АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
апеляційне провадження № 22-ц/796/192/2018 Доповідач Заришняк Г.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2018 року Апеляційний суд міста Києва в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Андрієнко А.М., Мараєвої Н.Є.

при секретарі - Ткаченко І.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, діючого в інтересах ОСОБА_2, на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 18 липня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини.

В обґрунтування позову вказувала на те, що з 28.01.2005 року сторони у справі перебувають у шлюбі, у період якого у них народився син - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Починаючи з 2013 року відносини між сторонами значно погіршились, у зв'язку із чим позивач разом з дитиною виїхала проживати окремо від відповідача. З часу окремого проживання сторін у справі, дитина знаходиться на утриманні матері, батько не приймає участі в матеріальному утриманні дитини.

Посилаючись на викладене, просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1 500 грн. щомісячно і до повноліття дитини.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом про оспорювання батьківства, посилаючись на те, що він не є біологічним батьком малолітнього ОСОБА_4, оскільки на час ймовірного зачаття не підтримував шлюбних стосунків з позивачкою. Враховуючи викладене, просив задовольнити позов та виключити відомості про батьківство ОСОБА_2 з актового запису про народження ОСОБА_5

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 18 липня 2017 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 грн. щомісячно, починаючи з 21 листопада 2016 року і до досягнення дитиною повноліття.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, діючий в інтересах ОСОБА_2, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_3 в повному обсязі та про задоволення зустрічного позову ОСОБА_2

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу з підстав та доводів, викладених в ній.

Представник позивачки за первісним позовом ОСОБА_3 проти апеляційної скарги заперечував, вважаючи рішення суду законним.

Відповідно до п.8 ч.1 1 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України в реакції Закону №2147VIII від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Згідно з ч. 6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

За змістом п.3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402- VIII апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду в порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону №2147- VIII від 03 жовтня 2017 року.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 122 СК України, дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров'я про народження дружиною дитини.

Судом встановлено, що 28.01.2005 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 ( після реєстрації шлюбу прізвище дружини ОСОБА_2) було укладено шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1, виданим 28.01.2005 року (а.с. 4).

05.01.2010 р. народився ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2, виданим 13.01.2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві. Відповідно до даних свідоцтва про народження, батьками малолітнього ОСОБА_4, є сторони у справі - батько ОСОБА_2 та мати ОСОБА_3 (а.с. 5).

На підставі до ч. 5 ст. 136 СК України, не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до частини першої ст. 123 цього Кодексу.

Обгрунтовуючи свої зустрічні позовні вимоги про виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2 зазначав, що він не є біологічним батьком дитини, на час ймовірного зачаття дитини не підтримував із матір'ю дитини шлюбних стосунків.

ОСОБА_3, не заперечуючи проти факту відсутності кровного споріднення між ОСОБА_2 та малолітнім ОСОБА_4, вказує на те, що позивачу за зустрічним позовом було відомо, що він не є біологічним батьком малолітнього ОСОБА_4, про вказану обставину останній достеменно знав ще до народження дитини і під час реєстрації народження сина, звертався разом з позивачкою до відділу державної реєстрації актів цивільного стану та добровільно надав згоду на здійснення запису про його батьківство.

Дані доводи позивачки за первісним позовом знайшли своє підтвердження в судовому засіданні.

Зокрема, в зустрічній позовній заяві ОСОБА_2 вказував на те, що на час ймовірного зачаття дитини він не підтримував з відповідачкою ОСОБА_3 шлюбних стосунків, отже про те, що він не є біологічним батьком дитини, ОСОБА_2 було відомо ще до народження дитини.

Допитані в ході судового розгляду справи свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які проживали разом зі сторонами у справі у період їх спільного проживання та після народження ОСОБА_4, підтвердили той факт, що ОСОБА_2 до народження малолітнього ОСОБА_4 було відомо, що він не є біологічним батьком дитини, однак останній не бажав розлучатись з ОСОБА_3, разом з останньою звернувся до відділу реєстрації актів цивільного стану та зареєстрував малолітнього сина, а в подальшому виховував останнього як свого сина.

Показання вказаних свідків не викликають сумніви, оскільки узгоджуються із доводами зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 та підтверджуються іншими зібраними у справі доказами.

З витребуваної копії актового запису про народження ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, № 33, складеного 13.01.2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, видно, що для реєстрації народження дитини до Відділу реєстрації надано медичне свідоцтво про народження № 10/25 від 05.01.2010 р., видане Київським міським пологовим будинком № 1. Відомості про батька дитини внесено на підставі актового запису про шлюб № 44 від 28.01.2005 року, складеного Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві.

Представником ОСОБА_2 підтверджено в судовому засіданні апеляційної інстанції, що сторони разом зверталися до Відділу реєстрації актів цивільного стану та удвох зареєстрували малолітнього сина.

