Житомирський апеляційний суд
Справа №278/3171/17 Головуючий у 1-й інст. Зубчук І. В.
Категорія 27 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2018 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Трояновської Г.С.

суддів: Миніч Т.І., Павицької Т.М.

з участю секретаря судового засідання Ковальської Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу № 278/3171/17 за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк", правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк", до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк", правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк", на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 14 травня 2018 року, ухваленого під головуванням судді Зубчук І.В. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в:

У грудні 2017 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у сумі 63976,42 грн. та понесені судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог Банк зазначав, що між ним та ОСОБА_1 22.01.2010 року було укладено кредитний договір № б/н, відповідно до якого останній отримав кредит в сумі 1200,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У звязку з порушенням відповідачем взятих на себе зобовязань за кредитним договором, станом на 30.11.2017 утворилась заборгованість у розмірі 63976,42 грн., яка складається із: 1199 грн. 11 коп. - заборгованість за кредитом; 54305 грн. 66 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 4948,96 заборгованість за пенею та комісією; штраф 500 грн. (фіксована частина); 3022 грн. 69 коп. (процентна складова).

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 14 травня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із судовим рішенням, ПАТ (тепер АТ) КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в частині стягнення процентів в сумі 52579,75 грн в межах строку позовної давності. В обґрунтування поданої скарги зазначає, що суд першої інстанції неправильно застосував до спірних правовідносин положення статей 257, 261 ЦК України та не врахував, що платіжна картка неодноразово перевипускалась, і строк дії останньої встановлено до останнього дня 10 місяця 2017 року, а тому позивачем не пропущено строк позовної давності. За наведених обставин вважає, що має право на стягнення відсотків за кредитним договором за період з 30.11.2014 року по 30.11.2017 року.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, мотивуючи його наступним.

Статтею 352 ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року).

Таким вимогам закону судове рішення відповідає.

Встановлено, що 22 січня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, згідно з умовами якого останній отримав кредит у розмірі 1200,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач умови кредитного договору не виконав, внаслідок чого станом на 30 листопада 2017 року утворилася заборгованість у розмірі 63976,42 грн., яка складається із: 1199 грн. 11 коп. - заборгованість за кредитом; 54305 грн. 66 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 4948,96 заборгованість за пенею та комісією; штраф 500 грн. (фіксована частина); 3022 грн. 69 коп. (процентна складова).

Згідно з розрахунком заборгованості останній платіж ОСОБА_1 здійснив 26 липня 2013 року.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції в судовому засіданні відповідач заявив клопотання про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Оскільки кредитний договір є двостороннім договором, то права й обов'язки виникають у кожного контрагента.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Аналогічну за змістом правову позицію викладено у постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року № 6-14цс14, від 12 листопада 2014 року № 6-167цс14 та у постанові ОСОБА_2 Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

Згідно з пунктом 9.12 Умов і правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він пролонговується на такий самий термін.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» пропустив передбачений статтею 257 ЦК України трирічний строк позовної давності звернення до суду, про застосування якого заявив відповідач, оскільки останній платіж останній здійснив 26 липня 2013 року, а з позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося 29 грудня 2017 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що платіжну карту було перевипущено зі строком дії до листопада 2017 року необґрунтовані та спростовуються матеріалами справи. Довідка, надана позивачем до суду апеляційної інстанції на підтвердження вказаних обставин, не є належним та допустимим доказом (статті 78, 79 ЦПК України) та не може бути підставою для скасування законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції.

Такі ж висновки містяться і у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 532/1231/16-ц.

Посилання апеляційної скарги на постанову Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року № 6-249цс15 є безпідставними, оскільки ОСОБА_2 Верховного Суду у зазначеній вище постанові відступила від цієї позиції.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивача з висновками суду першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383,384, 390, 391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк", правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк", залишити без задоволення.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 14 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 09.11.2018.

Головуючий Судді