Справа № 658/3625/17
(провадження № 2/658/133/18)
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2018 року Каховський міськрайонний суд Херсонської області в складі

головуючого судді Подячевої І.Д.,

при секретарі Бердніковій С.В., Левицькій Н.Я.,

за участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши в місті Каховка у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про припинення права власності на частку в майні, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про виділення позивачу у власність частку спільного майна нежитлової будівлі, цех батьківського стада курей, що знаходиться за адресою: смт. Любимівка, вул. Птахівнича, 1 та припинення права спільної часткової власності на нежитлову будівлю, цех батьківського стада курей, що знаходиться за адресою: смт. Любимівка, вул. Птахівнича, 1.

24 червня 2018 року представник ОСОБА_3 в судовому засіданні надав заяву про зміну предмету позову, згідно якої позивач просить стягнути з позивача на користь відповідача компенсацію вартості 2380/100000 належної їй частки нежитлової будівлі, цеху батьківського стада курей, що знаходиться за адресою: смт. Любимівка, вул. Птахівнича, 1, в сумі 142066 грн.. Припинити право спільної часткової власності ОСОБА_4 на 2380/100000 частки нежитлової будівлі, цех батьківського стада курей, що знаходиться за адресою: смт. Любимівка, вул.. Птахівнича, 1. Право власності на 2380/100000 частки нежитлової будівлі, цеху батьківського стада курей, що знаходиться за адресою: смт. Любимівка, вул. Птахівнича, 1 переходить від відповідача до позивача, одночасно позивач просить встановити, що ОСОБА_3 є власником 100000/100000 частки нежитлової будівлі, цех батьківського стада курей, що знаходиться за адресою: смт. Любимівка, вул. Птахівнича. 1.

В обґрунтування позову зазначається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є співвласниками нежитлової будівлі, цех батьківського стада курей, що знаходиться за адресою: смт. Любимівка, вул. Птахівнича, 1. Сумісне використання майна є неможливим, оскільки співвласники не можуть досягти згоди щодо порядку його користування та розпорядження. Позивач має намір реалізувати свою частку, з метою збереження цільового призначення цеху батьківського стада курей, тобто використання його за призначенням. Частка відповідача є незначною, крім того відповідач не вчиняє будь-яких дій щодо збереження спільного майна та не приймає участі у догляді за майном. Оскільки висновком експерта встановлено, що реальний поділ майна є неможливим, позивач вважає, що є підстави для припинення права власності відповідача із отриманням відповідної компенсації, яку позивач погоджується виплатити.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та додатково пояснив, що ОСОБА_4 з моменту отримання майна у власність жодним чином не проявляла інтересу до належної їй частки в праві спільної часткової власності. Не вчиняла жодних дій повязаних із збереженням належного їй майна. На початку 2016 року позивач звернувся до відповідача із пропозицією щодо виділення частки у натурі, у разі неможливості такого виділення запропонував сплатити вартість її частки, в розмірі встановленому за наслідками незалежної експертизи. Однак, відповідач встановила самостійно вартість її частки, яка є не пропорційною стану майна та її частки, яка складає 2380/100000. Відповідь відповідача стала підставою для звернення до суду.

Представник позивача підтримуючи уточненні позовні вимоги просив з урахуванням висновку експерта від 19 квітня 2018 року, згідно якого виділити частки в натурі неможливо, встановити розмір компенсації належний відповідачу згідно розрахунку експерта у розмірі 142066 грн., що відповідає дійсній вартості майна та надасть можливість зберегти цільове призначення нежитлових будівель (цеху батьківського стада курей) для подальшого промислового використання.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти позову та додатково пояснював, що позивачем здійснено перепланування та зміну загальних параметрів цеху батьківського стада курей, внаслідок чого загальні параметри та кількість будівель і споруд, не співпадають з даними переліку та параметрам, зазначеними в описі обєкту нерухомого майна з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що свідчить про наявність самочинного будівництва, що є самостійною підставою для відмови в позові. На думку представника відповідача, здійснення самочинного будівництва на території цеху, тобто проведення перебудови, реконструкції, зміни конфігурації, кількості будівель, що входять до складу цеху батьківського стада курей, спричинило виключення зазначеного обєкту з цивільного обороту, внаслідок чого неможливим є і поділ, виділ частини або вчинення будь-яких юридично значущих дій.

Також представником зазначено, що судом не може бути прийнято до уваги висновки експертизи від 19 квітня 2018 року, оскільки вони не співпадають із висновком експерта, викладеним в іншій експертизі, яку було підготовлено на замовлення учасника справи, а саме відповідача. Так, судовим експертом в галузі будівельно-технічних експертиз складено висновок № 297/08/2018 від 28 серпня 2018 року, згідно якого експертом запропоновано 4 варіанти реального поділу майна, тобто такий поділ можливий, а тому відсутні підстави для задоволення позову ОСОБА_3 в частині припинення права власності відповідача на його частку, у звязку з неможливістю поділу майна в натурі.

Крім цього, представником зазначено, що між висновками експертів існує значна різниця у визначенні вартості майна, майже в шість разів, так у висновку експертизи від 19 квітня 2018 року вартість цеху складає 5969154 грн., тоді як у висновку експертизи, проведеної на замовлення відповідача вартість складає 31736000 грн., що також свідчить про те, що висновки експерта в експертизі від 19 квітня 2018 року є необґрунтованими.

Ухвалою Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 30 листопада 2017 року призначено за клопотанням представника позивача експертизу судово-будівельну.

Висновок експерта складений 19 квітня 2018 року, судом отриманий 24 квітня 2018 року, у звязку з чим розгляд справи був відновлений та справу призначено до розгляду.

Розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи представників позивача та відповідача, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_3.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_3 є власником 97620/100000 часток нежитлових будівель (цех батьківського стада курей), розташованих за адресою: Каховський район, смт. Любимівка, вул. Птахівнича, 1.

Право власності відповідача виникло на підставі договорів дарування, укладених відповідачем із власниками паїв, відповідно до частки кожного.

ОСОБА_4 належить 2380/100000 частки нежитлових будівель (цех батьківського стада курей), розташованих за адресою: Каховський район, смт. Любимівка, вул. Птахівнича, 1.

07 травня 2015 року ОСОБА_3 отримав свідоцтво про право власності на земельну ділянку загальною площею 12,00 га для ведення особистого селянського господарства на території Любимівської селищної ради, кадастровий номер :03:001:0202.

У 2015-2016 роках ОСОБА_3, як власником 97.62 % цеху було проведено ремонтні роботи та добудовано деякі додаткові приміщення на території цеху.

25 січня 2016 року позивач надіслав на адресу ОСОБА_4 листа із пропозицію щодо укладання договору про виділ у натурі частки нерухомого майна в спільній частковій власності цеху батьківського стада курей, одночасно позивач запропонував, у разі недосягнення компромісу стосовно виділу в натурі частки з нерухомого спільного майна, або якщо поділ неможливий без втрати цільового призначення майна, перерахувати ОСОБА_4 грошову компенсацію вартості обєкта нерухомого майна нежитлова будівля, цех батьківського стада курей, що знаходиться за адресою: смт. Любимівка, вул. Птахівнича, 1 у розмірі 2.38 % вартості даного майна, визначеного незалежною експертною оцінкою.

Лист отриманий відповідачем 05 лютого 2016 року.

Нормами глави 26 Цивільного кодексу України регулюються відносини повязані із реалізацією права спільної часткової власності.

Так, відповідно до ст.. 355, 356 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.

Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Суб'єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.

Цех батьківського стада курей, розташований в смт. Любимівка по вул.. Птахівнича, 1 перебуває у спільній частковій власності позивача та відповідача.

Статтею 358 Кодексу встановлено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Як встановлено матеріалами справи та не заперечується представниками позивач та відповідач, як співвласники цеху батьківського стада курей не можуть домовитися про порядок володіння та користування їх спільним майном.

Згідно ст. 360, 361 та 362 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

Співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

У разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів.

В судовому засіданні було встановлено, що весь обєкт нерухомості, тобто цех батьківського стада курей, який складається з декількох нежитлових приміщень та розташований на земельній ділянці загальною площею 12,3933 га утримується ОСОБА_3, а саме охорона території, ремонт, комунальні платежі, тобто позивач несе витрати на управління, утримання та збереження спільного майна.

ОСОБА_4 з моменту отримання частки у власності не приймала участі у витратах повязаних із управлінням, утриманням та збереженням спільного майна.

З аналізу позиції представника відповідача висловленої в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 і не має намір нести таки витрати повязанні із утриманням майна, разом з цим і не бажає розпорядитись своєю часткою, тобто її влаштовує такий порядок існування майна, який встановився на цей час.

З метою вирішення спірних правовідносин судом, за клопотанням представника позивача, було призначено судово-будівельну експертизу, яку доручено провести експерту ОСОБА_5.

За результатами експертизи експертом надано наступний висновок, провести виділ часток в натурі 97620/100000 належну ОСОБА_3 та 2380/100000 належну ОСОБА_4 з нежитлової будівлі (цеху батьківського стада курей), що знаходиться за адресою: смт. Любимівка, вул. Птахівнича, 1, з збереженням цілісності обєкту дослідження (без втрат цільового призначення майна) за його функціональністю, технічно не представляється можливим. Одночасно експертом було визначено ринкову вартість нежитлової будівлі станом на 01 січня 2018 року 5969154 грн., станом на 01 січня 2015 року 3249846 грн., при цьому частки співвласників складають станом на 01 січня 2018 року, частка ОСОБА_3 5827088 грн., частка ОСОБА_4 142066 грн.; станом на 01 січня 2015 року, частка ОСОБА_3 3172500 грн., частка ОСОБА_4 77346 грн..

Відповідно до ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивованим.

Представником відповідача до суду надано висновок експерта від 28 серпня 2018 року, експертизи проведеної за замовленням відповідача. Перед експертом були поставленні наступні питання: визначити ринкову вартість нежитлових будівель та споруд (цех батьківського стада курей), що розташований по вул. Птахівнича, 1 в смт. Любимівка; надати можливі варіанти виділу нерухомого майна, що розташоване по вул. Птахівнича, 1 в смт. Любимівка, Херсонської області в частках 97620/100000 та 2380/100000 без втрати їх цільового призначення.

Висновки експертизи є наступними:

Ринкова вартість нежитлових будівель та споруд, що розташовані по вул. Птахівнича, 1 в смт. Любимівка, Херсонської області становить 31736000 грн.

По другому питанню запропоновано 4 варіанти виділу часток співвласникам.

Кожен з представників заперечував протилежні висновки експертів, у звязку з чим в судовому засіданні були допитані експерти, які надавали висновки.

Питання, які ставились судом перед експертами в судовому засіданні для зясування всіх обставин наступні: яким чином проводились експертизи; які первинні документи використовувались при встановленні вартості майна; за яким методом визначалась вартість майна.

Експерт ОСОБА_5 зазначила, що в її розпорядженні були матеріали цивільної справи, інвентаризаційна справа на цех батьківського стада курей та безпосереднє обстеження обєкта із доступом на територію цеху, розташованого за адресою: смт. Любимівка, вул. Птахівнича, 1.

Вартість майна експертом розраховувалась за допомогою доходного методичного підходу, порівняльного підходу.

Експерт ОСОБА_6 зазначив, що проводив експертизу на підставі отриманого від замовника технічного паспорту та безпосереднє обстеження обєкта (без доступу на територію цеху), при цьому визначаючи вартість майна експерт користувався витратним підходом та порівняльним.

Також судом в ході опитування експертів було встановлено, що до висновку про неможливість реального поділу майна без втрати цільового призначення майна експерт ОСОБА_5 прийшла на підставі даних інвентаризаційної справи, ДБН В.2.4-3-95 «генеральні плани сільськогосподарських підприємств», ВНТП АПК 04.05 відомчі норми технологічного проектування «Підприємств птахівництва», згідно яких технічно неможливо виділити 486,32 кв.м. (2380/100000 частки) з виробничих, адміністративно-побутових, допоміжних будівель, і які повинні бути забезпеченні відповідними спорудами інженерної інфраструктури та обєктами благоустрою: огорожею, воротами, мостінням, відповідати протипожежним та санітарним нормам нежитлові будівлі (цех батьківського стада курей) без втрати цільового призначення.

В свою чергу експерт ОСОБА_6 в обґрунтування можливості виділення часток в натурі зазначив, що на сьогодні є недоцільним зберігати та відновлювати роботу цеху, а тому нежитлові будівлі розташовані на території цеху можуть бути розділені між співвласниками з урахуванням часток, без врахування цільового призначення майна.

З урахуванням пояснень експертів наданих в судовому засіданні, висновків експертів наданих до суду та матеріалів цивільного провадження суд відхиляє висновок експерта ОСОБА_6 від 28 серпня 2018 року, з огляду на наступне.

Експертизу проведено на підставі лише технічного паспорту без зазначення дати його складання та зовнішнього огляду обєкту дослідження без доступу на територію, експертом не описано обґрунтування можливості реального поділу майна із зазначенням технічної документації та будівельних норм, експертом взагалі не надано відповідь на друге питання в експертизі, а саме чи можливий поділ без втрати цільового призначення майна, крім того саме питання зазначено не коректно, оскільки обєкт поділу зазначений як нерухоме майно розташоване по вул. Птахівнича, 1 в смт. Любимівка, тоді як це є підприємством птахівництва згідно документації «цех батьківського стада курей».

