ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОСОБА_1
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/1420/18
Провадження № 2/210/1099/18
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"16" жовтня 2018 р. м. Кривий Ріг

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого-судді Ступак С.В.,

за участі секретаря судового засідання Драгунової Я.М.,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривому Розі, цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради про встановлення юридичних фактів та визнання права власності на 8/20 частки житлового будинку з господарчими спорудами в порядку спадкування за заповітом, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2018 року позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради та просив суд встановити факт володіння за життя на праві приватної власності ОСОБА_5 ОСОБА_6, померлою 15 березня 1995 року, та ОСОБА_7, померлої 17 серпня 1999 року, 8/20 частинами житлового будинку з господарчими спорудами за адресою: місто Кривий Ріг, вулиця Партизанська, буд. 74, який в цілому складається з: житловий будинок А-1 загальною площею 60,6 кв.м., житловою 32, 40 кв.м., літня кухня «Г», вбиральня «Е», вбиральня «Ж», водопровід "І"; огорожа №1-2 та визнати за ОСОБА_4, (р.н.к.о.п.п. НОМЕР_1), право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_7, померлої 17 серпня 1999 року, яка фактично прийняла, але не оформила своїх спадкових справ після смерті рідної сестри ОСОБА_8, яка померла раніше 15 березня 1995 року, на 8/20 частини житлового будинку з господарчими спорудами за адресою: місто Кривий Ріг, вулиця Партизанська, буд. 74, який в цілому складається з: житловий будинок А-1 загальною площею 60,6 кв.м., житловою 32, 40 кв.м., літня кухня «Г», вбиральня «Е», вбиральня «Ж», водопровід "І"; огорожа №1-2.

В обґрунтування позову зазначив, що 17 серпня 1999 року померла тітка позивача ОСОБА_3 ОСОБА_7, а за чотири роки до неї, 15 березня 1995 року, померла його рідна сестра ОСОБА_8. На день смерті ОСОБА_8 її сестра ОСОБА_7 була зареєстрована з нею за однією адресою: м. Кривий Ріг, вул.. Партизанська, буд. 74. Відповідно до ст.. 549 Цивільного Кодексу УРСР (редакція 1963 року) ОСОБА_7, вважається такою, що фактично прийняла спадщину після смерті своєї сестри, але юридично своїх спадкових справ не оформила. Заява про відмову від спадщини нею за життя не подавалася. За життя ОСОБА_7 залишила заповіт, посвідчений Третьою Криворізькою державною нотаріальною конторою 24 березня 1987 року за реєстровим №1-1417, згідно якого все своє майно вона заповіла позивачу.

Майно, яке належало ОСОБА_7, померлій 17 серпня 1999 року, ОСОБА_4, прийняв в установлений законом строк, оскільки 26 серпня 1999 року за №656 подав до Третьої Криворізької державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за заповітом, на підставі якої заведено спадкову справу за №417/1999.

Після смерті ОСОБА_7 відкрилася спадщина на належні їй 8/20 частки житлового будинку з господарчими побудовами, який розташована за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Партизанська, буд. 74. Право власності на вказане майно було втрачено, але відповідно до довідки, яку видано КП ДОР «Криворізьке БТІ» №160876 від 12.03.2017 року, зазначено, що 8/20 частки житлового будинку з господарчими побудовами за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Партизанська, буд. 74, належать: ОСОБА_9 1/20 частка, ОСОБА_10 1/20 частка на підставі рішення народного суду Дзержинського району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13.12.1966 року справа №2-225; ОСОБА_7 3/20 частки, ОСОБА_8 3/20 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 07.07.1971 року Третьою Криворізькою державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі №2-1901.

21 березня 2018 року позивач звернувся до ОСОБА_11, державного нотаріуса Третьої Криворізької державної нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_7. Але постановою від 21.03.2018 року №360/02-14/02-31 у видачі свідоцтва йому було відмовлено, посилаючись на те, що при огляді документів було виявлено відсутність документів, які б підтверджували родинні відносини між померлими ОСОБА_7 та ОСОБА_5 ОСОБА_6, як між рідними сестрами, та відсутні документи, що підтверджують право власності на спадкове майно та для вирішення питання спадкування рекомендовано звернутися до суду.

ОСОБА_12 ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на праві приватної власності належало 8/20 частини житлового будинку з господарчими спорудами по вул.. Партизанська, 74. Але жодного документу, який би підтверджував право власності померлих не збереглося. За запитом державного нотаріуса Третьої Криворізької державної нотаріальної контори позивач звертався до Криворізької філії Державного нотаріального архіву, але згідно листа від 19.02.2018 року №89/02-05, який знаходиться в матеріалах спадкової справи, отримати дублікати документів неможливо. Встановлення судом факту володіння будівлею на праві власності можливе, якщо у заявника загублено або втрачено правовстановлюючий документ на будівлю та зазначений факт не може бути підтверджений у позасудовому порядку. На підтвердження цього факту заявник подає докази щодо неможливості одержання ним відповідного документа або його поновлення.

На підставі вищевикладеного позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Ухвалою суду від 23 квітня 2018 року по справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено справу до розгляду.

За клопотанням представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_2, ухвалою суду від 23 травня 2018 року, витребувано з Третьої Криворізької державної нотаріальної контори копія спадкової справи № 417/1999, яку заведено після смерті ОСОБА_7.

Ухвалою суду від 19 вересня 2018 року закрито підготовче судове засідання, призначено справу до судового розгляду та задоволено клопотання позивача та його представника про виклик свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14.

Відповідач виконавчий комітет Металургійної районної у місті ради про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи розписками про отримання судових повісток (а.с. 37, 42, 71), причини неявки суду не повідомили, вважається належним чином повідомлений про розгляд справи відповідно до п. 1 ч. 8 ст. 128 ЦПК України.

Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду.

Згідно вимог ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з'явився в судове засідання, не повідомив причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступних висновків.

17 серпня 1999 року померла ОСОБА_15, про що відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Дзержинської районної ради міста Кривого Рогу Дніпропетровської області зроблено запис № 989, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-КИ № 274204 від 19.08.1999 року. (а.с.8)

15 березня 1995 року померла ОСОБА_8, про що відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Дзержинської районної ради міста Кривого Рогу Дніпропетровської області зроблено запис № 286, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-КИ № 317671 від 16.03.1995 року. (а.с.9)

З довідки № 160876 від 12.03.2018 року виданої Комунальним підприємством Дніпропетровської обласної ради «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» за підписом начальника КП ДОР «Криворізьке БТІ» ОСОБА_16 та оброблювача інформаційного матеріалу ОСОБА_17 вбачається, що 8/20 частки житлового будинку з господарчими побудовами за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Партизанська, буд. 74, належать: ОСОБА_9 (російською мовою) 1/20 частка, ОСОБА_10 (російською мовою) 1/20 частка на підставі рішення народного суду Дзержинського району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13.12.1966 року справа №2-225; ОСОБА_7 3/20 частки, ОСОБА_8 3/20 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 07.07.1971 року Третьою Криворізькою державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі №2-1901. (а.с.12)

За життя, 24 березня 1987 року ОСОБА_7 склала заповіт, який був посвідчений державним нотаріусом Третьої Криворізької державної нотаріальної контори ОСОБА_18 та зареєстрований в реєстрі за № 1-1417, відповідно до якого все своє майно вона заповіла ОСОБА_3. (а.с.11)

26 серпня 1999 року за №656 ОСОБА_4 подав до Третьої Криворізької державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за заповітом, на підставі якої заведено спадкову справу за №417/1999. (а.с.45)

21 березня 2018 року державним нотаріусом Третьої Криворізької державної нотаріальної контори ОСОБА_11, постановою №360/02-14/02-31 було відмовлено у видачі свідоцтва ОСОБА_3, посилаючись на те, що при огляді документів було виявлено відсутність документів, які б підтверджували родинні відносини між померлими ОСОБА_7 та ОСОБА_5 ОСОБА_6, як між рідними сестрами, та відсутні документи, що підтверджують право власності на спадкове майно. (а.с. 14)

Частиною 1 ст. 315 ЦПК України передбачено, що в судовому порядку може бути встановлено факт родинних відносин між фізичними особами.

