Справа № 196/1311/17
№ провадження 2/196/53/2018
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2018 року смт.Царичанка

Царичанський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої - судді Гудим О.М.

за участю секретаря - Шевченко Т.І.

розглянувши у судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в смт.Царичанка Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу, процентів за договором позики,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу, процентів за договором позики.

В обґрунтування позовних вимог вказав, що 30 грудня 2014 року ОСОБА_2 позичила ОСОБА_3 38860 грн. строком до 01.08.2015 року.

На підтвердження укладеного договору позики ОСОБА_3 написала ОСОБА_2 розписку.

У встановлений договором строк ОСОБА_3 борг не повернула, від зустрічей із ОСОБА_2 та повернення боргу ухиляється.

З урахуванням вимог ч.2 ст.625, ч.1 ст.1049, ч.1 ст.1050 ЦК України і рекомендацій Верховного Суду України №62-97р від 03.04.1997 року відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ сума боргу з урахуванням індексу інфляції, яку ОСОБА_3 зобов'язана сплатити на користь ОСОБА_2 складає: 38860 грн х 112,4% (інфляція 2016 року) х 112,5% (інфляція за 11 місяців 2017 року) = 49138 грн. 47 коп.

Три проценти річних від суми боргу за один день прострочення складають: 38860 грн. : 365 днів : 100 відсотків х 3 відсотка = 3 грн. 19 коп. За період з 01.08.2015 року по 19.12.2017 року минуло 872 грн. Отже, 872 дня х 3 грн. 19 коп. = 2781 грн. 68 коп. Крім цього, витрати на правову допомогу - 3524 грн.

Враховуючи вищевикладене та посилаючись на норми ч.2 ст.625, ч.1 ст.1049, ч.1 ст.1050 ЦК України, прохає суд стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 борг з урахуванням індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми в розмірі 51920 грн. 15 коп., сплачений судовий збір в розмірі 640 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3524 грн., а всього 56084 грн. 15 коп.

Позивач ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, прохав їх задовольнити та пояснив, що ОСОБА_3 працювала продавцем у ОСОБА_2, в якої і позичила гроші на придбання будинку в сумі 38860 грн. Передача грошей ОСОБА_2 в сумі 38860 грн. ОСОБА_3 та написання ОСОБА_3 рописки відбувалося за участю ОСОБА_4, про що свідчить його підпис в розписці, та в кабінеті останнього за адресою вул.Піонерська смт.Царичанка Царичанського району Дніпропетровської області. Гроші позичалися на придбання будинку, ніякої недостачі не було.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні заявлені ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав повністю та вважав, що оскільки боргова розписка відповідачем ОСОБА_3 була написана особисто, яка в свою чергу і підтверджує факт передачі грошей, а тому сума боргу з врахуванням 3% річних, індексу інфляції та судові витрати позивача підлягають стягненню з ОСОБА_3 в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала повністю та пояснила, що не знає як ОСОБА_2, так і ОСОБА_4 Гроші в ОСОБА_2 вона не позичала та ніякий будинок не збиралась купувати. Вона працювала в ОСОБА_1 продавцем разом з напарницею ОСОБА_6 В результаті ревізії була виявлена недостача. Результати ревізії в день її проведення не оголошувались. Розписку вона написала 30.03.2015 року під тиском ОСОБА_1 в рахунок погашення недостачі. Якщо вона повинна відшкодувати недостачу в магазині, то спочатку ОСОБА_1 повинен доказати, що дійсно була виявлена недостача.

Представник відповідача ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_7 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що в даному випадку між позивачем та відповідачем існують інші цивільно-правові відносини, а саме: як між роботодавцем та найманим працівником з приводу недостачі. Отже, якщо і є заборгованість ОСОБА_3 перед ОСОБА_1, то не з приводу позики, а тому в задоволенні даного позову слід відмовити та судові витрати відповідача покласти на позивача.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що працювала разом з ОСОБА_3 продавцем у ОСОБА_1 протягом 2013-2015 р.р. В її присутності ОСОБА_3 писала розписку на суму недостачі 38000 грн. під диктовку ОСОБА_1, грошей їй ніхто не передавав. Недостача була виявлена в ході ревізії, але результат ревізії був оголошений не в день її проведення і вони були не згідні з результатами ревізії. Розписку ОСОБА_3 писала весною 2015 року, в якій вказала дату приблизно кінець 2014 року. Вона особисто відмовилась писати розписку на суму недостачі. Про те, що ОСОБА_3 мала намір купувати будинок їй нічого не відомо. Вона не була свідком позики грошей ОСОБА_3 у ОСОБА_2

Суд, заслухавши думку позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_5, відповідача ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_7, пояснення свідка ОСОБА_6, перевіривши матеріали справи, вивчивши всі надані по справі докази, даючи їм оцінку у їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню за слідуючих підстав.

