справа №619/2464/17
провадження №2/619/106/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2018 року Дергачівський районний суд Харківської області

у складі:

головуючого: судді Кононихіної Н. Ю.

при секретарі: Мєщан І. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дергачі

цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «про звільнення майна з-під арешту, де третьою особою без самостійних вимог є Відділ державної виконавчої служби Дергачівського районного управління юстиції в Харківській області,

встановив:

До суду звернувся позивач ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «про звільнення майна з-під арешту, де третьою особою без самостійних вимог є Відділ державної виконавчої служби Дергачівського районного управління юстиції в Харківській області. З матеріалів позовної заяви вбачається, що позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_218 травня 2011 року уклали Договір позики грошей, посвідчений приватним нотаріусом Харківського районного територіального округу Харківської області ОСОБА_3 та зареєстрований за реєстровим № 1075. Відповідно до п. 6 Договору позики, позивач надав відповідачу, грошові кошти у сумі 29600, 00 гривень, що було еквівалентом 3700 доларів США, без нарахування відсотків строком до 18 год. 00 хв. 18 травня 2012 року, а Відповідач зобовязувалася повернути суму позики у строк та в порядку, встановленому в Договорі позики.

В забезпечення виконання зобовязань за Договором позики, позивач і відповідач 18 травня 2011 року, уклали Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Харківського районного територіального округу Харківської області ОСОБА_3 та зареєстрований за реєстровим № 1077 , за яким відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 54,0 кв.м., житловою площею 27,50 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1. Майно належить Відповідачу на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу.

Відповідно до п. 4.2. Іпотечного договору, позивач набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку порушення відповідачем вимог Договору позики.

Відповідач, належним чином не виконав свої зобовязання за Договором позики, що призвело до того, що станом на 07.07.2017 року утворилась заборгованість у розмірі 97 112 грн. 36 коп.

Згідно з положеннями п. 4.3. Іпотечного договору, при настанні випадків передбачених п. 4.2. Іпотечного договору, іпотекодержатель за 30 календарних днів попереджає іпотекодавця про задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки і якщо протягом цього строку зобовязання, забезпечені іпотекою, не будуть виконанні, іпотекодержатель на свій розсуд задовольняє свої вимоги одним із таких способів: 1) набуває права власності на предмет іпотеки; 2) від свого імені продає майно третім особам і спрямовує отримані кошти на задоволення своїх вимог; 3) дає іпотекодавцю згоду на реалізацію предмета іпотеки третім особам, за умови, що кошти виручені від реалізації будуть направлені на задоволення вимог іпотекодавця.

07 червня 2017 року, позивачем було направлено відповідачу повідомлення з попередженням про те, що у випадку невиконання відповідачем зобовязань за Договором позики, керуючись п. 4.3. Іпотечного договору та ст. 38 Закону України «Про іпотеку», предмет іпотеки, тобто вищевказану квартиру буде продано іншій особі. Проте, відповідач свій обовязок, у встановлений у вимозі строк, не виконала.

26 липня 2017 року, позивач звернувся до нотаріуса, з метою реалізації свого права, а саме звернення стягнення на предмет іпотеки, в порядку передбаченому Іпотечним договором. Проте, отримав усну відповідь, що 05.02.2014 року відділом державної виконавчої служби Дергачівського районного управління юстиції на виконання постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 40482908 від 28.01.2014 року, накладено арешт на вищевказане майно, що є предметом Іпотечного договору та належить на праві приватної власності відповідачу. Вказане обтяження зареєстроване за № 4572116 від 05.02.2014 року.

Внаслідок накладення арешту на майно, що є предметом іпотеки, позивач не може скористатися, наданим йому законом та Іпотечним договором, правом звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання за Договором позики, у звязку із чим, вимушений звернутись до суду за захистом свого права.

Тому позивач прохав зняти арешт, накладений на підставі постанови відділу державної виконавчої служби Дергачівського районного управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 40482908 від 28.01.2014 року, на майно, належне на праві приватної власності ОСОБА_2, а саме квартиру загальною площею 54,0 кв.м., житловою площею 27,50 кв.м., розташовану за адресою: Харківська обл., Дергачівський р-н., АДРЕСА_2.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 підтримали заявлені вимоги.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_5 прохали відмовити у задоволенні позову з таких підстав: минув строк позовної давності про стягнення боргу по Договіру позики від 18.05.2011року, і тому відповідач прохає застосувати до вимог позивача строк позовної давності, доказом чого є п. 1 цього договору та в якому зазначено, що строк повернення боргу 18.05.2012 року.

Крім того, гроші згідно вищевказаного договору позики Відповідач ОСОБА_2 не одержувала, а виступала майновим поручителем при фактичному одержанні ОСОБА_6 суми, вказаної в договорі позики, який і одержав цю суму та в цьому договорі позики та іпотечному договорі стоять не його підписи ,а знаходяться підписи ОСОБА_2

А також вся сума по вищевказаному договору позики ОСОБА_6 та відповідачем на адресу позивача сплачена, але розписки про сплату суми боргу відсутні.

Крім того, позивач не є особою, у якої є право звернутися до суду з проханням про зняття арешту з майна, яке належить іншій особі, доказом чого є той факт, що позивачем до суду не було надано доказів того, що йому власником майна було надано довіреність та не було надано до суду документів, які підтверджують його право власності на це майно, а також не надало до суду доказів про належність відповідачу цього майна на праві власності, так як право власності на майно, яке підлягає державній реєстрації , підтверджують відповідні витяги з реєстрів.

Більше того, учасниками виконавчого провадження згідно ЗУ «Про виконавче провадження» є Боржник, Стягувач, експерт, поняті, залучені до виконавчих дій , а всі інші особи мають право оскаржити дії держвиконавця в порядку адміністративного судочинства. Позивач не надав доказів того, що він є стороною виконавчого провадження. № 40482908 у якому накладений арешт на майно відповідача 28.01.2014 року.

Позивач посилається в своїх вимогах на положення іпотечного договору, який є неукладеним: у договорі визначаються суть, розмір та строк виконання зобов'язання. У даному разі у іпотечному договорі відсутні суттєві умови укладання договору.

Суд, вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав:

«18» травня 2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, було укладено Договір позики грошей, посвідчений приватним нотаріусом Харківського районного територіального округу Харківської області ОСОБА_3 та зареєстрований в реєстрі за реєстровим № 1075. Відповідно до п. 6 Договору позики грошей, ОСОБА_1, передав до підписання договору ОСОБА_2 гроші в розмірі 29600,00 гривень, що є еквівалентом 3700,00 доларів США, згідно з курсом на день укладення договору. Положеннями пунктів 1, 2, 4 Договору позики грошей передбачено, що грошові кошти позичені до вісімнадцятого травня дві тисячі дванадцятого року до вісімнадцяти годин, без нарахування відсотків. Повернення позиченої суми грошей повинно бути зроблено в с. Циркуни, Харківського району, Харківської області, МЖК «Інтернаціоналіст»АДРЕСА_3.

В забезпечення виконання зобовязань за Договором позики грошей, «18» травня 2011 року між позивачем та відповідачем було укладено Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Харківського районного територіального округу Харківської області ОСОБА_3 та зареєстрований в реєстрі за реєстровим № 1078, відповідно до положень якого відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру № 12 загальною площею 54,0 кв.м., житловою площею 27,50 кв.м., розташовану за адресою: Харківська область, Дергачівський район, селище Протопопівка, вул. Леніна, буд. 66. Майно належить відповідачу на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу.

Відповідно до п. 4.2. Іпотечного договору, іпотекодержатель (позивач) набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку порушення іпотекодавцем (відповідачем) умов Договору позики грошей, або умов Іпотечного договору.

Позивач вважає , що відповідач належним чином не виконав свої зобовязання за Договором позики грошей, що призвело до того, що станом на 07.07.2017 року утворилась заборгованість у розмірі 97 112 грн. 36 коп., але у судовому засіданні ніяким чином не довів розмір даної заборгованості за Договором позики грошей.

Згідно з положеннями п. 4.3. Іпотечного договору, при настанні випадків передбачених п. 4.2 Іпотечного договору, іпотекодержатель за 30 календарних днів попереджає іпотекодавця про задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки і якщо протягом цього строку зобовязання, забезпечені іпотекою, не будуть виконанні, іпотекодержатель на свій розсуд задовольняє свої вимоги одним із таких способів: 1) набуває права власності на предмет іпотеки: 2) від свого імені продає майно третім особам і спрямовує отримані кошти на задоволення своїх вимог; 3) дає іпотекодавцю згоду на реалізацію предмета іпотеки третім особам, за умови, що кошти виручені від реалізації будуть направлені на задоволення вимог іпотекодавця.

«07» червня 2017 року, позивачем було направлено відповідачу повідомлення з попередженням про те, що у випадку невиконання відповідачем зобовязань за Договором позики грошей, керуючись п. 4.3. Іпотечного договору та ст. 38 Закону України «Про іпотеку», предмет іпотеки, тобто вищевказану квартиру буде продано іншій особі. Проте, відповідач свій обовязок у встановлений у вимозі строк не виконала.

«26» липня 2017 року, позивач звернувся до нотаріуса, з метою реалізації свого права, а саме звернення стягнення на предмет іпотеки, в порядку передбаченому Іпотечним договором. Проте, отримав відповідь, що 05.02.2014 року відділом державної виконавчої служби Дергачівського районного управління юстиції на виконання постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 40482908 від 28.01.2014 року, накладено арешт на вищевказане майно, що є предметом Іпотечного договору та належить на праві приватної власності відповідачу. Вказане обтяження зареєстроване за № 4572116 від 05.02.2014 року.

При цьому позивач не надав до судового засідання письмову відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної виконавчої дії та причин такої відмови.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України викладеної у постанові Судової палати у цивільних, адміністративних та господарських справах по справі № 6-1 Зцс 14 від «09» квітня 2014 року, у разі застосування ст. З Закону України «Про іпотеку», та ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження», необхідно керуватися тією редакцією зазначених норм, що існувала на момент виникнення спірних правовідносин.

Згідно з ч.1 статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» № 606- XIV від 21.04.1999 року, в редакції, яка діяла на час виникнення спірних відносин, звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Арешт на майно боржника може накладатись державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (абз. 1 ч. 2 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження»). Загальний порядок звернення стягнення на заставлене майно визначений статтею 54 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя.

Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку» (частина восьма статті 54 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно з положеннями статті 1 Закону України «Про іпотеку» № 898-ІУ від 05.06.2003 року, в редакції, яка діяла на час виникнення спірних відносин, іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця. згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку». Відповідно до частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

За змістом ч. 6,7 статті 3 Закону України «Про іпотеку», в редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/ії виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Отже, звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача- іпотекодержателя, який має переважне право перед іншими особами на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки.

Обтяження нерухомого майна іпотекою було зареєстроване в Державному реєстрі іпотек та Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна 18.05.2011 року. При цьому обтяження у вигляді арешту нерухомого майна, що належить відповідачу, на підставі постанови відділу державної виконавчої служби Дергачівського районного управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 40482908 від 28.01.2014 року, зареєстровано 05.02.2014 року, тобто після обтяження нерухомого майна іпотекою.

Відповідно до ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-ХІУ, в редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача - заставодержателя. Для задоволення вимог стягувачів. які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставо держателю. Про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна.

Відповідно до ч. 7 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження», спори, що виникають під час виконавчого провадження щодо звернення стягнення на заставлене майно, вирішуються судом.

Відповідно до ч. 6 ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016 року, спори, що виникають під час виконавчого провадження щодо звернення стягнення на заставлене майно, вирішуються судом.

Згідно з ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-УІІІ від 02.06.2016 року, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно та про зняття з нього арешту

Таким чином, враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1, як заставодержатель майна, на яке державним виконавцем було накладено арешт для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, не будучи стороною виконавчого провадження, вважаючи себе власником заставленого майна, тим більше якому нотаріус відмовив у проведенні нотаріальної дії - повинен був звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно та про зняття з нього арешту. У даному разі позивач звернувся до суду із позовом про зняття арешту з майна, не будучи його власником.

Згідно ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат» № 3425-Х1І від 02.09.1993 року передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Тому у даному разі суд ураховує пропуск позивачем строку для звернення до нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису при реалізації свого права звернення стягнення на предмет іпотеки, в порядку передбаченому Іпотечним договором, посвідченим приватним нотаріусом Харківського нотаріального округу ОСОБА_7 та зареєстрований в реєстрі за реєстровим № 1077.

За таких обставин позивач повинен був звернутися до суду із позовом про визнання права власності на іпотечне майно та про зняття з нього арешту.

Що стосується клопотання відповідача про застосування строку позовної давності для звернення позивача у суд із позовом про зняття арешту суд відмовляє, так як відповідно до правової позиції Верховного Суду України викладеної у постанові Судової палати у цивільних справах від «15» травня 2017 року по справі № 6-786цс17, згідно з частиною першою статті 509, статтею 526 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За загальним правилом зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частини перша та друга статті 598 ЦК України).

Спливу позовної давності як підстави для припинення зобовязання норми глави 50 «Припинення зобовязання» ЦК України не передбачають.

Керуючись ст.ст. 10,12,13,76-78,259 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «про звільнення майна з-під арешту, де третьою особою без самостійних вимог є Відділ державної виконавчої служби Дергачівського районного управління юстиції в Харківській області відмовити у повному обсязі.

(Позивач ОСОБА_1,ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_2, МЖК «Інтернаціоналіст»АДРЕСА_4;

Відповідач ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрована за адресою у ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт серії МН № 457694, виданий Фрунзенським РВ ХМУ УМВС в Харківській області 13.07.2002 року).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до Апеляційного суду Харківської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н. Ю. Кононихіна