Справа № 747/558/17 Провадження № 22-ц/795/185/2018 Головуючий у I інстанції - Косенко Ю. Л. Доповідач - Висоцька Н. В.
Категорія - цивільна
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2018 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого-судді Висоцької Н.В.

суддів: Бобрової І.О., Шитченко Н.В.

із секретарем - Зіньковець О.О.

сторони по справі:

позивач за основним позовом та відповідач за зустрічним: ОСОБА_2

відповідач за основним позовом та позивач за зустрічним: ТОВ «Лізингова компанія «ЕТАЛОН»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» на рішення Талалаївського районного суду Чернігівської області від 23 листопада 2017 року (місце ухвалення - смт Талалаївка) у справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу недійсним, стягнення коштів та зустрічним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» до ОСОБА_2 про визнання договору дійсним,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу недійсним, стягнення коштів. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 27.07.2017 ОСОБА_2 згідно укладеного між сторонами договору фінансового лізингу перерахував на рахунок ТОВ «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» 50 000 грн, як оплату за трактор. У свою чергу ТОВ «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» зобов»язувалось передати у користування лізингоотримувачеві трактор у власність за умови повної сплати його вартості та інших витрат. Проте, умови Договору Фінансового лізингу не відповідають діючому законодавству та порушують права лізингоотримувача як споживача.

В обґрунтування вимог позову ОСОБА_2 посилається, що у Договорі Фінансового лізингу та у Специфікації (додаток № 3) відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має звернутися споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару.

Спірний договір укладено всупереч вимогам ЗУ «Про фінансовий лізинг» та норм ЦК України, умови договору є несправедливими, договір нотаріально не посвідчений та є нікчемним.

У відповідача відсутня ліцензія для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, що свідчить про відсутність такого дозволу (ліцензії).

26.09.2017 ТОВ «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» звернулося до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2 про визнання договору дійсним. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що всі визначені законодавством істотні умови для договору фінансового лізингу зазначені в укладеному між сторонами договорі, який підписаний ОСОБА_2, що є свідченням узгодження істотних умов. Про погодження всіх умов договору відповідач засвідчив своєю заявою, крім того договір виконано частково, що не заперечується сторонами та підтверджено квитанцією. Від нотаріального посвідчення договору ОСОБА_2 ухилився, що підтверджується його заявою від 27.07.2017, яка надана на пропозицію товариства нотаріально посвідчити договір.

Рішенням Талалаївського районного суду від 23.11.2017 позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено повністю. Визнано недійсним договір фінансового лізингу № 005423, укладений 27.07.2017 між ТОВ «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» та ОСОБА_2 Стягнуто з ТОВ «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» на користь ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 50 000 грн. Стягнуто з ТОВ «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» на користь держави судовий збір у розмірі 640 грн. В задоволенні зустрічного позову ТОВ «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» - відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ТОВ «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» подало апеляційну скаргу, в якій просить скувати рішення місцевого суду від 23.11.2017, визнати дійсним укладений Договір фінансового лізингу № 005423 від 27.07.2017, а позов ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

За доводами скарги рішення місцевого суду прийнято з порушенням норм матеріального права, є незаконним та необґрунтованим.

В обґрунтування скарги посилається на те, що несправедливість умов договору, яка не зумовлює зміну інших положень договору, не є підставою для визнання договору недійсним в цілому. Правових підстав для визнання договору недійсним немає.

Заявник в скарзі зазначає, що сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, ОСОБА_2 частково виконав договір (сплатив кошти) і відмовився від нотаріального посвідчення договору, а отже суд може визнати договір дійсним.

Наведені судом підстави для невизнання ухилення позивача від нотаріального посвідчення договору є такими, що не ґрунтуються на законодавстві.

В обґрунтування заперечень на апеляційну скаргу ОСОБА_2 посилається на обґрунтованість та законність судового рішення. Посилається на врахування судом всіх фактичних обставин справи, вірного застосування судом норм матеріального та процесуального права, обставини справи з»ясовані в повному обсязі на підставі чого апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Вислухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 27.07.2017 між ТОВ «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» та ОСОБА_2 було укладено договір фінансового лізингу № 005423 (з додатками), предметом якого є трактор МТЗ 82.1 вартістю 500 000,00 грн (а.с. 12-30).

На виконання умов даного договору ОСОБА_2 згідно квитанції № N1BUF40109 від 27.07.2017 було внесено кошти в сумі 50000,00 грн на рахунок ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» (а.с. 31, 97).

