Гусятинський районний суд Тернопільської області
Справа № 596/979/17
Провадження № 2/596/19/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" серпня 2018 р.

Гусятинський районний суд Тернопільської області

у складі: головуючого судді Лисюк І.О.

за участю секретаря судового засідання Перцової В.В.,

представника позивача адвоката ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, представника відповідача ПАТ КБ ОСОБА_3 ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, Публічного акціонерного товариства комурційного банку «Приватбанк» про визнання недійсним кредитного договору,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом до відповідачів про визнання недійсним кредитного договору № 10/06/22МГ від 03 жовтня 2006 року, що укладений між ним та ЗАТ КБ «Приват Банк».

В обґрунтування позову посилається на те, що між ЗАТ КБ «Приватбанк» та позивачем ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 10/06/22МГ від 03.10.2006 року про надання кредиту у вигляді відновлюваної кредитної лінії у розмірі 26 200,00 дол. США на споживчі цілі, з кінцевим терміном повернення 03.10.2011р. На забезпечення виконання умов за вказаним кредитним договором між ЗАТ К Б «ПриватБанк» та ОСОБА_5 було укладено договір поруки №10/06/22МГ від 03.10.2006 року.

23 травня 2017 року у судовому засіданні Гусятинського районного суду Тернопільської області під час розгляду справи № 596/379/16-ц за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за Кредитним договором №10/06/22МГ від 03.10.2006 року, а саме під час дослідження доказів, було виявлено, що підписи які містяться у графі «ПОЗИЧАЛЬНИК» у Кредитному договорі №10/06/22МГ від 03 жовтня 2006 року, у Додатку №1 від 04 жовтня 2006 р. до кредитного договору №10/06/22МГ від 03 жовтня 2006 року, у Додатку №2 від 09 жовтня 2006 р. до кредитного договору №10/06/22МГ від 03 жовтня 2006 року, виконані не ОСОБА_2 та їй не належать.

Невідповідність підписів ОСОБА_2 вбачається, зокрема, і шляхом співставлення зразків підписів, які містяться у вказаних вище договорах із зразком підпису, який містяться у копії паспорту ОСОБА_2

Позивач ОСОБА_5 являється поручителем за оспорюваним кредитним договором на підставі договору поруки.

Враховуючи факт укладення договору поруки та норми статей 553, 554 ЦК України вбачається, що у випадку порушення зобовязань ОСОБА_2 за оспорюваним кредитним договором, Банк предявить майнові вимог до ОСОБА_5 як до поручителя за оспорюваним кредитним договором, що призведе до стягнення з ОСОБА_5 В.1. певної суми заборгованості за оспорюваним кредитним договором або примусової реалізації майна для забезпечення такого стягнення. Таким чином, майнові права та інтереси ОСОБА_7 будуть порушені.

В судовому засіданні представник позивача адвокат ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги, з мотивів, зазначених в заявах по суті.

Відповідач ОСОБА_2 позов визнала повністю. Суду пояснила, що вона не підписувала кредитного договору № 10/06/22МГ від 03 жовтня 2006 року, що укладений між нею та ЗАТ КБ «Приват Банк». Примірника договору вона не отримувала, а також нею не здійснювались дії щодо погашення заборгованості по договору.

Представник відповідача ПАТ КБ «ПриваБанк» ОСОБА_8 вважала позов необґрунтованим, посилаючись на те, що стороною позивача не доведено обставини, на які вони посилаються як на підставу позовних вимог. Також на думку представника відповідача позивачем пропущено строк позовної давності.

Суд, заслухавши вступне слово учасників справи, дослідивши докази, подані сторонами та письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, приходить до наступного.

Відповідно до копії укладеного спірного кредитного договору № 10/06/22МГ від 3 жовтня 2006 року ОСОБА_3 за наявності вільних грошових коштів зобовязується видати позичальнику ОСОБА_2 кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії з лімітом кредитування 26200 доларів США, окремими траншами, на підставі попередньої вимоги згідно п.2.1.2 цього договору в обмін на зобовязання Позичальника по поверненню кредиту і сплаті відсотків згідно Графіків погашення кредиту та відсотків, які оформляються у вигляді додатків до цього договору і є його невідємною частиною, комісії та винагороди, штрафу і пені в обумовлені даним договором термін. Кредит надається на споживчі цілі. Термін повного погашення кредиту 3 жовтня 2011 року включно. (а.с.7-8).

