Справа №592/9090/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - Чернобай О. І.
Номер провадження 22-ц/788/207/18 Суддя-доповідач - Ткачук С. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2018 року м.Суми

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Ткачук С. С.,

суддів - Кононенко О. Ю. , Криворотенка В. І.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Сумській області

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 27 листопада 2017 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Сумській області як правонаступника Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Суми про стягнення моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров'я,

в с т а н о в и в:

Звернувшись до суду із позовом в 22.08.2017 року через свого представника, ОСОБА_3 просив стягнути з Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Суми на свою користь 45000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров'я.

Свої вимоги мотивує тим, що з 10.02.1988 року по 01.07.1991 року, з 15.10.1991 року по 01.06.2000 року перебував у трудових відносинах з ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання», а з 01.06.2000 року по 20.01.2010 року - з ДП «Завод ОБ та ВТ». 20.01.2010 року його було звільнено у зв'язку з виходом на пенсію за віком на пільгових умовах. Внаслідок не забезпечення роботодавцями безпечних умов праці він отримав професійні захворювання, що потягли стійку втрату працездатності. Відповідно до довідки МСЕК від 21.12.2009 року позивачу було встановлено 45 % стійкої втрати професійної працездатності та встановлено ІІІ групу інвалідності безтерміново. Отримані професійні захворювання потягли за собою як фізичні так і моральні страждання. Тому, враховуючи, що стійку втрату професійної працездатності він отримав у 2001 році, то обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на Фонд.

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 25.09.2017 року залучено до участі у справі Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Сумській області як правонаступника Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Суми (а.с. 32).

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 23.05.2017 року позов ОСОБА_3 задоволено частково та стягнуто з Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Суми на користь ОСОБА_3 20 000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров'я.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить скасувати оскаржуване рішення та відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що докази спричинення моральної шкоди позивачу відсутні, довідка МСЕК та акт не підтверджує факт заподіяння такої шкоди. Крім того, діючим на час виникнення спірних правовідносин законодавством, передбачалось подання відповідного висновку медичних органів, як однією з суттєвих умов відшкодування моральної шкоди. Позивач таких доказів не надав, як і не довів про моральні страждання. Зазначає, що виплачена одноразова допомога та щомісячне відшкодування втраченого заробітку за своєю суттю компенсує моральний аспект страхового випадку, а з 01.01.2015 року, відповідно до закону №77-VIII, взагалі відшкодування моральної шкоди потерпілим від профзахворювань не є страховою виплатою та здійснюється відповідно до норм ЦК України та КЗпП України.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Представник Фонду в судому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.

Позивач належним чином повідомлений про час розгляду справи.

Відповідно до п. 3 розділу ХIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-VII «Про судоустрій і статус суддів», апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних суддів у відповідних апеляційних округах.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з доведеності факту заподіяння моральної шкоди та наявності підстав для її стягнення з Фонду, оскільки на момент виникнення спірних правовідносин саме на відповідача було покладено обов'язок відшкодування моральної шкоди. При визначенні розміру відшкодованої шкоди суд виходив із засад розумності, виваженості та справедливості.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду виходячи з наступного.

Як вбачається з цивільної справи і встановлено судом першої інстанції, з 10.02.1988 року по 01.07.1991 року, з 15.10.1991 року по 01.06.2000 року ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах з ВАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання ім. М.В. Фрунзе», а з 01.06.2000 року по 20.01.2010 року - з ДП «Завод обважених бурильних та ведучих труб» ВАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання ім. М.В. Фрунзе» (а.с. 6-9).

Внаслідок неналежних умов праці ОСОБА_3 в 2001 році та 2002 році отримав хронічні професійні захворювання, що підтверджується актами розслідування хронічного професійного захворювання (а.с. 10-13).

За повідомленням № 206 від 15.08.2001 року ОСОБА_3 було вперше встановлено професійне захворювання.

Згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання № 62 від 27.08.2001 року професійне захворювання у ОСОБА_3 виникло внаслідок недосконалості технологічних процесів сталеливарного виробництва. Причиною професійного захворювання є довгострокова дія на працюючого шкідливих факторів: шуму, пилу, високої температури повітря. За даним актом позивачу був встановлений наступний діагноз: «Нейросенсорна туговухість ІІІ ст. зі значною ступеню зниження слуху професійного характеру. Шийний остеохондроз хребта, цервікалгія, 2-х сторонній плече-лопаточний периартрит з больовим синдромом та обмеженням руху в плечевих суглобах».

Згідно висновку МСЕК від 05.11.2001 року ОСОБА_3 вперше було встановлено 20% втрати професійної працездатності у зв'язку з професійним захворюванням згідно з акту № 62 від 27.08.2001 року.

За повідомленням № 91 від 03.04.2002 року ОСОБА_3 було встановлено додаткове професійне захворювання.

Згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання № 32 від 19.04.2002 року професійне захворювання у ОСОБА_3 виникло внаслідок недосконалості технологічного процесу, не використання засобів захисту органів слуху, захисту рук від вібрації, а також у зв'язку з неповним забезпеченням працюючих засобами індивідуального захисту. Причиною професійного захворювання є довгострокова дія на працюючого шкідливих виробничих факторів: виробничого шуму, перевищуючого ПДУ в 2,82 рази, локальної вібрації. За даним актом позивачу був встановлений наступний діагноз: «Попередній: Неврит слухових органів. Туговухість III ст. Заключний: Вегетативно-сенсорна поліневропатія верхніх кінцівок з помірно-вираженими вегетативно-трофічними порушеннями на кистях в поєднанні з міофіброзом надлопаткових м'язів, двостороннім плече-лопатковим періартрозом з обмеженням ротаційних рухів в плечових суглобах. Захворювання професійне. Нейросенсорна туговухість 4 ст. зі значним ступенем зниження слуху. Супутній діагноз: «Гіпертонічна хвороба І ст.».

Згідно висновку МСЕК від 04.10.2002 року ОСОБА_3 встановлено 45% стійкої втрати професійної працездатності у зв'язку з професійним захворюванням, з яких 25% первинно, згідно з акту № 32 від 19.04.2002 року.

Відповідно до вказаних актів розслідування хронічного професійного захворювання вини працівника у порушенні трудових обов'язків та правил охорони здоров'я встановлено не було.

При повторному огляді на МСЕК 14.12.2009 року позивачу встановлено 45% стійкої втрати професійної працездатності безтерміново у зв'язку з двома професійними захворюваннями та встановлено 3 групу інвалідності (а.с. 14).

Оскільки спірні правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди працівнику виникли з моменту встановлення позивачу вперше за висновками МСЕК ступеню втрати професійної працездатності за двома професійними захворюваннями у 2001 та 2002 роках, суд першої інстанції, вирішуючи спір, правильно застосував норми матеріального закону, який діяв на час виникнення спірних правовідносин відповідно до ч. 2 ст. 5 ЦК України.

Відповідно до п. п. «е» п. 1) ч. 1 ст. 21 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, що спричинили втрату працездатності», у разі настання страхового випадку, Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний у встановленому законодавством порядку виплатити грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому.

Згідно з ч. 3 ст. 28 вказаного Закону, за наявності факту заподіяння моральної шкоди потерпілому провадиться страхова виплата за моральну шкоду.

Таким чином, діючим на час виникнення спірних правовідносин законодавством, обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди у зв'язку з професійним захворюванням було покладено саме на правонаступника місцевого органу Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Суми - Фонд соціального страхування від нещасних випадків у Сумській області.

Доводи заявника апеляційної скарги щодо застосування до спірних правовідносин положень Закону України від 28.12.2014р. №77-У11 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо формування загально обов'язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці» згідно якого частиною 8 ст. № 36 нової редакції Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» якою передбачено, що відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України, апеляційний суд відхиляє.