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що в ході судового розгляду справи позивачкою за первісним позовом доведено ту обставину, що в момент реєстрації батьківства відносно малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_2 знав, що не є біологічним батьком дитини, а тому відповідно до вимог ч. 5 ст. 136 СК України він не має права оспорювати своє батьківство по відношенню до малолітнього ОСОБА_4. З огляду на викладене, суд обґрунтовано відмовив у задоволенні зустрічного позову про виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини.

Рішення суду в цій частині відповідає вимогам матеріального та процесуального закону й не може бути скасоване з підстав, приведених в апеляційній скарзі.

Посилання представника ОСОБА_2 на те, що під час вагітності дружини, народження дитини та під час її реєстрації позивач за зустрічним позовом вважав дитину своєю спільною з ОСОБА_3, і вперше дізнався, що він не є батьком дитини, лише в липні 2010 р., є неспроможними, оскільки спростовуються зібраними у справі доказами, яким суд дав належну оцінку в судовому рішенні.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не врахував показання свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10, які стверджували в судовому засіданні, що на час народження ОСОБА_4 ОСОБА_2 вважав сина своїм, не є підставою скасування законного та обґрунтованого рішення суду в частині вирішення зустрічного позову, оскільки вказані свідки не були очевидцями фактичних обставин справи, інформація щодо батьківства їм відома лише зі слів ОСОБА_2

Окрім того, судом також встановлено, що сторони припинили сімейні стосунки й з 2013 р. проживають окремо. З часу окремого проживання сторін малолітній ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, перебуває на утриманні матері ОСОБА_3 Доказів добровільного надання матеріальної допомоги на утримання малолітнього сина, відповідачем суду не надано.

Відповідно до вимог ст. 141 СК України батьки мають рівні права і обов'язки щодо дитини, в тому числі і щодо її утримання.

Згідно з положеннями ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

На підставі ст. 182 СК України ( в редакції Закону від 21.06.2001 р, що діяв на час постановлення судового рішення) при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2)стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4)інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України ( в редакції Закону від 21.06.2001 р, що діяв на час постановлення судового рішення) за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і у твердій грошовій сумі.

Визначаючи розмір аліментів, що підлягають стягненню з ОСОБА_2 на утримання малолітнього ОСОБА_4 в сумі 1500 грн. щомісячно, суд першої інстанції врахував те, що батько зобов'язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття, створювати необхідні умови для її розвитку та життя нарівні з позивачкою, відповідач перестав надавати допомогу на утримання малолітньої дитини, інших малолітніх осіб або непрацездатних осіб на утриманні він не має.

Разом з тим, суд недостатньо перевірив матеріальний стан відповідача, належним чином не з»ясував, чи спроможний він надавати матеріальну допомогу на утримання малолітнього сина щомісячно в сумі 1 500 грн., не взяв до уваги, що ОСОБА_2 є пенсіонером.

Як видно із доданої до апеляційної скарги довідки, виданої Правобережним об'єднаним УПФУ в м.Києві Голосіївський район 25.07.2017 р., відповідач щомісячно отримує пенсію за віком в сумі 1589 грн.61 коп.

Відповідно до вимог ч.1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

При цьому ч.1 ст.77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

В справі відсутні належні та переконливі докази на підтвердження того, що ОСОБА_2 здає в найм кімнати в належній йому на праві власності квартирі та має інші доходи, тому посилання представника позивачки на дані обставини не заслуговують на увагу.

Враховуючи конкретні обставини справи, матеріальне становище відповідача, розмір отримуваної ним пенсії, розмір встановленого Законом України «Про державний бюджет на 2017 рік», який діяв на час постановлення рішення суду, прожиткового мінімуму на дитину віком від 6 до 18 років в сумі 1860 грн., а також розмір прожиткового мінімуму, визначеного Законом України «Про державний бюджет на 2018 рік» на дитину віком від 6 до 18 років в сумі 1860 грн., колегія суддів вважає необхідним зменшити розмір стягнутих з відповідача аліментів на утримання дитини з 1500 грн. щомісячно до 950 грн. щомісячно з індексацією відповідно до закону, починаючи з 21.11.2016 р. і до досягнення дитиною повноліття, змінивши рішення суду в цій частині.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, діючого в інтересах ОСОБА_2, задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 18 липня 2017 року в частині стягнення з ОСОБА_2 аліментів на користь ОСОБА_3 на утримання сина, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, змінити, зменшивши розмір стягнутих аліментів з 1500 грн. щомісячно до 950 грн. щомісячно з індексацією відповідно до закону, починаючи з 21.11.2016 р. і до досягнення дитиною повноліття.

В решті дане рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 26.02.2018 р.

Головуючий:

Судді: