Постанова

Іменем України

24 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 372/1216/14-ц

провадження № 61-36724св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М. (суддя-доповідач),

Курило В. П.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_2,

представник заявника - ОСОБА_3,

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: ОСОБА_2, виконавчий комітет Козинської селищної ради Обухівського району Київської області,

треті особи: комунальне підприємство Київської обласної ради «Обухівське бюро технічної інвентаризації», ОСОБА_5,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2, в інтересах якої діє ОСОБА_3, на постанову Апеляційного суду Київської області

від 07 червня 2018 року в складі колегії суддів: Волохова Л. А., Матвієнко Ю. О., Суханової Є. М.,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2012 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до

ОСОБА_2, виконавчого комітету Козинської селищної ради Обухівського району Київської області, треті особи: комунальне підприємство Київської обласної ради «Обухівське бюро технічної інвентаризації» (далі -

КП КОР «Обухівське БТІ»), ОСОБА_5, про визнання права власності на житловий будинок та визнання незаконним рішення.

У жовтні 2012 року ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом до

ОСОБА_2 про визнання права власності на частину будинку та частину господарських будівель до нього.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 22 листопада

2012 року вказані позови об'єднано в одне провадження.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 28 серпня 2013 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на індивідуальний житловий триповерховий будинок, житловою площею 128,5 кв. м, загальною площею 1101,5 кв. м, з господарськими спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Визнано незаконним рішення виконавчого комітету Козинської селищної ради «Про оформлення свідоцтва про право власності» від 14 вересня 2010 року

№ 11/10.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Позов ОСОБА_5 залишено без задоволення.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 21 листопада 2013 року заяву ОСОБА_5 про відмову від позову прийнято та задоволено.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 28 серпня 2013 року в частині залишення без задоволення позову ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про визнання за ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності з ОСОБА_2 право власності на 1/2 частини індивідуального житлового будинку та 1/2 частини господарських будівель до нього скасовано, а провадження у справі в цій частині закрито.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 21 листопада 2013 року рішення Обухівського районного суду Київської області від 28 серпня 2013 року в частині задоволення позову ОСОБА_4 залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 лютого 2014 року касаційну скаргу ОСОБА_2, в інтересах якої діє ОСОБА_6, відхилено.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 28 серпня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 21 листопада 2013 року залишено без змін.

У березні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Обухівського районного суду Київської області від 28 серпня 2013 року, посилаючись, як на нововиявлену обставину, на той факт, що основною підставою для ухвалення оскаржуваного рішення суду була постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 26 березня 2013 року, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Козинської селищної ради, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання протиправним і скасування рішення від 12 грудня 2003 року № 5-19 про надання ОСОБА_4 дозволу на будівництво індивідуального житлового будинку на належній ОСОБА_2 земельній ділянці у смт. АДРЕСА_1 було відмовлено. Проте у подальшому ухвалою Вищого адміністративного суду України від 05 грудня 2013 року вказана постанова від 26 березня

2013 року була скасована, а тому ОСОБА_2 вважала, що зазначені обставини вказують на недоведеність факту її згоди на забудову земельної ділянки, відсутність необхідної дозвільної документації, що безпосередньо вказує на самовільність будівництва, хоча позов поданий ОСОБА_4 про визнання права власності на законне будівництво.

Питання щодо перегляду за нововиявленими обставинами рішення Обухівського районного суду Київської області від 28 серпня 2013 року переглядалось судами першої та апеляційної інстанцій неодноразово.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 20 листопада

2017 року справу за заявою ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Обухівського районного суду Київської області

від 28 серпня 2013 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, виконавчого комітету Козинської селищної ради Київської області про визнання права власності на 1/2 частини житлового будинку передано для розгляду до Кагарлицького районного суду Київської області, на підставі статей 25, 116 ЦПК України 2004 року.

Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 12 лютого

2018 року заяву ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Обухівського районного суду Київської області від 28 серпня 2013 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, виконавчого комітету Козинської селищної ради Обухівського району Київської області про визнання права власності на житловий будинок та визнання незаконним рішення суду задоволено.

Скасовано рішення Обухівського районного суду Київської області від 28 серпня 2013 року про задоволення позовних вимог ОСОБА_4 та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Ухвалюючи рішення про задоволення заяви про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами, суд першої інстанції виходив з того, що відсутність законного дозволу на будівництво є істотною обставиною для прийняття рішення у цій справі, так як це істотно впливає на допустимість, як доказу, дозволу на виконання будівельних робіт від 30 грудня 2004 року № 179, виданого позивачу Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю Обухівської районної державної адміністрації на виконання будівельних робіт з будівництва індивідуального будинку та комплексу господарських споруд у

смт. Козин по вул. Старокиївській. Разом з тим, відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, власником якої є відповідач та за якою визнано право власності на нерухомий об'єкт, у зв'язку із чим позивач має право лише на відшкодування витрат, пов'язаних з будівництвом.

Не погоджуючись із указаним рішенням суду ОСОБА_5 звернулась зі скаргою до суду апеляційної інстанції.

