобод людини і громадянина, зауважуючи, що виконання судових рішень є невід'ємною частиною цивільного процесу, a несвоєчасне виконання судових рішень є таким, що суперечить п. 1 ст. 6 ЄКПЛ, і є порушенням права на суд.

Так, у справі Хорнсбі проти Греції ЄСПЛ зауважив, що право на суд стало б ілюзорним, якщо б правова система держави дозволяла, щоб кінцеве та обов'язкове рішення суду залишалося невиконаним, що завдавало б шкоду одній зі сторін. Виконання рішень, ухвалених будь-яким судом, слід розглядати як невід'ємну частину «судового розгляду» для цілей ст. 6 ЄКПЛ. Така позиція ЄСПЛ підтримувалася судом також і у рішеннях Ромашов проти України, Дубенко проти України та ін. Тому застосування такого заходу, як обмеження в праві виїзду, в даному випадку, не може розцінюватися як порушення права залишати будь-яку країну вільно, гарантованого Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки передбачений законом та є необхідним з метою захисту прав та свобод інших осіб.

Колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду постановлена з додержанням вимог закону, правильна по суті, тому підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, поданою його представником ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Тисменицького районного суду від 07 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 03 березня 2018 року.

Головуюча Л.В. Василишин

Судді: Р.Й Матківський

І.О. Максюта