Справа №442/3441/18
Провадження №2/442/1445/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 листопада 2018 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі :

головуючого - судді: Хомика А.П.

з участю секретаря: Лужецької С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дрогобичі цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу ,-

з участю представника позивача - відповідача ОСОБА_3,

та представника відповідача - позивача ОСОБА_4

в с т а н о в и в :

31.05.2018 позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову вказує на те, що 23.01.2013 року уклала шлюб з відповідачем. За час шлюбу у них в державі Італія народилися двоє дітей: син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та донька ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, які є громадянами України і проживають з нею в м. Стебник Львівської області та знаходяться на її утриманні. Проживаючи в Італії протягом останніх двох років відповідач змінив своє відношення до неї як до дружини, систематично влаштував скандали, ображав її та наносив побої з будь-яких причин, на її прохання не реагував, внаслідок чого вона припинила з ним спільне подружнє життя та більше року не підтримують жодних відносин, проживали в окремих кімнатах житлового будинку, окремо харчувались і спільного господарства не вели. Така негативна поведінка відповідача в побуті, який систематично принижував та ображав її, призвела до того, що вона втратила до нього почуття любові та поваги та змушена була виїхати з дітьми на Україну.

03.09.2018 ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову вказує на те, що після одруження дружина переїхала до постійного місця проживання в Італії. У шлюбі у них народилось двоє дітей. З ними у сім'ї проживала донька від попереднього шлюбу ОСОБА_7, яку він мав намір удочерити. Сім'ю утримував він, важко працюючи. 19.04.2018 року близько 22 год., він повернувся з роботи і не застав вдома дружини і трьох дітей. Зателефонувавши дружині, він дізнався, що дружина вже в аеропорту і прийняла рішення виїхати в Україну з трьома дітьми. Такий виїзд дружина з ним ніяк не погодила. У зв'язку з цим він звернувся до правоохоронних органів Італії з метою фіксації факту викрадення його малолітніх дітей. Йому відомо, що дружина виїхала з дітьми до свого знайомого, з яким вже більше півроку підтримувала стосунки по Інтернету, і мала намір приїхати до нього в Україну. Про таке, він дізнався з переписки на яку випадково натрапив. Він повністю утримував сім'ю та дітей, займався їх вихованням, на відмінну від дружини.

Викладена у первісному позові інформація щодо образ, побиття, приниження ним дружини та влаштування скандалів не відповідає дійсності, адже його ставлення до дружини завжди відбувалось на почуттях любові та поваги. Його місце проживання є комфортабельним, у ньому створенні всі умови для утримання дітей. Він має стабільний дохід, яким може у повному обсязі створити всі необхідні умови для проживання дітей. З 19.04.2018 року по сьогоднішній день вони з ОСОБА_1 не проживають разом і не підтримують шлюбних відносин. Кожен з подружжя живе окремим життям та своїми інтересами. Фактичні відносини між ними припинені, сім'я існує формально.

Представник позивача - відповідача ОСОБА_3 у вступному слові позовні вимоги підтримав з мотивів, викладених у позові, який просив задоволити. Не заперечив проти задоволення зустрічного позову, однак вказав, що мотиви викладені у такому не відповідають дійсності.

Представник відповідача - позивача ОСОБА_4 у вступному слові позовні вимоги підтримала з мотивів, викладених у зустрічному позові, який просив задоволити. Не заперечила проти задоволення первісного позову, однак вказала, що мотиви викладені у такому не відповідають дійсності.

Вислухавши представників сторін, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, суд дійшов висновку про задоволення позовів.

Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Як вбачається з матеріалів справи, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, який зареєстрований 23.01.2013 року у Франківському відділі державної реєстрації актів цивільного стану, актовий запис № 01.

У даному шлюбі народилося двоє дітей: син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та донька ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Судом встановлено, що подружнє життя позивача з відповідачем не склалося, за час спільного проживання вони виявили несумісність характерів та різні погляди на сімейне життя. На даний час сторони прийшли до висновку, що їхній шлюб існує лише формально і зберегти його неможливо, подружжя не проживає разом, не підтримує шлюбних відносин, не веде спільного господарства.

Відповідно до ч.1 ст.110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя.

Згідно ст. 24 СК України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому, відповідно до ч. 3 та 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість.

Таким чином, суд дійшов висновку, що з огляду на вказані обставини подальше застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя, як це передбачає ст. 111 СК України, є недоцільним та неефективним і суперечить інтересам сторін та моральним засадам суспільства.

Отже, встановивши об'єктивні підстави для розірвання шлюбу, передбачені ст. 112 СК України, а саме те, що примирення між подружжям неможливе через втрату ними почуття взаємної любові, фактичне припинення спільних зобов'язань щодо піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, утвердження в сім'ї взаємоповаги, втрату почуття відповідальності подружжя один перед одним, як того вимагає ст. 55 СК України, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, що має важливе значення, бажання зберегти сім'ю у сторін відсутнє, що є підставою для розірвання між ними шлюбу.

Згідно ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Керуючись ст. ст. 10, 12, 81, ч. 4 ст. 206, 258, 263-265, 268 ЦПК України, ст. ст. 104 ч. 2, 105 п. 3, 110, 112 СК України, суд, -

ухвалив:

Позови задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, який зареєстрований 23.01.2013 року у Франківському відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 23.

Прізвище ОСОБА_1 після розірвання шлюбу - залишити без змін.

Рішення суду, після набрання ним чинності, направити до відповідного відділу державної реєстрації актів цивільного стану для реєстрації факту розірвання шлюбу.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до апеляційного суду Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний рішення складено 05.11.2018.

Суддя: Хомик А.П.