ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/6803/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" жовтня 2018 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Цимбал І.К.

при секретарі - ЛЕОНТЬЄВ В.В.

за участю представників сторін ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до приватного акціонерного товариства «Українська міжбанківська валютна біржа», про захист прав споживача, зустрічним позовом приватного акціонерного товариства «Українська міжбанківська валютна біржа» до ОСОБА_4, третя особа: Національний банк України, про визнання права на здійснення операцій з валютними цінностями-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до приватного акціонерного товариства «Українська міжбанківська валютна біржа» (далі Біржа та/або товариство), про захист прав споживача, посилаючись на те, що на початку серпня 2018 року, ОСОБА_4 звернувся до товариства з проханням надати інформацію з приводу наявності у товариства ліцензії на право здійснення операцій з валютними цінностями. Товариство надало ОСОБА_4 відповідь про наявність відповідної ліцензії, яка була видана на підставі постанови Національного банку України, яка на даний час втратила чинність. Таким чином ОСОБА_4 вважає, що з боку товариства ведеться нечесна підприємницька практика, оскільки за відсутності відповідного права на здійснення операцій з валютними цінностями, товариство продовжує займатися відповідною діяльністю, надавати відповідні послуги та надавати інформацію про правомірність такої діяльності. Такі дії товариства ввели та вводять в оману не тільки ОСОБА_4, а також не визначене коло осіб, щодо наявності права у товариства на здійснення операцій з валютними цінностями ОСОБА_4 зазначає про те, що дії товариства, пов'язані з нечесною підприємницькою практикою спричинили останньому моральної шкоди, яку він оцінює в розмірі 20000 грн.

ПрАТ «Українська міжбанківська валютна біржа» звернулось до суду з зустрічним позовом, про визнання права на здійснення операції, в обґрунтування якого зазначило, що незважаючи на втрату чинності локальним документом на підставі якого товариству була надана ліцензія на право проведення операцій з валютними цінностями, дія ліцензії не втратила чинність, а отже товариство має право на здійснення відповідних операцій. Вказана обставина була досліджена експертом з правових питань на вимогу товариства, у зв'язку з чим вимоги ОСОБА_4 є необґрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають.

В судовому засіданні представник ОСОБА_4 позовні вимоги первісного позову підтримав з підстав зазначених в останньому, у задоволенні зустрічного позову просив відмовити, у зв'язку з його необґрунтованістю та пояснив, що втрата чинності локальним нормативно - правовим актом, яким було надано відповідний дозвіл на проведення певного виду діяльності є наслідком втрати права на здійснення такої діяльності товариством.

Представника товариства вимоги зустрічного позову підтримав з підстав зазначених в останньому, а в задоволенні первісних позовних вимог просив відмовити у зв'язку з необґрунтованістю останніх.

Відзиви на позовні заяви сторонами до суду не подавались.

Представник третьої особи в удове засідання не з'явився, третя особа, була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, від якої не надходило заяв про відкладення судового розгляду, розгляду справи у відсутність представника третьої особи,пояснення на первісний та зустрічний позови третьої особою не подавались.У зв'язку з наведеним, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність представника третьої особи, проти чого не заперечували представники сторін.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини.

08.07.1993 відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (ст.6, п.1) та, зметою подальшого вдосконалення порядку обігу валютних цінностей в Україні Правлінням Національного банку України було прийнято постанову №50 «Про Українську міжбанківську валютну біржу», згідно з якою було постановлено, зокрема: створити Українську міжбанківську валютну біржу як постійно діючий центр по проведенню на території України операцій з купівлі та продажу іноземної валюти уповноваженими комерційними банками, цінних паперів, домінованих у валюті, покласти на Біржу підготовку пропозицій Правління Національного банку України про встановлення єдиного валютного курсу, діючого в Україні, та функції контролю, встановлені Національним банком України відповідно до правил валютного регулювання; затвердити Статут Української міжбанківської валютної біржі та Установчий договір про її утворення та діяльність; доручити управлінню реєстрації банків та ліцензування їх діяльності (ОСОБА_5 І.), управлінню валютного регулювання (ОСОБА_6 О.) до 15.07.1993 зареєструвати статут Біржі та надати ліцензію на здійснення операцій з валютними цінностями і стягнення комісійних в іноземній валюті за їх проведення.