Так з матеріалів справи вбачається, що померлі ОСОБА_8 та ОСОБА_7 були рідними сестрами, так як, прізвище та по-батькові вказаних осіб співпадає, відповідно до копії домової книги будинку по вулиці Партизанська, буд. 74, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, народилися в одному селі Нарилів Білогорського району Хмельницької області, при цьому жодна із сестер ніколи не були одружені, прізвище «Килиба» не змінювали, до того ж мають спільне по батькові «Семенівна». (а.с. 15-16)

Окрім цього, 16 жовтня 2018 року, в судовому засіданні була допитана свідок ОСОБА_19, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка підтвердила факт родинних відносин між ОСОБА_5 ОСОБА_6 та ОСОБА_7, як між рідними сестрами.

Відповідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно з п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявн Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Спадкові відносини виникають з моменту відкриття спадщини.

Як частина друга статті 1220 ЦК України, так і стаття 525 ЦК Української РСР визначають, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Отже, за змістом указаних норм відносини спадкування регулюються нормами ЦК України 2004 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 1 січня 2004 року) або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК Української РСР 1963 року.

Статтею 549 ЦК УРСР 1963 року, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Встановлення судом факту володіння будівлею на праві власності можливе, якщо у заявника загублено або втрачено правовстановлюючий документ на будівлю та зазначений факт не може бути підтверджений у позасудовому порядку. На підтвердження цього факту заявник подає докази щодо неможливості одержання ним відповідного документа або його поновлення (пленум ВСУ «Про практику про встановлення юридичних фактів» від 19.06.2013р).

Відповідно до ч. 1. ст.. 392 Цивільного Кодексу України власник майна може пред»явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Також це роз»яснено у п. 3.1. листа ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ лист №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування». До того ж у листі Верховного Суду України від 01.01.2012 року щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, у п. 3 зазначено якщо заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення він звертається до суду із заявою щодо встановлення даного факту.У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення ч. 2 ст. 315 ЦПК України.

ОСОБА_12 ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на праві приватної власності належало 8/20 частини житлового будинку з господарчими спорудами по вул.. Партизанська, 74. Але жодного документу, який би підтверджував право власності померлих не збереглося.

Обом сестрам, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 належало по 4/20 частки від житлового будинку з господарчими спорудами по вул.. Партизанська, буд. 74, що підтверджується довідкою КП ДОР «Криворізьке БТІ» №160876 від 12.03.2017.

За запитом державного нотаріуса Третьої Криворізької державної нотаріальної контори до Криворізької філії Державного нотаріального архіву, відповідно до листа від 19.02.2018 року №89/02-05, отримати дублікати документів неможливо. (а.с.60)

Так як ОСОБА_8 померла раніше, її сестра фактично прийняла, але юридично не оформила своїх спадкових прав. Тому спадкове майно після смерті ОСОБА_7 складає 8/20 частки житлового будинку з господарчими спорудами по вул.. Партизанська, буд. 74.

Відповідно до ч.2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про становлення фактів, що мають юридичне значення. У п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року, йдеться про те, що заява про встановлення факту прийняття спадщини та місця її відкриття може бути розглянуто судом у порядку окремого провадження, якщо орган, який вчиняє нотаріальні дії, не вправі видати заявникові свідоцтво про право на спадщину через відсутність або недостатність документів, що необхідні для підтвердження в нотаріальному порядку факту вступу в управління або володіння спадковим майном.

