Постанова

Іменем України

1 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 523/17110/14-ц

провадження № 61-1206св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

представник позивача - ОСОБА_3,

відповідач - ОСОБА_4,

представник відповідача - ОСОБА_5,

третя особа - ОСОБА_6,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Одеської області у складі колегії суддів: Заїкіна А. П., Гірняк Л. А., Калараш А. А. від 24 березня 2016 року

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У жовтні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_6, про стягнення матеріальних збитків та відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позовна заява мотивована тим, що 26 липня 2014 року з вини ОСОБА_4, яка керувала належним ОСОБА_6 автомобілем «Мітсубіші Паджеро», державний реєстраційний номер 855 38 ОК, сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), внаслідок якої належному позивачці автомобілю «Фольксваген Тігуан», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, було завдано значних механічних пошкоджень.

Згідно з актом виконаних робіт товариства з обмеженою відповідальністю «Автогранд Миколаїв» (далі - ТОВ «Автогранд Миколаїв») та фіскальним чеком від 30 серпня 2014 року розмір завданої матеріальної шкоди становив - 63 тис. 126 грн 65 коп., який у добровільному порядку ОСОБА_4 відмовилася відшкодувати. У зв'язку з тим, що автомобіль два місяці знаходився на ремонті, позивачка не отримала орендну плату відповідно до договору оренди зазначеного автомобіля у розмірі - 1 тис. 400 грн. У результаті скоєння ДТП їй було завдано також моральної шкоди, яка становить - 7 тис. грн.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси у складі судді Сувертак І. В. від 11 березня 2015 року позов ОСОБА_7 задоволено частково. Стягнуто зі ОСОБА_4 на користь позивачки матеріальні збитки, завдані в результаті ДТП у розмірі - 63 тис. 126 грн 65 коп.; відшкодування моральної шкоди в розмірі - 2 тис. грн; неодержаний у результаті ДТП дохід у розмірі - 1 тис. 400 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_4 є винною в скоєнні ДТП, тому з нею підлягає стягненню розмір завданої матеріальної шкоди, який підтверджується актом виконаних робіт з ремонту автомобіля, не отримана позивачкою орендна плата у зв'язку зі знаходженням автомобіля на ремонті та моральна шкода, завдана неправомірними діями відповідачки.

Рішенням апеляційного суду Одеської області 24 березня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_2 Стягнуто зі ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 55 тис. 110 грн 32 коп.;відшкодування моральної шкоди в розмірі - 2 тис. грн. Зобов'язано ОСОБА_2 передати ОСОБА_4 замінені в результаті ремонту пошкодженого автомобіля «Фольскваген Тігуан», державний номер НОМЕР_1, запчастини, а саме: облицювання бампера переднього; нижня частина (спойлер) бампера переднього; решітка (грати) центральна облицювання бампера переднього; повітропровід передній центральний нижній; повітропровід передній лівий; решітка (грати) радіатора; траверса нижня бампера переднього; рамка реєстраційного номерного знаку переднього; підсилювач бампера переднього; панель замка (радіаторів) охолодження; кришка багажника; нижня частина (спойлер) бампера заднього; ліхтар освітлення реєстраційного номеру заднього; кришка облицювання бампера заднього; кронштейн (облицювання) паркувальних радарів задніх; підсилювач бампера заднього; ручка зовнішня для відкривання кришки багажника; рамка реєстраційного номерного знаку заднього; облицювання панелі задка; ущільнювач прорізу кришки багажника; кнопка замка кришки багажника, ліхтар заднього ходу лівий/правий; наповнювач (абсорбер ударний) бампера заднього.Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позов частково, суд апеляційної інстанції виходив із того, що відповідно до висновку від 26 листопада 2015 року № 4654 судової авто-товарознавчої експертизи вартість ремонту автомобіля позивачки після вказаної ДТП складає 55 тис. 110 грн 32 коп., які підлягають стягненню з відповідачки. При цьому вимога про стягнення упущеної вигоди у вигляді неотриманої орендної плати за два місяці в сумі 1 тис. 400 грн є недоведена.