На виконання постанови Правління Національного банку України від 08.07.1993 року№50 «Про Українську міжбанківську валютну біржу»Українській міжбанківській валютній біржі було видано ліцензію №3-Б на право здійснення операцій з валютними цінностями, зі змісту якої вбачається, що дана ліцензія дає право Українській міжбанківській валютній біржі самостійно здійснювати наступні операції: організація та проведення операцій з купівлі та продажу валютних цінностей (біржові торги, аукціони) у безготівковій формі згідно заявок членів Української міжбанківської валютної біржі, встановлення поточного ринкового курсу національної валюти України до іноземних валют, їх інформаційне забезпечення, розробка типових угод та контрактів для оформлення вищезазначених операцій, надання консультаційних, інформаційних та інших видів послуг, необхідних засновникам та членам Української міжбанківської валютної біржі;досягнення домовленості з іноземними банками про порядок ведення операцій з іноземних розрахунків, обмін телеграфними ключами та зразками підписів, відкриття кореспондентських рахунків типу «Лоро» та «Ностро»;ведення кореспондентських рахунків банків - членів Української міжбанківської валютної біржі, зарахування та списання валютних коштів на рахунки (включаючи транзитні) за результатами торгів;пасивні операції по створенню Страхового фонду Української міжбанківської валютної біржі в іноземній валюті, які здійснюються з членами Української міжбанківської валютної біржі та операції по розміщенню Страхового фонду з метою захисту від інфляції з перерахуванням отриманих процентів членам Української міжбанківської валютної біржі.

Крім того, з розділу ІІІ ліцензії №3-Б на право здійснення операцій з валютними цінностями вбачається, що Національним банком України, покладено на Українську міжбанківську валютну біржу функції агента валютного контролю за здійсненням її членами операцій з валютними цінностями в межах своєї компетенції.

Статтею 6 Конституції України передбачено, що державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом ч. 1 ст. 8 Закону України «Про банки і банківську діяльність від 20.03.1991№872-ХІІ (в редакції станом на 08.07.1993) Національний банк є центральним банком республіки, її емісійним центром, проводить єдину державну політику в галузі грошового обігу, кредиту, зміцнення грошової одиниці, організує міжбанківські розрахунки, координує діяльність банківської системи в цілому, визначає курс грошової одиниці відносно валют інших країн. Йому належить монопольне право на випуск грошей в обіг, а також випуск національних грошових знаків за рішенням Верховної Ради України.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19.02.1993 року № 15-93 (в редакції станом на 08.07.1993) Національному банку України надані повноваження видавати у межах, передбачених цим Декретом, обов'язкові для виконання нормативні акти щодо здійснення операцій на валютному ринку України, а також видавати ліцензії на здійснення валютних операцій та приймати рішення про їх скасування.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19.02.1993 № 15-93 (в редакції станом на 08.07.1993), торгівля іноземною валютою на території України резидентами інерезидентами-юридичними особами здійснюється через уповноважені банки та інші кредитно-фінансові установи, що одержали ліцензію на торгівлю іноземною валютою Національного банку України, виключно на міжбанківському валютному ринку України. Структура міжбанківського валютного ринку, а також порядок та умови торгівлі іноземною валютою на міжбанківському валютному ринку визначаються Національним банком України.

Таким чином вбачається, що ліцензія №3-Бна право здійснення операцій з валютними цінностями була видана Національним банком України правомірно, в межах його повноважень та у спосіб, визначений законом.

Згідно з ч. 2 ст. 91 ЦК України юридична особа може здійснювати окремі види діяльності, перелік яких встановлюється законом, після одержання нею спеціального дозволу (ліцензії).

Ліцензування, відповідно до ч. 2ст. 12, ч. 1, 2 ст. 14 ГК України, є одним із основних засобів регулюючого впливу держави на діяльність суб'єктів господарювання, спрямованих на забезпечення єдиної державної політики у цій сфері та захист економічних і соціальних інтересів держави, суспільства та окремих споживачів.