Згідно ст.13 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК України).

За правилами ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Стаття 1047 ЦК України визначає що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Стаття 1049 ЦК України визначає що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

За правилами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом встановлено, що між сторонами виникли правові відносини, які випливають з договору позики. Сторони при укладанні договору позики дотримались письмової форми договору відповідно до вимог частини 2 статті 1047 Цивільного кодексу України, згідно якої на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, 30 грудня 2014 року ОСОБА_2 уклала договір позики з відповідачем ОСОБА_3, про що була складена розписка про позику (а.с.4). Згідно розписки позики ОСОБА_3 зобов'язується повернути ОСОБА_2 суму 38860 грн. до 01.08.2015 року.

За правилом ч. ч. 2 та 3 ст. 545 ЦПК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Таким чином наявність боргового документу у кредитора без відповідної помітки про виконання зобов'язання свідчить про невиконання останнього.

Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Така ж правова позиція викладена і в постанові Верховного Суду України від 13.12.2017 року в справі 6-996цс17.

Отже, вирішуючи даний спір, суд бере за основу наявність у позивача оригіналу боргової розписки, так як пояснення відповідача в ході розгляду справи про те, що дана розписка була написана під тиском і грошові кошти вона взагалі не брала, жодним належним доказом не підтверджуються. При цьому, договір позики був укладений 30.12.2014 року, то до часу пред'явлення даного позову до суду відповідач, усвідомлюючи той факт, що має відповідне грошове зобов'язання перед ОСОБА_2, не звернулася до органів поліції щодо захисту своїх прав, хоча могла і не була позбавлена можливості такого звернення.

При цьому, відповідно до ст.1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Таким чином, суд покази свідка ОСОБА_6, надані в судовому засіданні, оцінює критично, оскільки ОСОБА_6 свідком саме позики ОСОБА_3 у ОСОБА_2 грошових коштів не була, що особисто підтвердила в судовому засіданні, а той факт, що договір позики був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем ні відповідачем ОСОБА_3, ні її представником адвокатом ОСОБА_7 в судовому засіданні не доведені.

Відповідно ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, суд дійшов висновку, що відсотки за користування грошовими коштами за розпискою від 30 грудня 2014 року слід рахувати відповідно до вимог ст.625 ч.2 ЦПК України.

Як вбачається з позовної заяви та підтверджено в судовому засіданні позивачем, відповідач взяті на себе боргові зобов'язання належним чином не виконав, а тому сума боргу за розпискою від 30 грудня 2014 року в розмірі 38860 грн. підлягає стягненню з відповідача. Крім цього, строк користування відповідачем позикою становить з 01 серпня 2015 року по 19 грудня 2017 року тобто кількість днів прострочення - 872 дня, а тому 3 % річних від суми боргу за весь період прострочення за договором позики становить 2781 грн. 68 коп., та інфляційне збільшення боргу (індекс інфляції 2016 року - 112,4%; індекс інфляції за 11 місяців 2017 року - 112,5%) становить 10278 грн. 47 коп. , які також слід стягнути з відповідача.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини 3 ст.133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір та інші судові витрати у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Відповідно до акту затвердження розрахунку послуг наданих адвокатом ОСОБА_5 ОСОБА_1 від 05.02.2018 року та копії квитанції до прибуткового касового ордера №2 від 05.02.2018 року, витрати позивача ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу становлять 3524 грн.

Отже, сплачений позивачем ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 судовий збір за подання даного позову до суду в розмірі 640 грн. та витрати позивача на професійну правничу допомогу в сумі 3524 грн., підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.133, 141, 526, 545, 625, 1048, 1049, 1050, 1051 ЦК України, ст.ст.206, 258, 259, 263-265, 268, 354, п.п.15 п.15 ч.1 Перехідних положень Розділ ХІІІ ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу, процентів за договором позики, задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, борг з врахуванням індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми в розмірі 51920 грн. 15 коп., з яких 38860 грн. - сума боргу, 2781 грн. 68 коп. - 3% річних, 10278 грн. 47 коп. - індекс інфляції; сплачений за подання позову до суду судовий збір в розмірі 640 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3524 грн., а всього 56084 грн. 15 коп.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п.15.5 п.15 ч.1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, тобто через Царичанський районний суд Дніпропетровської області.

Рішення суду в повному обсязі виготовлено 02 березня 2018 року.

Головуюча: О.М.ГУДИМ