Відповідно до п.3 ч.1 ст.3 ЦК України серед загальних засад цивільного законодавства є свобода договору, яка означає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору, тощо (ст.ст.6,627 ЦК України).

У відповідності до ст.12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Частиною 3 ст. 203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Нормами ст.207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ст.218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо -, відеозапису та іншими доказами.

Як встановлено, відповідач ОСОБА_2, позивач ОСОБА_5 заперечують факт вчинення правочину, з тих підстав, що відповідач ОСОБА_2 не підписувала зазначений кредитний договір. Для доведення цих обставин позивач ОСОБА_5 просив призначити судову почеркознавчу експертизу (а.с.5, 68-69).

За клопотанням позивача ОСОБА_5 ухвалою суду від 6 жовтня 2017 року витребувано у відповідача ОСОБА_3 оригінал спірного кредитного договору № 10/06/22МГ від 3 жовтня 2006 року (а.с.36).

Згідно ухвали Гусятинського районного суду від 28 грудня 2017 року, за клопотанням представника позивача адвоката ОСОБА_1 призначено у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ПАТ КБ «Приват Банк» про визнання недійсним кредитного договору судово-почеркознавчу експертизу, повторно витребувано в ПАТ КБ «Приват Банк» оригінал кредитного договору № 10/06/22МГ від 03 жовтня 2006 року, що укладений між ОСОБА_2 та ЗАТ КБ «Приват Банк», з додатками до нього.

Але, всупереч ухвалам суду від 6 жовтня 2017 року, від 28 грудня 2017 року, які неодноразово направлялись на адресу ПАТ КБ «ПриватБанк», а також вручались безпосередньо в суді представнику ПАТ КБ «ПриватБанк», оригінал спірного кредитного договору не був наданий. (а.с.37-39, 50, 61-62, 63, 71 -73, 75, 77).

06.03.2018 року на адресу суду надійшло клопотання експерта № 19/120-1439 від 27.02.2018 року щодо вчинення дій, необхідних для проведення експертизи, відповідно до якого виконання призначеної судової почеркознавчої експертизи призупинено до надання, зокрема, оригіналу кредитного договору.(а.с. 79-80).

Про вказані вимоги експерта судом повідомлено учасників справи, зокрема, ПАТ КБ «ПриватБанк», відповідним листом № 596/979/17/1734/18 від 20.03.2018 року (а.с. 82, 86, 87), проте, протягом визначеного експертом строку, відповідачем не надано необхідних матеріалів для дослідження експертом, зокрема, оригіналу кредитного договору.

Згідно повідомлення судового експерта Тернопільського НДЕКЦ МВС України ОСОБА_9 від 30 травня 2018 року, відсутність оригіналу кредитного договору № 10/06/22 МГ від 3 жовтня 2006 року, укладеного між ОСОБА_2 та ЗАТ КБ «Приват Банк», з додатками до нього у розпорядженні експерта унеможливлює проведення судової почеркознавчої експертизи.(а.с.89-95).

Згідно ст. ст.78, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Як встановлено, стороною позивача для спростування презумпції правомірності правочину, зясування обставин щодо неналежності підписів ОСОБА_2, які містяться у оспорюваному договорі та з метою виконання обовязку надання доказів, передбачених статтями 12, 81 ЦПК України, для підтвердження обставин та надання належних і допустимих доказів в розумінні статей 77,78,79 ЦПК України, заявлено клопотання про призначення та проведення судової почеркознавчої експертизи щодо встановлення належності підпису ОСОБА_2 у кредитному договорі № 10/06/22МГ від 03.10.2006р., Додатку №1 від 04 жовтня 2006 р. до кредитного договору №10/06/22МГ від 03 жовтня 2006 року та Додатку №2 від 09 жовтня 2006 року.

Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд сприявучасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до положень ст. 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Отже, суд розцінює відмову відповідача ОСОБА_3 в наданні оригіналу кредитного договору для забезпечення проведення почеркознавчої експертизи як ухилення учасника справи від проведення експертизи, провести яку без зазначених оригіналів документів неможливо.

На підставі наведеного, враховуючи те, що ПАТ КБ «Приватбанк» не виконав ухвалу суду про витребування документів та призначення експертизи, таким чином ухилився від проведення експертизи, суд визнає факт для з'ясування якого експертиза була призначена, а саме факт неналежності в оспорюваному кредитному договорі № 10/06/22МГ від 3 жовтня 2006 року та додатках до нього підписів в графі «позичальник» ОСОБА_2

За таких обставин, суд приходить до висновку, що в момент укладення оспорюваного кредитного договору було відсутнє вільне волевиявлення учасника правочину позичальника ОСОБА_2, яке б відповідало його внутрішній волі, гарантоване особі згідно ч.3 ст.203 ЦК України, що є підставою для визнання цього договору недійсним відповідно до положень ч.1 ст.215 ЦК України.