Матеріалами справи підтверджено, що ТОВ ЛК «ЕТАЛОН» не передав ОСОБА_2 предмет лізингу.

Задовольняючи позовні вимоги по первісному позову суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що умови договору фінансового лізингу, укладеного між сторонами, є несправедливими та непрозорими, порушують принцип добросовісності, внаслідок чого утворився дисбаланс договірних прав і обов'язків на шкоду споживача, договір фінансового лізингу не було нотаріально посвідчено, а тому він є нікчемним, відмовляючи в задоволенні зустрічного позову про визнання договору дійсним місцевий суд прийшов до висновку, що представником ТОВ «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» не доведено вимог та не підтверджено належними доказами обґрунтування позову.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд, оскільки судом першої інстанції обставини справи з"ясовані в обсягу, необхідному для правильного вирішення спору, відповідно до встановлених обставин, правильно визначено суть і характер правовідносин сторін та норми матеріального права, що їх регулюють.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Відповідно до ч. 1 ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Згідно із ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач.

За змістом ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. Аналізуючи цю норму, можна зробити висновок, що умови договору кваліфікуються як несправедливі за наявності одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими згідно з ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору (пункти 2-4) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі (п. 11); визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору (п. 13).

Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі, договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Договір фінансового лізингу, укладений сторонами 27.07.2017, нотаріально посвідчений не був. За таких обставин суд першої інстанції з урахуванням правової позиції, висловленої Верховним Судом України у справі № 6-2766цс15, зробив правильний висновок про те, що він є нікчемним і не створює жодних юридичних наслідків, а вимога про повернення коштів є обґрунтованою.

Враховуючи викладене, не ґрунтуються на нормах права і доводи апеляційної скарги, що визнання несправедливими низки умов Договору, за відсутності даних про те, що визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень Договору, безпідставно визнано недійсним Договір в цілому, оскільки судом встановлена нікчемність договору, який не створює жодних юридичних наслідків.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 відмовився від нотаріального посвідчення договору, та те що сторони підписавши договір фінансового лізингу погодили всі істотні умови, що також підтверджується частковою сплатою ОСОБА_2 коштів, висновків суду не спростовують.

Посилання в скарзі на необґрунтовані висновки суду в частині відмови в задоволенні позову у визнанні договору дійсним з посиланням на те, що позивач за первісним позовом не писав заяву про відмову від нотаріального посвідчення, а підписав заздалегідь виготовлений текст, представник товариства не пропонував нотаріально посвідчити договір, спростовуються матеріалами справи, враховуючи, що судом першої інстанції встановлено, що обидва примірники заяви знаходяться у ТОВ «Лізингова компанія «ЕТАЛОН», крім того відсутні докази, що ОСОБА_2 сплачено авансовий платіж по договору за предмет лізингу, а не комісію, оскільки з копії квитанції підтверджено лише факт сплати платежу по договору № 005423 в сумі 50000,00 грн і не вбачається на погашення яких саме платежів були зараховані вказані кошти (а.с. 28, 31).

Крім того, в суді апеляційної інстанції позивач пояснив, що сплачена ним сума була визначена, як половина вартості предмета лізингу та він не мав на меті придбавати трактор вартістю 500 000,00 грн, інші додатки йому було надано до підпису тільки після сплати та роз»яснено, що на даний час предмет лізингу відсутній.

Судом першої інстанції враховано, що за загальним наслідком визнання правочину недійсним, встановленим ч. 1 ст. 216 ЦК України, кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Враховуючи, що договір фінансового лізингу від 27.07.2017 №005423 частково виконаний лише позивачем, з відповідача на його користь підлягають стягненню всі кошти, сплачені за недійсним правочином.

Твердження заявника з приводу невірної позиції суду першої інстанції відносно обов»язкової нотаріальної форми укладення договору фінансового лізингу апеляційним судом перевірені, та не можуть бути підставою для скасування правильного по суті рішення суду, яке ухвалено відповідно до вимог діючого законодавства та з урахуванням правових висновків Верховного суду України.

Таким чином, справа судом першої інстанції розглянута повно та об'єктивно. Норми матеріального і процесуального права застосовано правильно, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» залишити без задоволення.

Рішення Талалаївського районного суду Чернігівської області від 23 листопада 2017 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду, як касаційної інстанції, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Судове рішення у повному обсязі складено 02.02.2018.

Головуючий:Судді: