Номер провадження: 22-ц/785/2950/18
Номер справи місцевого суду: 520/4077/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Черевко П. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.10.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Черевка П.М.

Суддів - Громіка Р.Д., Драгомерецького М.М.

за участю секретаря Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м.Одеси від 30 серпня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з зазначеним позовом, в якому просила визнати за нею право власності на 1/4 частину квартири, яка розташована за адресою АДРЕСА_1. В обґрунтування заявленого позову, позивач посилалася на те, що їй на праві спільної часткової власності належить 1/4 частина квартири АДРЕСА_2, відповідачу ОСОБА_3 належить 2/4 частини вказаної квартири, відповідачу ОСОБА_4 - 1/4 частина квартири. В спірній квартирі вона тимчасово не проживає, оскільки між нею та відповідачами склалися неприязні стосунки, які пов'язані із смертю батька та спадковим майном, яке належало померлому.

Позивач вказувала, що 27.08.2013 року Київським районним судом м.Одеси ухвалено заочне рішення, яким встановлено, що її частка у спільній сумісній власності на квартиру АДРЕСА_3 складає 1/4 частину. Отримавши зазначене рішення, вона звернулася до ДП «Центр обслуговування громадян» із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на підставі зазначеного рішення суду для проведення державної реєстрації права власності на 1/4 частку квартири. Однак 22.03.2017 року державний реєстратор прав на нерухоме майно ОСОБА_5 винесла рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень на 1/4 частку спірної квартири на підставі заочного рішення Київського районного суду м.Одеси від 27.08.2013 року та доданих документів, з тих підстав що, надано копії правовстановлюючих документів, а саме свідоцтва про право власності на житло від 15.05.2000 року та розпорядження від 15.05.2000 №150351.

ОСОБА_3 зазначала, що надати державному реєстратору оригінали правовстановлюючих документів на квартиру вона не має можливості, оскільки оригінали знаходяться у відповідачів, які добровільно надати їх відмовляються. Крім того, вона самостійно намагалася отримати дублікати оригіналів правовстановлюючих документів, зверталась до КП «Міське агентство з приватизації житла» із відповідною заявою, однак отримала відмову у видачі дублікатів, оскільки дублікати документів можливо отримати лише за письмовою заявою усіх повнолітніх власників житла. Також зверталась до правоохоронних органів із заявою на неправомірні дії з боку відповідачів, які перешкоджають їй в розпорядженні її правом власності, не дають їй оригіналів правовстановлюючих документів на квартиру, для того, щоб вона могла зареєструвати свою 1/4 частину квартири.

На вказане звернення від Таїровського ВП Київського відділу поліції в м.Одесі ГУНП в Одеській області, зазначає подивач, вона отримала письмову відмову з підстав того, що викладені нею факти містять цивільно-правові відносини, для вирішення яких рекомендовано звернутися до суду в приватному порядку.

Посилаючись на ці обставини, оскільки позивач не може розпорядитися своїм правом власності на 1/4 частку квартири, а саме провести державу реєстрацію права власності на підставі заочного рішення суду, у звязку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів, просила задовольнити позов.

Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 30 серпня 2017 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності задоволений.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_4, загальною площею 70,6 кв.м, житловою площею 40,8 кв.м.

Вважаючи рішення суду постановленим з порушенням норм матеріального і процесуального права, відповідач ОСОБА_3 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Київського районного суду м.Одеси від 30 серпня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи та обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Відповідно до ч.1 п.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позов ОСОБА_3, суд обґрунтовано дійшов зазначеного висновку.

Судом встановлено, що 15 травня 2000 року Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради на підставі розпорядження органу приватизації №150351 від 15 травня 2000 року ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було видано свідоцтво про право власності на житло відповідно до якого, квартира №28, що розташована за адресою м.Одеса, пр.Академіка Глушка, буд. 11/3, належить на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в рівних частинах (а.с. 5-6).

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна вбачається, що 27.03.2006 року на підставі вищезазначеного свідоцтва про право власності на житло за ОСОБА_3 була зареєстрована 1/4 частина квартири, що розташована за адресою АДРЕСА_5, за ОСОБА_4 1/4 частина квартири, за ОСОБА_2 1/4 частина квартира, та на підставі договору дарування від 29.03.2006 року р.№3-1496 за ОСОБА_2 була зареєстрована також 1/4 частина квартири (а.с. 9-10).

Оскільки, як вказувала позивач, оригінали правовстановлюючих документів на квартиру знаходяться у відповідачів, які добровільно надати їх відмовляються, вона звернулася до КП «Міське агентство з приватизації житла» з заявою про видачу дублікатів приватизаційних документів на квартиру, за адресою АДРЕСА_6.

