АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 645/3579/16-ц Головуючий суддя І інстанції Іващенко С. О.
Провадження № 22-ц/790/735/18 Суддя доповідач Кругова С.С.
Категорія: Спори про спадкове право
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2018 року Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Колтунової А.І.,

ОСОБА_1,

секретаря Прологаєвої А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 13 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 та ОСОБА_4, третя особа Житловий кооператив «Сфера» про встановлення факту, що має юридичне значення, та про визнання права власності в порядку спадкування за законом,-

в с т а н о в и в :

У липні 2016 року позивач звернувся з позовом в якому просив встановити факту проживання разом із ОСОБА_5 на час відкриття спадщини, а саме станом на 28 листопада 2013 року та визнати за ним право власності на 1/8 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_5.

Рішенням Фрунзенського районного суду міста Харкова від 13 листопада 2017 року позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове рішення яким в задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що при ухваленні рішення суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, оскаржуване рішення є таким, що винесене при неповному зясуванні обставин, які мають значення для вирішення справи.

Висновки суду не відповідають дійсним обставинам, оскаржуване рішення є невмотивованим та необґрунтованим.

Судом невірно надано оцінку фактам та обставинам встановлених під час вирішення справи, що мають юридичне значення для встановлення факту проживання позивача разом з матірю.

Суд ухвалюючи рішення, не звернув уваги та проігнорував докази того, що субсидія, яка була надана матері за життя, розрахована відповідно кількості осіб зареєстрованих та фактично проживаючих, тобто на неї та батька.

Не надав оцінки, що на час ухвалення рішення спірна квартира належить на праві спільної часткової власності спадкоємцям, та прийняв незаконне та необґрунтоване рішення про визнання права власності за позивачем на 1/8 частину квартири в порядку спадкування за законом після смерті матері.

Проігноровано той факт, що на час смерті матері, батько був живий і успадкував після її смерті належне йому майно, що було встановлено рішенням суду від 11 грудня 2014 року.

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що зявилися, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено факт постійного проживання з матірю на час її смерті у АДРЕСА_2 та фактично прийняв спадщину після її смерті.

З таким висновком суду, колегія суддів не погоджується, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення суду не відповідає зазначеним вимогам закону і підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову з наступних підстав.

Виконавчим комітетом Фрунзенської районної ради в м. Харкові від 20.01.2004 року на підставі заяви ОСОБА_5 було винесено рішення про оформлення свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_3 та видано свідоцтво про право власності на її імя, однак правової реєстрації обєкта нерухомості в КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» не відбулося.

Згідно зі свідоцтвом про народження ОСОБА_3 серія П-ВЛ № 357974 від 24 жовтня 1978 рокуйого матірю є ОСОБА_5, а батьком ОСОБА_6 (а.с. 6). ОСОБА_5 згідно свідоцтву про смерть серія 1-ВЛ № 422435 28 померла 28 листопада 2013 року (а.с.7).

Після смерті матері ОСОБА_5 у встановлений законом 6-місячний строк, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 звернулись до нотаріальної контори с заявою про прийняття спадщини.

Позивач ОСОБА_3 з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звернувся, оскільки вважав себе таким, що фактично прийняв спадщину після смерті своєї матері.

До Першої Харківської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_5 позивач ОСОБА_3 звернувся у березні 2016 року.

Державним нотаріусом Першої Харківської державної нотаріальної контори ОСОБА_7 12 березня 2016 року, винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії у звязку з тим, що ОСОБА_3 не було надано документів, які б підтверджували прийняття спадщини у встановленому законом порядку (а.с.11).

Як зазначено у ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів фактичного прийняття ним спадщини після смерті матері, так як самі лише посилання щодо спільного його проживання за однією адресою зі спадкодавцем у спірній квартирі, не може свідчити про фактичний вступ в управління або володіння спадковим майном.

Місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України, є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться.

Проживання у квартирі вимагає певних матеріальних витрат на утримання її та витрати щодо сплати комунальних послуг.

Позивач ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідно відомостей наданих адресно-довідковим підрозділом ГУДМС України зареєстрований з 26 квітня 2010 року по вул. Харківська, 143 у смт. Печеніги Харківської області.

На виконання ухвали суду першої інстанції ДП поштового звязку «Укрпошта» надано відповідь що за період з 01.11.2011 по 31.12.2013 років поштових переказів на імя позивача не виявлено, на зберігання невиплачених поштових переказів не надходило.

Пунктом 21 постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК (2947-14) про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом.

У п. 23 постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року розяснено, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Вищенаведені обставини свідчать про те, що позивач не здійснював реєстрацію свого місця проживання за адресою у ІНФОРМАЦІЯ_2, матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу того, що позивач вів спільний побут та спільне господарство з матірю, доказів надання матеріальної допомоги матері тощо.

Будучи допитаним в судовому засіданні позивачзазначав, що за рік до смерті переїхав проживати до батьків, але не міг пояснити ніяких побутових подробиць спільного проживання. Не пом»ятав ні дату смерті, ні причину смерті матері, на поховання і після не приїхав , пояснив, що знаходився в м.Київі. Зі слів самого позивача не працював, існував на кошти, що йому надавали добрі люди.

Відповідач ОСОБА_4 брат позивача наполягав на тому, що його брат проживав з батьками, але не міг пояснити ніяких подробиць їх сумісного проживання. Особисто до брата не приходив, навпаки він до нього приїздив, пояснив, що якщо він проживав то у нього там були капці і припускає, що у батьків був його телевізор. Ключів у брата від квартири не було. Чому спадщину оформили він, сестра і батько і чому не повідомили позивача, відповідач ОСОБА_4 пояснити суду не зміг. Також, не зміг хоча приблизно згадати період коли брат проживав у батьків.

Суд мотивуючи задоволення позовних вимог послався на показання свідків ОСОБА_8 колишньою дружини ОСОБА_3, та її сестри ОСОБА_9, які на думку судової колегія є зацікавленими особами і лише на їх показаннях і показаннях брата без наявності інших об»єктивних даних щодо обставин проживання позивача на момент смерті матері не можна достовірно встановити цей факт .

В порушення вимог ст.10,60 ЦПК України, в редакції , що діяла на час ухвалення рішення, позивач не надав доказів проживання на момент смерті матері разом з нею, а саме, що він користувався спірним житлом.

Аналіз норм з урахуванням викладеного дає підстави для висновку, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення у даній справі про задоволення позову з порушенням норм матеріального права, оскільки матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу постійного проживання позивача з матірю на час її смерті, а відтак не мав підстав для задоволення позовних вимог позивача.

Оскільки рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, недоведені обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими , воно підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими , порушення норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390, 391 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 13 листопада 2017 року - скасувати і ухвалити нове.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 та ОСОБА_4, третя особа Житловий кооператив «Сфера» про встановлення факту, що має юридичне значення, та про визнання права власності в порядку спадкування за законом - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття. Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови.

Головуючий С.С. Кругова

Судді А.І. Колтунова

ОСОБА_1

повний текст постанови

складено 02.02.2018 року