Представником відповідача ПАТ КБ ОСОБА_3 ОСОБА_4 в судовому засіданні було заявлено клопотання про застосування строків позовної давності.

Як встановлено в судовому засіданні, позивач ОСОБА_5 дізнався про порушення свого права, тобто про те, що при укладенні спірного договору 3 жовтня 2006 року позичальник ОСОБА_2 не підписувала зазначений договір 23 травня 2017 року у судовому засіданні Гусятинського районного суду Тернопільської області під час розгляду справи № 596/379/16-ц за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за Кредитним договором №10/06/22МГ від 03.10.2006 року.

З врахуванням наведеного, позивачем не пропущено строку позовної давності.

Посилання відповідача на те, що початок перебігу строку позовної давності необхідно обчислювати з моменту укладення спірного договору, не ґрунтується на законі.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 22 квітня 2015 року № 6-48 цс 15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Статтею 4 Цивільного процесуального кодексу України закріплено право кожної особи на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

В розділі 7 Аналізу окремих питань судової практики, що виникають при застосуванні судами рекомендаційних розяснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» надається роз'яснення щодо визначення заінтересованості особи в оспорюванні договору, стороною якого вона не являється, зокрема зазначено, що слід враховувати, що заінтересованою особою є будь-яка особа, яка має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі. Така особа, яка звертається до суду з позовом про визнання договору недійсним, повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів.

Як встановлено, підтверджується рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24.05.2011 року в справі № 2-1856/11, позивач ОСОБА_5 В.1. являється поручителем за оспорюваним кредитним договором на підставі договору поруки № 10/06/22МГ від 03.10.2006 року. (а.с.9-10).

Згідно ч. 2 ст. 553 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно ч. 2 ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Враховуючи факт укладення договору поруки та норми статей 553, 554 ЦК України вбачається, що у випадку порушення зобовязань ОСОБА_2 за оспорюваний кредитним договором, Банк має право предявити майнові вимог до ОСОБА_5 В.1. як до поручителя за оспорюваним кредитним договором, що призведе до стягнення з ОСОБА_5 певної суми заборгованості за оспорюваним кредитним договором або примусової реалізації майна для забезпечення такого стягнення.

Згідно рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 травня 2011 року в справі №2-1856/2001, задоволено частково позов ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості по кредитному договору №10/06/22МГ від 03.10.2006 року та стягнуто з відповідачів 100 829,14 грн., що еквівалентно 12 246,07 дол. США. (а.с.9-10).

Також, у провадженні Гусятинського районного суду Тернопільської області знаходиться цивільна справа № 596/379/16-ц за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за Кредитним договором №10/06/22МГ від 03.10.2006 року у розмірі 28 578,69 дол. США.

Враховуючи вищенаведене вбачається, що оскільки на підставі оспорюваного кредитного договору судом вже прийнято рішення про стягнення коштів із ОСОБА_5, а ще одне стягнення перебуває на розгляді суду, тому стороною позивача доведено його майновий інтерес в оспорюваному кредитному договорі та, відповідно, порушення його майнових прав та інтересів.

На підставі викладеного, позов ОСОБА_5 про визнання недійсним кредитного договору є обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору.

Тому слід стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на користь ОСОБА_5 судові витрати, повязані із сплатою судового збору в розмірі 640 грн.

Керуючись статтями 259,263-268,279 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ :

Позовну заяву ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_1, село Суходіл, Гусятинський район Тернопільська область) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2, село Суходіл, Гусятинський район Тернопільська область), Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (, юридична адреса: вул. Грушевського, 1д, м. Київ 01001, адреса для кореспонденції: вул. Набережна Перемоги, 50, м. Дніпро, 49094) про визнання недійсним кредитного договору, задовольнити.

Визнати недійсним кредитний договір № 10/06/22МГ від 3 жовтня 2006 року, укладений між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_2.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на користь ОСОБА_5 судові витрати, повязані із сплатою судового збору в розмірі 640 грн.

Дата складення повного рішення 3 серпня 2018 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Тернопільської області або через Гусятинський районний суд Тернопільської області.

Суддя: підпис

З оригіналом вірно

Суддя Гусятинського районного суду І.О. Лисюк