Крім того, висновок за першим питанням щодо вартості суперечить висновку по другому питанню щодо поділу, оскільки визначаючи вартість експерт оцінює обєкт як підприємство та в мережі інтернет для порівняння бере обєкти, які є саме працюючими підприємствами (тваринництва, деревообробним, ферми), а не просто нерухомим майном без визначення конкретного цільового призначення, тоді як пропонуючи варіанти поділу майна приходить до висновку, що за станом обєкт є непрацюючим, а тому його можливо поділити без врахування призначень будівель цеху (пташник, склад, санбойня, яйцесклад, санпропускник).

За таких даних висновок експерта є непослідовним та має недоліки, які вказують на проведення експертизи поверхнево та без дотримання вимог законодавства, повязаного із проведенням судових експертиз.

Таким чином за основу щодо можливості реального поділу майна, тобто виділення частки в натурі, та визначення вартості майна суд бере за основу висновок експерта від 19 квітня 2018 року, згідно якого, як зазначено вище, провести виділ часток в натурі належну ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з нежитлової будівлі (цеху батьківського стада курей), із збереженням цілісності обєкту дослідження (без втрат цільового призначення майна) за його функціональністю, технічно не представляється можливим.

Звертаючись до суду, позивач в позовних вимогах зазначав про виділення його частки із майна, що є у спільній частковій власності в натурі, при цьому посилався на ст.. 364 ЦК України.

Після отримання висновку експерта від 19 квітня 2018 року, представник позивача предмет позову та позовні вимоги змінив, у звязку з чим просив припинити право власності ОСОБА_4 із виплатою їй компенсації за її частку, оскільки реальний поділ майна є неможливим, а частка відповідача у спільному майні є незначною, лише 2,38 %.

Відповідно до ст. 365 Цивільного кодексу України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо:

1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі;

2) річ є неподільною;

3) спільне володіння і користування майном є неможливим;

4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Відповідно до статей 2, 318 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) річ (майно) може знаходитись у власності Українського народу, фізичних та юридичних осіб, держави Україна, Автономної Республіки Крим, територіальних громад, іноземних держав й інших суб'єктів публічного права.

Усі суб'єкти права власності є рівними перед законом.

Відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Ураховуючи, що згідно зі статтею 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню.

Оскільки згідно з чинним законодавством суд вирішує спори співвласників щодо розпорядження чи користування майном, то не слід розглядати як неправомірне позбавлення права власності присудження грошової або іншої матеріальної компенсації за частку у спільній власності за наявності умов, передбачених пунктами 1 - 4 частини першої та частини другої статті 365 ЦК, якщо її неможливо виділити або поділити майно в натурі чи спільно користуватися ним.

Як встановлено матеріалами справи, частка позивача та відповідача не може бути виділена зі спільного майна в натурі, спільне володіння та користування цехом є неможливим, оскільки відповідач протягом 14 років не вчиняв жодних дій повязаних із збереженням та утриманням спільного майна, під час розгляду справи представником таке питання також не ставилось, тобто навіть під час первинних вимог позивача щодо реального поділу спільного майна представник відповідача зазначав, що позов вони не визнають та заперечують проти його задоволення.

Також судом враховано, що частка відповідача є незначною та отримання компенсації вартості майна не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача, який як вже зазначалось, майном фактично не користується та не вчиняє жодних дій повязаних із його утриманням та збереженням.

Згідно ч. 2 ст. 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Позивачем внесено на депозитний рахунок ДСА вартість частки відповідача, у розмірі встановленому висновком експертизи, з урахуванням поліпшення, яке відбулось за рахунок позивача у 2016-2017 роках, тобто ремонту будівель, а саме 142066 грн..

Вирішуючи питання щодо припинення права власності відповідача на 2,38 % частки спільного майна судом також враховано, що за частиною другою статті 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Наявність цієї умови дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення. Адже на підставі цього рішення не тільки припиняється право, але й набувається право на частку іншим співвласником.

Отже, процедура внесення суми відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв'язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання позивачем у справі своїх зобов'язань перед відповідачем. (Правова позиція Верховного Суду України, висловлена в справи N 6-68цс14).

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Втручання суду у право власності будь-якої особи повинно бути виправданим, навіть з метою захисту права власності протилежної сторони.

