АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2018 року м. Чернівці

Справа №2/725/483/17

Апеляційний суд Чернівецької області у складі суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Владичана А.І.

суддів: Міцнея В.Ф., Лисака І.Н.

секретар Костюк Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівців від 22 листопада 2017 року, (головуючий у 1-й інстанції Іщенко І.В.),

ВСТАНОВИВ:

У травні 2017 року Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що 18 березня 2008 року між АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №420/08-К25, відповідно до якого відповідачу було надано кредит у розмірі 68000 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення до 16.03.2023 року.

З метою забезпечення належного виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним поговором між банком, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір поруки №420/08/К25 від 18 березня 2008 року, а також укладено договір поруки між банком, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 №420/08/К25 від 18 березня 2008 року.

Позичальник належним чином своїх зобов'язань за кредитним договором не виконував, внаслідок чого станом на 15.11.2017 року згідно з уточненим розрахунком утворилась заборгованість в розмірі 22859 грн 59 коп., з яких: 11355 грн 33 коп - заборгованість за кредитом, 97 грн 72 коп. - строкова

____________________________________________________________________

Провадження 22ц/794/85/18 Категорія 27 заборгованість за відсотками за користування кредитом, 11406 грн 54 коп. - пеня за прострочення сплати кредиту.

10.05.2017 року банком на адресу відповідачів було направлено досудові вимоги про виконання зобов'язання за кредитним договором, які ними залишились поза увагою.

Згідно з уточненими позовним вимогами просило стягнути солідарно з відповідачів на свою користь кредитну заборгованість на загальну суму 22859 грн 59 коп.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівців від 22 листопада 2017 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1, ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором №420/08-К25 від 18.03.2008 року в сумі 22859 грн. 59 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1, ОСОБА_3 в солідарному порядку на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором №420/08-К25 від 18.03.2008 року в сумі 22859 грн. 59 коп.

Стягнуто солідарно ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» судові витрати у розмірі 533 грн 33 коп з кожного.

Не погоджуючись з указаним судовим рішенням, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій вважає, що рішення є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Вказує, що банком стягнуто заборгованість за підвищеними відсотками - 20%, які банк не узгоджував з поручителями.

З моменту звернення банку до суду позичальником було сплачено значну суму заборгованості за кредитним договором, що є підставою для відмови у стягненні пені, оскільки прострочена заборгованість за кредитом та відсотками відсутня, а заборгованість за тілом кредиту - це строкова заборгованість, строк сплати якої ще не настав. Крім того вважає, що розмір пені не співмірний з розміром збитків, які взагалі відсутні.

Також зазначає, що вина відповідачів у несплаті чергових строкових платежів за кредитом відсутня, оскільки з моменту прийняття рішення про ліквідацію банку відділення банку у м. Чернівцях ліквідовано, повідомлень про спосіб сплати платежів та номери рахунків, на які їх слід сплачувати, відповідачі не отримували. Зазначене свідчить про односторонню відмову банку від зобов'язання щодо прийняття платежів на погашення кредиту.

В апеляційній скарзі просить скасувати рішення Першотравневого районного суду м. Чернівців від 22 листопада 2017 року та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити.

Оскільки боржник належним чином не виконував умови кредитного договору, предметом спору є різні самостійні договори поруки, за якими кожен із поручителів поручився відповідати перед кредитором разом із позичальником як солідарні боржники. то суд першої інстанції відповідно до вищевказаних вимог закону обґрунтовано дійшов до висновку про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором за кожним договором поруки окремо.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду - зміні з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, тобто ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, тощо.

Зазначеним нормам рішення суду першої інстанції повністю не відповідає.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог.

Проте з таким висновком повністю погодитися не можна, оскільки суд дійшов його внаслідок порушення норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 18 березня 2008 року між АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №420/08-К25, відповідно до якого відповідачу було надано кредит у розмірі 68000 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення до 16.03.2023 року (а.с 12-16).

З метою забезпечення належного виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним поговором між банком, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір поруки №420/08/К25 від 18 березня 2008 року (а.с 24-26)., а також укладено договір поруки між банком, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 №420/08/К25 від 18 березня 2008 року (а.с 21-23).