Правові засади ліцензування визначаються виходячи з конституційного права кожного на здійснення підприємницької діяльності, не забороненої законом, а також принципів господарювання, встановлених у ст. 6 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 14, ч. 3 ст.43 ГК України відносини, пов'язані з ліцензуванням видів господарської діяльності, перелік видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню, а також перелік видів діяльності, підприємництво в яких забороняється, встановлюються виключно законом.

За змістом ч. 1 ст. 51 ГК України, підприємницька діяльність припиняється у разі закінчення строку дії ліцензії.

Відповідно до ч. 1 ст.239 ГК України органи державної влади та органи місцевого самоврядування відповідно до своїх повноважень та у порядку, встановленому законом, можуть застосовувати до суб'єктів господарювання такі адміністративно-господарські санкції, зокрема: зупинення дії ліцензії (патенту) на здійснення суб'єктом господарювання певних видів господарської діяльності; анулювання ліцензії (патенту) на здійснення суб'єктом господарювання окремих видів господарської діяльності.

Згідно з абз. 3 п. 4 постанови Правління Національного банку України від 08.07.1993 № 50 «Про Українську міжбанківську валютну біржу», за рішеннямПравління Національного банку України діяльність Біржі може бути припинена у разі порушення нею правил валютного регулювання, діючих вУкраїні, положень її валютної ліцензії, Статуту та Правил Біржі.

З матеріалів справи вбачається, що ліцензія №3-Б на право здійснення операцій з валютними цінностями не містить строку її дії. Адміністративно-господарські санкції шляхом зупинення дії ліцензії №3-Б на право здійснення операцій з валютними цінностями або її анулювання (скасування, відкликання тощо) компетентними органами державної влади не застосовувались до Української міжбанківської валютної біржі, а отже дана ліцензія є чинною та надає право останній самостійно здійснювати операції,визначені цією ліцензією.

Крім того, Українська міжбанківська валютна біржадля здійснення операцій згідно з ліцензією №3-Б на право здійснення операцій з валютними цінностями має право на: відкриття валютного рахунку в Національному банку України для здійснення валютних операцій з метою здійснення концентрації іноземної валюти в НБУ; підключення до Системи електронних платежів Національного банку України для проведення розрахунків між учасниками в електронній формі; призначення уповноваженого представника Національного банку України, відповідального за валютне регулювання, для здійснення контролю за діяльністю Української міжбанківської валютної біржі та участі у роботі керівних органів Української міжбанківської валютної біржіз правом дорадчого голосу в межах повноважень, затверджених Національним банком України; визначення обсягу лімітів щодо фінансових інструментів, відносно яких будуть проводитись біржові торги; надання Українській міжбанківській валютній біржі доступу до Системи підтвердження угод на міжбанківському валютному ринку з метою виключення арбітражу на валютному ринку.

Відповідно до п. 6 постанови Правління Національного банку України від 06.08.2003 №325 «Про затвердження Положення про здійснення операцій з банківськими металами та внесення змін до деяких нормативно-правових актів Національного банку України» постановуПравління Національного банку України від 08.07.1993 №50 «Про Українську міжбанківську валютну біржу» визнано такою, що втратила чинність, але постанова Правління Національного банку України від 06.08.2003 №325 «Про затвердження Положення про здійснення операцій з банківськими металами та внесення змін до деяких нормативно-правових актів Національного банку України» не містить приписів про припинення дії ліцензії №3-Б на право здійснення операцій з валютними цінностями.

При вирішенні спору суд виходить з того, що втрата чинності постановоюПравління Національного банку України від 08.07.1993 року №50 «Про Українську міжбанківську валютну біржу» згідно з постановою Правління Національного банку України від 06.08.2003 року №325 «Про затвердження Положення про здійснення операцій з банківськими металами та внесення змін до деяких нормативно-правових актів Національного банку України» не є підставою для припинення чинності ліцензії №3-Б на право здійснення операцій з валютними цінностям з огляду на таке.