Так, судом враховано позицію щодо такого виправданого втручання висловлену в рішенні ЕСПЛ «ОСОБА_7 проти України» від 21 грудня 2010 року, в якому хоча і було встановлено порушення ст. 1 Першого Протоколу, однак поряд із цим зазначено наступне:

« 38. Суд нагадує, що втручання у право на мирне володіння майном є сумісним з вимогами ст. 1 Першого протоколу, коли воно законне і не свавільне (див. рішення у справі «Ятрідіс проти Греції» [ВП], N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Зокрема, друге речення першого пункту дозволяє позбавлення майна лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів» (див. згадане вище рішення у справі «Україна-Тюмень» проти України», п. 49).

41. Суд зауважує, що можливість припинення права особи на частку в спільному майні без її згоди передбачена статтею 365 Кодексу,…………..

42. Навіть припускаючи, що, попри неоднозначність у рішенні апеляційного суду, ст. 365 Кодексу була юридичним положенням, застосовним у справі заявника, і що умову пункту першого було дотримано, Суд зауважує, що відповідно до частини другої ст. 365 протилежна сторона повинна була завчасно внести вартість частки заявника у квартирі на депозитний рахунок суду першої інстанції. Це було і залишається передумовою винесення судом рішення про припинення права на частку у спільному майні (див. пункт 15 вище)……………..

43. У цьому контексті Суд зазначає, що положення Цивільного кодексу від 2003 року, про яке йдеться, є достатньо чітким і не дає підстав для суперечливого тлумачення. Крім того, це положення відображає конституційну гарантію попередньої компенсації за будь-яке позбавлення власності, за винятком умов воєнного чи надзвичайного стану (див. пункт 14 вище). Як свідчить відповідна практика національних судів - хоча йдеться про рішення, винесені у період після подій у справі, що розглядається,- вимога попереднього платежу є не просто технічною складовою процедури відчуження майна, яка встановлена законом, а є основною вимогою, на якій має ґрунтуватися рішення суду про позбавлення особи майна без її згоди (див. пункти 16 і 17 вище)»

З урахуванням зазначених вище обставин та норм законодавства, суд вважає справедливим та виправданим таке втручання в право власності відповідача як припинення права власності на незначну частку у спільному майні із компенсацією вартості такого майна, яка складає 2380//100000 частки, тоді як позивачу належить 97620/100000 частки у спільному майні, саме він займається утриманням та обслуговуванням всього майна за свій рахунок, майно неможливо поділити в натурі, без втрати цільового призначення, тобто існують всі чотири умови передбаченні ст.. 365 ЦК України, які виправдовують припинення права власності особи у спільному майні.

Крім того, позивачем виконано головну умову, а саме перераховано компенсацію вартості частки на депозитний рахунок, у розмірі визначеному висновком експерта, тобто таким чином гарантовано отримання відповідачем компенсації за позбавлення власності.

При цьому судом не приймається до уваги посилання представника відповідача на наявність самочинного будівництва на території цеху, що на думку представника є безумовною підставою для відмови в позові, оскільки відповідачем не заявляються будь-які зустрічні вимоги, наявність самочинного будівництва будь-яким чином не порушує права відповідача, призначення майна у звязку із таким будівництвом не змінилось, навпаки це свідчить про утримання та збереження позивачем спільного майна та витрачання особистих коштів на його поліпшення. Крім того, питання самочинного будівництва та відповідальність позивача за таке будівництво, може ставитись компетентними органами влади та не повязано будь-яким чином із предметом спору.

З урахуванням викладеного суд вважає позовні вимоги ОСОБА_3 обґрунтованими в частині припинення права власності відповідача та виплати їй компенсації вартості частки, і визнання у звязку з чим право власності позивача на частку відповідача.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 19, 258-273 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про припинення права власності на частку в майні задовольнити частково.

Припинити право власності ОСОБА_4 на 2380/100000 частку нежитлової будівлі, цех батьківського стада курей, що знаходиться за адресою: Каховський район, смт. Любимівка, вул. Птахівнича, 1 та виплатити ОСОБА_4 грошову компенсацію вартості даної частки в сумі 142066 грн. 00 коп., яка внесена ОСОБА_3 на депозитний рахунок територіального управління Державної судової адміністрації в Херсонській області за квитанцією N 0.0..1 від 25.10.2018 року.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 2380/100000 частку нежитлової будівлі, цех батьківського стада курей, що знаходиться за адресою: Каховський район, смт. Любимівка, вул.. Птахівнича, 1.

В іншій частині відмовити ОСОБА_3 у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Херсонського апеляційного суду.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: І. Д. Под'ячева