За змістом п. 2.1 договорів поруки, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Встановлено, що позичальник умови договору щодо своєчасного повернення кредитних коштів належним чином не виконував, у зв'язку з чим згідно з уточненим розрахунком банку станом на 15.11.2017 року утворилась заборгованість в розмірі 22859 грн 59 коп., з яких: 11355 грн 33 коп - заборгованість за кредитом, 97 грн 72 коп. - строкова заборгованість за відсотками за користування кредитом, 11406 грн 54 коп. - пеня за прострочення сплати кредиту.

Зобов'язання виникають із підстав, передбачених ст. 11 ЦК України, зокрема договорів.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 541 ЦК України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання.

У разі солідарного обов'язку боржників кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників, так і від будь-кого з них окремо (ч. 1 ст. 543 ЦК України).

Згідно зі ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Правові наслідки порушення зобов'язання, забезпеченого порукою, передбачені ст. 554 ЦК України.

Згідно зі ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Оскільки боржник належним чином не виконував умови кредитного договору, предметом спору є різні самостійні договори поруки, за якими кожен із поручителів поручився відповідати перед кредитором разом із позичальником як солідарні боржники, то суд першої інстанції відповідно до вищевказаних вимог закону обґрунтовано дійшов до висновку про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором за кожним договором поруки окремо.

Разом з тим, вирішуючи спір у частині задоволення позовних вимог ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення пені, суд першої інстанції не врахував вимог ст.ст. 3, 509, 627 ЦК України, засади справедливості, добросовісності та розумності.

Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки (пені, штрафу).

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 1 ст. 550 ЦК України передбачено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Пунктом 6.1 кредитного договору передбачено, що за прострочення повернення кредитних ресурсів та/або сплати процентів, відповідно до кредитного договору, позичальник сплачує банку пеню із розрахунку 1% річних від простроченої суми за кожен день прострочення.

Згідно із розрахунком кредитної заборгованості пеня за прострочення сплати кредиту становить 11406 грн 54 коп.

За змістом ч. 3 ст. 551 ЦК України суд має право у випадку виникнення спору з приводу розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінивши розмір заборгованості та розмір штрафних санкцій (неустойки), зменшити її розмір у тому випадку, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Розмір заборгованості та штрафних санкцій (розмір неустойки), їх співмірність, обставини, які дають суду право застосувати або не застосувати ч. 3 ст. 551 ЦК України, є фактичними обставинами справи, встановлення яких судом відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 214 ЦПК України є обов'язковою умовою при розгляді справи та ухваленні судового рішення у справі про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Згідно із правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 4 вересня 2014 року (справа № 6-100цс14), ч. 3 ст. 551 ЦК України з урахуванням положень ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч. 4 ст. 10 ЦПК України у редакції закону, чинного на момент ухвалення судового рішення, щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, ОСОБА_3 посилалася на те, що розмір пені перевищує розмір збитків, що є підставою для застосування передбачених ч. 3 ст. 551 ЦК України вимог закону щодо зменшення розміру пені, що підлягає стягненню на користь банку.

Крім того, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до частини 3 статті 509 ЦК України зобов'язання має ґрунтуватись на засадах, добросовісності, розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

При вирішенні питання про стягнення пені суд наведених вимог закону не врахував.

Враховуючи положення ст.ст. 3, 509, 627 ЦК України, колегія суддів дійшла висновку рішення суду першої інстанції змінити в часині розміру стягнення пені, зменшивши з 11406 грн 54 коп. до 6406 грн 54 коп.

У зв'язку із зміною розміру пені відповідно загальний розмір заборгованості повинен бути також змінений.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно п.35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, із ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 слід сягнути на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» судові витрати за подання позовної заяви в розмірі по 383 грн 84 коп. з кожного.

Стягнути з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_3 судові витрати за подання апеляційної скарги в розмірі 493 грн 33 коп.

Керуючись ст.ст. 374, 376 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівців від 22 листопада 2017 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором №420/08-К25 від 18.03.2008 року в сумі 17859 (сімнадцять тисяч вісімсот п'ятдесят дев'ять) гривень 59 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_3 в солідарному порядку на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором №420/08-К25 від 18.03.2008 року в сумі 17859 (сімнадцять тисяч вісімсот п'ятдесят дев'ять) гривень 59 копійок.

У решті рішення суду залишити без змін.

Розподіл судових витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» судові витрати за подання позовної заяви в розмірі по 383 гривні 84 копійки з кожного.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_3 судові витрати за подання апеляційної скарги в розмірі 493 гривні 33 копійки.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 5 лютого 2018 року.

Головуючий

Судді: