Справа № 510/649/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.01.2018 року Ренійський районний суд Одеської області

У складі: головуючого судді - Сорокіна К.В.,

при секретарі - Івановій Н.С.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у залі суду в місті Рені справу за позовом ОСОБА_1 до Плавнівської сільської ради Ренійського району Одеської області про встановлення факту проживання однією сім'єю та визнання права власності на спадкове майно, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду із позовом до Плавнівської сільської ради Ренійського району Одеської області про визнання права власності на спадкове майно у вигляді земельної ділянки площею 2,56 га та майнового паю члена КСП «Світанок», після смерті ОСОБА_2 Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що він є спадкоємцем четвертої черги за законом, оскільки більше п'яти років проживав однією сім'єю із спадкодавцем, прийняв спадщину в порядку ст. 1268 ч. 3 ЦК України. Пізніше, позивач звернувся до державної нотаріальної контори за оформленням спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину йому було відмовлено у зв'язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на нерухоме майно. Спадкоємець за заповітом спадщину не прийняв, помер ІНФОРМАЦІЯ_2 р.

Позивач у судове засідання не з'явився, направив до суду заяву з проханням розглянути справу без його участі, наполягав на задоволенні уточнених позовних вимог.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, направив до суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутність, не заперечує проти задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва свідоцтво про смерть ОСОБА_2, померла - ІНФОРМАЦІЯ_3 р.; копія свідоцтва свідоцтво про смерть ОСОБА_3, помер - ІНФОРМАЦІЯ_4 р.; копія заповіту ОСОБА_2 від 11.01.2007 р., яким вона все своє майно заповіла сину ОСОБА_3; копія державного акту на право на земельну ділянку площею 2,56 га (кадастровий номер НОМЕР_1; НОМЕР_2), цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, власник - ОСОБА_2; копія свідоцтва про право власності на майновий пай члена КСП «Світанок» на ім'я ОСОБА_2 серія НОМЕР_3; довідка про нормативну грошову оцінку земельної ділянки площею 2,56 га, розташовану на території Плавнівської сільської ради Ренійського району Одеської області, згідно якої грошова оцінка становить 28 919,14 грн..; протокол опиту ОСОБА_4 за її згодою від 04.07.2017 р.; копія постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії, підстава - відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на нерухоме майно.

Дослідивши надані докази, судом було встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року померла ОСОБА_2 Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшло: право власності на земельну ділянку розміром 2,56 га на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4 від 16.03.2006 р. та право на майновий пай члена КСП «Світанок».

За життя ОСОБА_2 залишила заповідальне розпорядження, яким все своє майно заповідала сину ОСОБА_3, який ІНФОРМАЦІЯ_2 р. помер в м. Москва РФ, спадщину не прийняв.

Оскільки спадкоємець за заповітом спадщину не прийняв, право на спадкування за законом одержав ОСОБА_1, як спадкоємець четвертої черги, оскільки проживав разом із спадкодавцем однією сім'єю не менш п'яти років до часу відкриття спадщини, сплачував комунальні платежі, обробляв город, здійснював усі необхідні похоронні обряди, після смерті ОСОБА_2, що підтверджується протоколом опиту ОСОБА_4 від 04.07.2017 р.

У встановлений законодавством строк позивач не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак, на момент відкриття спадщини, постійно проживав разом із спадкодавцем, тобто прийняв спадщину в порядку ст. 1268 ч. 3 ЦК України.

Пізніше ОСОБА_1 звернувся до нотаріуса за оформленням спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину, йому було відмовлено, у зв'язку із відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на нерухоме майно.

Позивач разом із спадкодавцем проживав однією сім'єю більше п'яти років, він допомагав та доглядав за будинком, сплачував комунальні платежі, здійснював похорони ОСОБА_2, оскільки її син разом з нею не мешкав, а вона, як особа похилого віку, потребувала допомоги. Тому позивач просить встановити факт спільного проживання з ОСОБА_2 однією сім'єю протягом останніх п'ять років, оскільки від цього залежить виникнення в нього права на спадкування за законом як спадкоємця четвертої черги. Іншим шляхом, окрім судового, встановити цей факт, не можливо. Тому, ці обставини змусили позивача звернутися до суду із позовом про встановлення факту спільного проживання із спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини та про визнання права власності на спадкове майно.

Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні.

Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Факт спільного проживання спадкодавця та позивача протягом останніх п'яти років підтверджується протоколом опиту ОСОБА_4 за її згодою відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 20 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", встановлено, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за

наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про

встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю,

постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

Пунктом 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", роз'яснено, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

За змістом ч.1, ч. 4 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Таким чином, ОСОБА_1 є спадкоємцем четвертої черги після смерті ОСОБА_2, оскільки проживав разом із спадкодавцем однією сім'єю більше п'яти років до часу відкриття спадщини та має право на спадкове майно у вигляді права власності на земельну ділянку площею 2,56 га та майнового паю члена КСП «Світанок».

Спадкоємець за заповітом ОСОБА_3 помер, спадщину не прийняв.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України).

Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно поживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.ст. 1270 ЦК України, він не заявив відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Як було встановлено судом, позивач у справі є спадкоємцем четвертої черги за законом (ст. 1264 ЦК України). Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивач прийняв спадщину шляхом постійно поживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Спадщина до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інших спадкоємців не має.

Таким чином, позивач прийняв спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та не заявляв про відмову від неї.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Таким чином, суд вважає, що позивач є суб'єктом набуття права власності на спадкове майно з підстав прийняття спадщини за законом в порядку ч.3 ст. 1268 ЦК України.

З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити його вимоги щодо визнання за ним права власності на спадкове майно у вигляді земельної ділянки та майнового паю, яке залишилося після смерті ОСОБА_2

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 130, 174, 212, 213, 256 ЦПК України, ст. ст. 15, 328, 1217, 1218, 1222, 1223, 1225, 1233, 1268, ЦК України, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Встановити факт проживання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 однією сім'єю з ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 р. більше п'яти років до часу відкриття спадщини.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку (кадастрові номера НОМЕР_1 та НОМЕР_2) розміром 2,56 га, що належала ОСОБА_2 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 16.03.2006 р. серії НОМЕР_4, виданого на підставі розпорядження Ренійської РДА від 28.07.2004 р. № 264/А-2004.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на майновий пай КСП «Світанок» (Одеська область, Ренійський район, с. Плавні), що належав померлій ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства, серії НОМЕР_3 від 11.04.2002 р., виданого Плавнівською сільською радою Ренійського району Одеської області.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Одеської області протягом тридцяті днів з дня його проголошення.

Суддя К.В. Сорокін