В судовому засіданні встановлено і матеріалами справи підтверджується той факт, що ОСОБА_7 після смерті сестри ОСОБА_8. фактично вступила в управління спадковим майном, встановлення даного факту має для позивача юридичне значення, так як надасть їй можливість оформити спадщину у передбаченому законом порядку, іншим шляхом це встановити неможливо, суд приходить до висновку про задоволення заяви ОСОБА_3 в частині встановлення факту володіння за життя на праві приватної власності ОСОБА_5 ОСОБА_6, померлою 15 березня 1995 року, та ОСОБА_7, 8/20 частинами житлового будинку з господарчими спорудами за адресою: місто Кривий Ріг, вулиця Партизанська, буд. 74, який в цілому складається з: житловий будинок А-1 загальною площею 60,6 кв.м., житловою 32, 40 кв.м., літня кухня «Г», вбиральня «Е», вбиральня «Ж», водопровід І; огорожа №1-2.

Щодо позовних вимог про визнання права власності на спадкове майно за заповітом, то суд зазначає.

Оскільки спірні правовідносини виникли до 1 січня 2004 року, відносини регулюються ЦК України 1963 року, Законом України «Про власність».

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про власність», чинного на час виникнення спірних правовідносин, громадянин набуває права власності на доходи від участі у спільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом. Згідно ст. 49 зазначеного Закону володіння майном вважається правомірним, якщо інше не було встановлено судом, арбітражним судом, третейським судом.

Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається після смерті особи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

У відповідності до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до вимог ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно з ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до п. 23 Постанови №7 Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Аналіз перевірених і оцінених судом доказів переконує суд, що заявником надані належні та допустимі докази на підтвердження заявлених вимог, які не викликають сумніву у їх достовірності та належності, що є підставою для задоволення заяви.

При цьому, до вказаного висновку суд прийшов, виходячи не тільки із вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року (остаточне - 17.06.2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «ОСОБА_17 проти Туреччини»)».

Положеннями ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини, як джерело права. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод ратифікована Україною Законом України і набрала чинності для України 11.09.1997 та є обовязковою.

За таких підстав суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 524, 549 ЦК УРСР 1963 року,ст.ст. 1261, 1268-1270 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 13, 19, 76-81, 280, 293, 315, 319, п. п. 9, 15 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 року, яка набрала чинності 15.12.2017 року),суд, -

ВИРІШИВ:

ОСОБА_20 ОСОБА_21 до Виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради про встановлення юридичних фактів та визнання права власності на 8/20 частки житлового будинку з господарчими спорудами в порядку спадкування за заповітом задовольнити.

Встановити факт володіння за життя на праві приватної власності ОСОБА_5 ОСОБА_6, померлою 15 березня 1995 року, та ОСОБА_7, померлої 17 серпня 1999 року, 8/20 частинами житлового будинку з господарчими спорудами за адресою: місто Кривий Ріг, вулиця Партизанська, буд. 74, який в цілому складається з: житловий будинок А-1 загальною площею 60,6 кв.м., житловою 32, 40 кв.м., літня кухня «Г», вбиральня «Е», вбиральня «Ж», водопровід "І"; огорожа №1-2.

Визнати за ОСОБА_4, (р.н.к.о.п.п. НОМЕР_1), право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_7, померлої 17 серпня 1999 року, яка фактично прийняла, але не оформила своїх спадкових справ після смерті рідної сестри ОСОБА_8, яка померла раніше 15 березня 1995 року, на 8/20 частини житлового будинку з господарчими спорудами за адресою: місто Кривий Ріг, вулиця Партизанська, буд. 74, який в цілому складається з: житловий будинок А-1 загальною площею 60,6 кв.м., житловою 32, 40 кв.м., літня кухня «Г», вбиральня «Е», вбиральня «Ж», водопровід "І"; огорожа №1-2.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення суду складено 26 жовтня 2018 року..

Суддя: С. В. Ступак