Статтею 58 Конституції України визначено, що закони і нормативно-правові акти не мають зворотної сили дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до ч.3 ст. 5 ЦК України якщо цивільні відносини виникли раніше і регулюються актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Редакція ст. 21 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" від 23.09.1999 року № 1105 (далі Закон №1105) на час встановлення позивачу ступеню втрати працездатності в 2001 та 2002 роках, передбачала, що у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків був зобов'язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті, в т.ч. грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому.

Страхові виплати, як допомога у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю до відновлення працездатності або встановлення інвалідності; одноразова допомога в разі стійкої втрати професійної працездатності або смерті потерпілого; щомісяця грошова сума в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого; пенсія по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; пенсія у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, це самостійні види соціальних виплат передбачених цим законом, а тому їх призначення та виплата не впливають на вирішення заявленого спору про відшкодування моральної шкоди.

Щодо доводів апеляційної скарги про завеликий розмір грошової компенсації присуджений місцевим судом, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншими ушкодженнями здоров'я.

За змістом закону, проявом моральної шкоди стосовно фізичної особи є душевні страждання, яких вона зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою заподіювача шкоди щодо потерпілого. Оскільки підставою виникнення обов'язку по відшкодуванню моральної шкоди є правопорушення, а у справі достовірно встановлено, що роботодавець вчинив правопорушення відносно позивача, тому є і моральні страждання з приводу порушення його прав.

Колегія суддів вважає, що місцевий суд, вирішуючи спір, вірно виходив з того, що позивач надав докази завдання йому моральної шкоди в результаті ушкодження здоров'я, довів певний її розмір. У позовній заяві містяться посилання на те, у чому саме полягає завдання моральної шкоди позивачу, якими доказами це підтверджується, з яких міркувань виходив позивач, визначаючи розмір моральної шкоди.

Відповідно до вказаних актів розслідування хронічних професійних захворювань вини працівника у порушенні трудових обов'язків та правил охорони здоров'я встановлено не було.

За змістом п.3 ст. 34 Закону №1105 моральна (немайнова) шкода, заподіяна умовами виробництва, яка не спричинила втрати потерпілим професійної працездатності, відшкодовується Фондом соціального страхування від нещасних випадків за заявою потерпілого з викладом характеру заподіяної моральної (немайнової) шкоди та за поданням відповідного висновку медичних органів. Відшкодування здійснюється у вигляді одноразової страхової виплати незалежно від інших видів страхових виплат. Сума страхової виплати за моральну (немайнову) шкоду визначається в судовому порядку. При цьому сума страхової виплати не може перевищувати двохсот розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати, незалежно від будь-яких інших страхових виплат.

Обов'язковість такого висновку медичних органів у разі встановлення потерпілому при стійкої втрати працездатності Закон №1105 не передбачав.

Судом першої інстанції присуджена грошова компенсація завданої моральної шкоди в сумі 20000,00 грн., яка не перевищує максимальний розмір визначений Законом №1105.

За таких обставин, посилання відповідача в апеляційній скарзі на недоведеність позивачем завдання йому моральної шкоди унаслідок ушкодження здоров'я під час виконання ним трудових обов'язків, є безпідставним.

Посилання у апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_3 виплачена одноразова допомога по двох страхових випадках та щомісячно відшкодовується сума втраченого заробітку, а тому вказані виплати компенсують моральний аспект страхового випадку, не ґрунтується на законі, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторонам повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх заявлених вимог у позові, дотримуючись засад змагальності у цивільному судочинстві.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції всебічно і повно з'ясував, обставини, що мають значення для справи і доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Сумській області залишити без задоволення.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 27 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 05.02.2018 року.

Головуючий - С.С. Ткачук

Судді: В.І. Криворотенко

О.Ю. Кононенко