ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.02.2018 Справа №607/16356/17

21 лютого 2018 року м.Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

- головуючої судді Черніцької І.М.

- при секретарі судового засідання Бойко І.І.

- за участю ОСОБА_1

ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, шляхом визнання за ним права власності на 1/2 частку нежитлового приміщення (творчої майстерні) за АДРЕСА_1

В обґрунтування вимог позивач вказує, що з 21 листопада 2008 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою ОСОБА_2 Рішенням Лановецького районного суду Тернопільської області від 29 червня 2016 року шлюб між ними розірвано. За час подружнього життя ними було придбано за договором дольової участі у будівництві нежитлове приміщення (творчу майстерню) за АДРЕСА_1. На даний час між ними

Посилаючись на те, що спірне нежитлове приміщення є спільною сумісною власністю подружжя, просить в порядку поділу майна визнати за ним право власності на ? частку нежитлового приміщення.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнала. Попередньо відзив на позов та заперечення не подавала.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 21 листопада 2008 року, який було розірвано рішенням Лановецького районного суду Тернопільської області від 29 червня 2016 року .

Під час спільного подружнього життя подружжя ОСОБА_2 придбало нежитлове приміщення (творчу майстерню) за АДРЕСА_1 що визнається сторонами спору в судовому засіданні.

Право власності на спірне нерухоме майно зареєстровано за ОСОБА_2

Даний факт підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_3 виданим реєстраційною службою Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області від 31.03.2015 року на ім'я ОСОБА_2 та витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 31.03.2015 року серії НОМЕР_4

Між сторонами спору не досягнуто згоди щодо поділу спільного майна.

Суд, розглянувши справу, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, заслухавши пояснення сторін, приймаючи до уваги визнання позову відповідачем, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

В силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ч. 3 ст.12, ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з вимогами ст. ст. 69, 70 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Отже, спірне нежитлове приміщення (творча майстерня) є об'єктом спільної сумісної власності сторін спору та їх частки визнаються рівними.

Згідно з вимогами ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

В силу вимог ст. 1 Першого протоколу Європейської Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до задоволення шляхом визнання за ним права власності на ? частку нежитлового приміщення (творчої майстерні) за АДРЕСА_1 загальною площею 85,6 кв.м., як на частку майна нажитого подружжям за час шлюбу.

В силу вимог ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову, з ОСОБА_2 на користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір у розмірі 1470,00 грн.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 81,89, 141, 263, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, ст.ст.368, 369 Цивільного кодексу України, ст.ст.60, 63, 68, 69, 70 Сімейного кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) до ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) про поділ майна подружжя та визнання права власності задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку нежитлового приміщення (творча майстерня) за АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_2 користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 1470 (одна тисяча чотириста сімдесят) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до апеляційного суду Тернопільської області або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 23 лютого 2018 року.

Головуюча