Постановою Апеляційного суду Київської області від 07 червня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково.

Рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 12 лютого

2018 року скасовано та прийнято нову постанову, якою відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Обухівського районного суду Київської області

від 28 серпня 2013 року.

Відмовляючи у задоволенні заяви про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами, апеляційний суд виходив з того, що зазначена заявником обставина не є нововиявленою обставиною у розумінні статті 423 ЦПК України, а тому не є підставою для перегляду рішення суду у зв'язку із нововиявленими обставинами.

У червні 2018 рокуОСОБА_2, в інтересах якої діє ОСОБА_3, подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права,просила скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувана постанова не відповідає засадам законності і обґрунтованості, постановлена з порушенням норм процесуального права та є помилковою.

У серпні 2018 року представник ОСОБА_4 - ОСОБА_8 подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення апеляційного суду не відповідає.

Звертаючись до суду першої інстанції із заявою про перегляд рішення цього ж суду від 28 серпня 2013 року у зв'язку із нововиявленими обставинами, ОСОБА_2, посилалася на той факт, що основною підставною для ухвалення оскаржуваного рішення суду була постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 26 березня 2013 року, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Козинської селищної ради, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання протиправним і скасування рішення від 12 грудня 2003 року № 5-19 про надання ОСОБА_4 дозволу на будівництво індивідуального житлового будинку на належній ОСОБА_2 земельній ділянці у смт. АДРЕСА_1, було відмовлено. Проте у подальшому ухвалою Вищого адміністративного суду України від 05 грудня

2013 року вказана постанова від 26 березня 2013 року була скасована, а тому ОСОБА_2 вважала, що зазначені обставини вказують на недоведеність факту її згоди на забудову земельної ділянки, відсутність необхідної дозвільної документації, що безпосередньо вказує на самовільність будівництва, хоча позов поданий ОСОБА_4 про визнання права власності на законне будівництво.

Підставою для задоволення позову ОСОБА_4 про визнання права власності на спірний будинок та визнання незаконним рішення виконавчого комітету Козинської селищної ради від 14 вересня 2010 року

№ 11/10 «Про оформлення свідоцтва про право власності» стала постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 26 березня 2013 року в справі № 2а-312/12, якою було встановлено законність прийняття рішення виконавчого комітету Козинської селищної ради від 12 грудня 2003 року № 5-19 «Про дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку» щодо ОСОБА_4

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 05 грудня 2013 року скасовано постанову Київського апеляційного адміністративного суду

від 26 березня 2013 року, а постанову Печерського районного суду м. Києва

від 17 грудня 2012 року залишено без змін. Вказаною постановою Печерського районного суду м. Києва визнано протиправним та скасовано рішення Козинської селищної ради від 12 грудня 2003 року №5-19 «Про дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку».

Згідно зі статтею 423 ЦПК України підставами перегляду рішення або ухвали суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, є істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; встановлені вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення рішення, що підлягає перегляду.

Отже, задовольняючи заяву про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Обухівського районного суду Київської області від 28 серпня 2013 року, суд першої інстанції, встановивши, що постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 26 березня 2013 року, яка стала підставою для ухвалення рішення суду першої інстанції від 28 серпня 2013 року, що підлягає перегляду, було скасовано ухвалою Вищого адміністративного суду України

від 05 грудня 2013 року, дійшов правильного висновку про те, що вказана постанова є нововиявленою обставиною у розумінні статті 423 ЦПК України.

Згідно із положеннями статей 328, 331 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди, тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Частиною першою статті 376 ЦК України передбачено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК України).

Судом установлено, що ОСОБА_2 не давала згоду на забудову

ОСОБА_4, належної їй на праві приватної власності земельної ділянки.

Отже, суд першої інстанції, встановивши, що рішенням суду було скасовано дозвіл, наданий ОСОБА_4 на будівництво спірного будинку на земельній ділянці, що належить на праві власності ОСОБА_2, що є істотною обставиною для прийняття рішення у вказаній справі, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_4 про визнання права власності на самочинне будівництво та скасування рішення виконавчого комітету Козинської селищної ради від 14 вересня 2010 року № 11/10 «Про оформлення свідоцтва про право власності» не підлягають задоволенню, з підстав, викладених у позовній заяві.

Оскільки під час дослідження доказів та встановлення фактів у справі, судом першої інстанції не були порушені норми процесуального права, правильно застосовані норми матеріального закону, тому рішення суду є законним і обґрунтованим.

Установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, яке відповідає закону, суд касаційної інстанції скасовує судове постанову суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції відповідно до статті 413 ЦПК України.

Керуючись статтями 389, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_2, в інтересах якої діє ОСОБА_3, задовольнити.

Постанову Апеляційного суду Київської області від 07 червня 2018 року скасувати та рішення Кагарлицького районного суду Київської області

від 12 лютого 2018 року залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасоване рішення апеляційного суду втрачає законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В.І. Журавель

В.М. Коротун

В.П. Курило