Постанова

Іменем України

28 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 490/3230/14-ц

провадження № 61-1893св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого: Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М., Крата В. І. (суддя-доповідач),

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 18 серпня 2016 року у складі судді Шаманської Н. О.,

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 листопада 2017 року справу № 490/3230/14-ц призначено до судового розгляду.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК справа № 490/3230/14-ц передана до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У березні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про реальний розподіл житлового будинку та визначення порядку користування земельною ділянкою. Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 5 листопада 2014 року позов ОСОБА_1 задоволено частково, проведено реальний розподіл будинку АДРЕСА_1 в м. Миколаєві та визначено порядок користування земельною ділянкою за 2 варіантом будівельно-технічної експертизи.

22 грудня 2015 року ОСОБА_2 оскаржила до апеляційного суду Миколаївської області рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 5 листопада 2014 року.

Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 21 березня 2016 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження на підставі частини третьої статті 297 ЦПК (у редакції, чинній на час постановлення ухвали), у зв'язку з ненаданням належних доказів, що підтверджують поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.

11 серпня 2016 року ОСОБА_2 повторно подала апеляційну скаргу та заяву про поновлення строку із зазначенням причин його пропуску, посилаючись на те, що копію рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 5 листопада 2014 року отримала особисто 5 серпня 2016 року.

Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 18 серпня 2016 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження і суд зробив висновок, що законом не передбачено поновлення строку апеляційного провадження у разі подання повторної апеляційної скарги із заявою про поновлення строку.

У вересні 2016 року ОСОБА_2 подала касаційну скаргу, у якійпросить скасувати ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 18 серпня 2016 року у справі № 490/3230/14-ц та направити справу до апеляційного суду для продовження розгляду справи. ОСОБА_2 посилається на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права. На обґрунтування касаційної скарги вказує на те, що апеляційна скарга не є повторно поданою, оскільки повний текст рішення вона отримала 5 серпня 2016 року та подала особисто апеляційну скаргу.

Верховний Суд відхиляє доводи касаційної скарги ОСОБА_2 з таких підстав.

Згідно з вимогами пункту 3 частини четвертої 4 статті 297 ЦПК (у редакції, чинній на час постановлення оскарженої ухвали), суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі у випадку, якщо є ухвала про відмову у задоволенні апеляційної скарги цієї особи або про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою. Тобто, цією нормою процесуального закону імперативно визначено, що суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження у випадку, якщо є ухвала про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою.

Європейський суд з прав людини зауважив, що «право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою (VOLOVIK v. UKRAINE, N 15123/03, § 53, 55, ЄСПЛ, від 6 грудня 2007 року). Норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (PERETYAKA AND SHEREMETYEV v. UKRAINE, № 17160/06 та N 35548/06, § 34, ЄСПЛ, від 21 грудня 2010 року).

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про те, що оскаржена ухвала постановлена без додержанням норм процесуального права. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржену ухвалу без змін.

Керуючись статтями 400, 406, 409, 416 ЦПК, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 18 серпня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В.І. Журавель

В. М. Коротун

В. І. Крат