У квітні 2016 року ОСОБА_2 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що позивачці завдано реальних збитків унаслідок зазначеної ДТП у розмірі 63 тис. 126 грн 65 коп., що підтверджується актом виконаних робіт ТОВ «Автогранд Миколаїв» та фіскальним чеком від 30 серпня 2014 року. Крім того, позивачка не одержала дохід у розмірі 1 тис. 400 грн відповідно до договору оренди її транспортного засобу від 12 лютого 2013 року.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

12 січня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Відповідно до частини третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суди встановили, що о 13 годині 20 хвилин 15 серпня 2014 року ОСОБА_4, керуючи автомобілем марки «Misubishi Pajero», реєстраційний номер НОМЕР_2, на вул. К. Цеткін у с. Великодолинське Овідіопольського району Одеської області, порушуючи вимоги пункту 13.1 Правил дорожнього руху, не обрала безпечну дистанцію, внаслідок чого допустила зіткнення з керованим ОСОБА_2 попереду в попутному напрямку автомобілем марки «Volkswagen Tiguan», реєстраційний номер НОМЕР_1, який відкинуло вперед на інший автомобіль, чим завдала трьом транспортним засобам механічні пошкодження.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 24 квітня 2012 року НОМЕР_3 власником пошкодженого автомобіля «Volkswagen Tiguan», реєстраційний номер НОМЕР_1, є ОСОБА_2

Згідно з постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 15 серпня 2014 року в справі № 520/11827/14-п ОСОБА_4 притягнуто до адміністративної відповідальності на підставі статті 124 КпАП України.

Згідно з актом виконання робіт ТОВ «Автогранд Миколаїв» та фіскальним чеком від 30 серпня 2014 року сума виконаної роботи з ремонту автомобіля марки «Volkswagen Tiguan», реєстраційний номер НОМЕР_1, становить 63 тис. 126 грн 65 коп.

12 лютого 2013 року ОСОБА_2 та товариство з обмеженою відповідальністю «Агройл» уклали договір оренди вказаного транспортного засобу позивачки, розмір орендної плати за яким становив 700 грн на місяць, які сплачувалися орендодавцю щомісячно (строк дії договору до 12 лютого 2018 року), але автомобіль після ДТП знаходився впродовж двох місяців в ТОВ «Автогранд Миколаїв» де проводилися ремонтно-відновлювальні роботи.

Відповідно до частини другої статті 61 ЦПК України в редакції, що була чинна на час виникнення спірних правовідносин, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

У частинах першій та другій статті 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно з частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частин першої та другої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням, зокрема, транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з частиною першою статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Крім того, відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об'єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояву їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

У статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода серед іншого полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

З огляду на викладене, оскільки суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції, не звернув увагу на те, що майнова шкода відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, а особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, зокрема, упущеної вигоди; не врахував, що позивачка не отримала 1 тис. 400 грн орендної плати за договором оренди її транспортного засобу, які могла б реально одержати за звичайних обставин, оскільки її автомобіль перебував на ремонті у зв'язку з вказаною ДТП, тому дійшов помилкового висновку про стягнення з відповідачки на користь позивачки лише 55 тис. 110 грн 32 коп. та відмову в задоволенні вимоги про стягнення з відповідачки упущеної вигоди.

При цьому в порушення вимог статті 303 ЦПК України, в редакції, що була чинною на час розгляду та вирішення справи, не навів мотивів відхилення зазначених акту виконання робіт та фіскального чеку щодо вартості ремонтних робіт та доказів, які спростовують факт та необхідність виконання робіт для відновлення пошкодженого автомобіля.

Натомість суд першої інстанції, додержуючись норм матеріального та процесуального права, зробив обґрунтований висновок по суті спору під час ухвалення рішення в справі.

Суд першої інстанції встановив всі обставини справи, надав їм належну правову оцінку та ухвалив законне рішення.

Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 24 березня 2016 року скасувати, рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 11 березня 2016 року залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю.В. Черняк