Листом від 14.06.2013 року №361-Р/01-07 КП «Міське агентство з приватизації житла» повідомило позивача про те, що для отримання дублікатів необхідна письмова заява усіх повнолітніх власників житла, оскільки свідоцтво про право власності та розпорядження органу приватизації оформляються на усіх осіб, які приймали участь у приватизації (а.с. 11).

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 27.08.2013 року, яке набрало законної сили 09.09.2013року, було встановлено, що частка ОСОБА_3 у спільній сумісній власності на квартиру №28, загальна площа якої складає 70,6 кв.м, у будинку №11/3 по пр.Академіка Глушка у місті Одесі, складає 1/4 частину (а.с.7-8).

Для проведення державної реєстрації права власності на 1/4 частину квартири, що розташована за адресою АДРЕСА_5, на підставі рішення суду, ОСОБА_3 звернулася до Державного підприємства «Центр обслуговування громадян» із відповідною заявою (а.с. 16).

22 березня 2017 року державний реєстратор прав на нерухоме майно ОСОБА_5 винесла рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень №34391987 на 1/4 частку квартири, що розташована АДРЕСА_7, за субєктом ОСОБА_3, оскільки заявником не надано оригіналів правовстановлюючих документів, а саме свідоцтва про право власності на житло від 15.05.2000 року та розпорядження від 15.05.2000 №150351 (а.с. 17).

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 04.10.2016 року до Таїровського ВП Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області надійшло звернення гр. ОСОБА_7 як законного представника ОСОБА_3, в якому вона скаржилася на дії ОСОБА_2, який не віддає документи на квартиру.

Так, висновком розгляду матеріалів за фактом звернення гр. ОСОБА_7 (ЖЄО №16331) ст. інспектора Таїровського ВП Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_8 від 18.10.2016року було встановлено, що факти, викладені в заяві, містять цивільно-правові відносини, за для вирішення яких заявнику було відрекомендовано звернутись до суду в приватному порядку.

У судовому засіданні 30.08.2017 року судом в якості свідка була допитана ОСОБА_7, яка проживала деякий час у квартирі АДРЕСА_4 зі згоди ОСОБА_3, та поясняла суду, що чула як відповідач ОСОБА_2 стверджував, що ОСОБА_3 у спірній квартирі проживати не буде та, не зважаючи на те, що ОСОБА_2 зазначав, що оригінали документів на квартиру згоріли, вона їх у нього бачила.

Згідно з ч.1 ст.317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Також ч.ч.1,2 ст.319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до положень ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Задовольняючи позовні вимоги, суд обґрунтовано вважав, що відсутність оригіналу та неможливість отримати дублікат правовстановлюючого документа, оскільки на це необхідно згода всіх співвласників, призвели до неможливості ОСОБА_3 оформити свої права щодо цієї частини квартири та розпоряджатися нею, а іншим шляхом окрім як шляхом звернення до суду її права захистити неможливо.

Відповідно до ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав.

У разі зміни ідентифікаційних даних суб'єкта права, визначення часток у праві спільної власності чи їх зміни, зміни суб'єкта управління об'єктами державної власності, відомостей про об'єкт нерухомого майна, у тому числі зміни його технічних характеристик, виявлення технічної помилки в записах Державного реєстру прав чи документах, виданих за допомогою програмних засобів ведення цього реєстру (описка, друкарська, граматична, арифметична чи інша помилка), за заявою власника чи іншого правонабувача, обтяжувача, а також у випадку, передбаченому підпунктом "в" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, вносяться зміни до записів Державного реєстру прав.

У разі якщо помилка в реєстрі впливає на права третіх осіб, зміни до Державного реєстру прав вносяться на підставі відповідного рішення суду.

У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 1 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується.

Відповідно до п.9 ч.1 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

За викладених обставин, суд правильно дійшов висновку, що вимоги позивача про визнання за нею права власності на 1/4 частину квартири під №28 у будинку №11/3 по проспекту Академіка Глушка у місті Одесі, яка належить їй на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 15 травня 2000 року Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради на підставі розпорядження органу приватизації №150351 від 15 травня 2000 року, зареєстровано і записано у реєстрову книгу за №19-13359, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Колегія суддів вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив обставини у справі, надані докази, правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Посилання автора апеляційної скарги на неповне зясування судом обставин щодо можливості розпорядження спірною часткою квартири позивачем всупереч інтересів співвласників, непогодження розпорядження своєю часткою з співвласниками спірної квартири, що порушує права співвласників, відсутність належних доказів порушення прав позивача як на підстави для скасування оскаржуваного рішення є необґрунтованими, оскільки спростовані дослідженими судом доказами, яким дана правильна правова оцінка.

Доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м.Одеси від 30 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 09 листопада 2018 року.

Головуючий П.М. Черевко

Судді: Р.Д. Громік

ОСОБА_9