З аналізу положень законодавства, щодо регулюють діяльність Національного банку України, вбачається, що Національний банк України є центральним банком України, особливим центральним органом державного управління, юридичний статус, завдання, функції, повноваження і принципи організації якого визначаються Конституцією України, Законом України «Про Національний банк України» та іншими законами України (ст. 1 Закону України «Про Національний банк України») та який має право видавати, як нормативні, так і ненормативні (індивідуальної дії) акти.

Згідно з позицією Конституційного Суду України, викладеною його у рішенні від 16.04.2009 № 7-рп/2009 у справі про скасування актів органів місцевого самоврядування № 1-9/2009(абзац перший пункту 4 мотивувальної частини), до нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію. Такий висновок узгоджується також із правовими позиціями Конституційного Суду України, викладеними у рішенняхвід 27.12.2001 №20-рп/2001у справі про укази Президії Верховної Ради України щодо Компартії України, зареєстрованої 22.07.1991 (абзац перший пункту 6 мотивувальної частини), від 23.06.1997 № 2-зпу справі про акти органів Верховної Ради України (абзац четвертий пункту 1 мотивувальної частини).

З огляду на те, що постанова Правління Національного банку України від 08.07.1993 №50 «Про Українську міжбанківську валютну біржу» в частині створення Української міжбанківської валютної біржі», надання їй ліцензії, реєстрації її статуту, є за своїм змістом ненормативним актом (актом індивідуальної дії), то дана постанова у вказаній частині застосовується одноразово, а відтак її дія була вичерпана фактом виконання її приписів..

Крім того, згідно висновку науково-правової експертизи ради науково - правових експертиз при Інституті держави та права ім. В.М. Корецького НАН України, виконаної на запит юридичної особи від 16.05.2018 № 126/103-е щодо чинності ліцензії Національного банку України на право здійснення операцій з валютними цінностями, втрата чинності постановою Правління Національного банку України від 08.07.1993 №50 «Про Українську міжбанківську валютну біржу», не є підставою для припинення чинності ліцензії №3-Б Національного банку України на право здійснення операцій з валютними цінностям, виданої Українській міжбанківській валютній біржі.

01.08.2018 ОСОБА_4 звернувся до Української міжбанківської валютної біржі з проханням надати інформацію з приводу наявності у ліцензії на право здійснення операцій з валютними цінностями.

07.08.2018 Українська міжбанківська валютна біржа надала відповідь про те, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19.02.1993 № 15-93 та постанови Правління Національного банку України від 08.07.1993 № 50 «Про Українську міжбанківську валютну біржу» Українській міжбанківській валютній біржі була видана ліцензія №3-Б на право здійснення операцій з валютними цінностями, чинність якої не припинена у встановленому законом порядку.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно з ч. 1, п. п. 3, 9, ч. 2 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бутивизнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

ОСОБА_4 зазначає, що нечесна підприємницька практика товариства призвела до того, що останній не зміг помірковано обрати вид фінансової послуги, що вплинуло на ефективність його вибору при обранні таких послуг, що в свою чергу суперечить Директиві 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11.05.2005. Такі дії спричинили душевні страждання ОСОБА_4, у зв'язку з чим останній просить стягнути з товариства моральну шкоду в розмірі 20000 грн.

Оцінюючи належність, допустимість достовірність доказів окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, про відсутністьпідстав вважати,що Українська міжбанківська валютна біржа допустила нечесну підприємницьку практику відносно ОСОБА_4 та відносно невизначеного кола споживачів.В судовому засіданні достовірно встановлено, що товариство не вводить споживачів в оману щодо наявності у нього права на здійснення операцій з валютними цінностями згідно з ліцензією №3-Б на право здійснення операцій з валютними цінностями, що вказує на правомірність дій Української міжбанківської валютної біржі. За таких обставин, суд вважає, що вимоги первісного позову є необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню, оскільки обґрунтування позову не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Разом з тим, доводи зустрічного позовує законним, обґрунтованим і такими, щоповністю знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, зв'язку з чим суд задовольняє останній у повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1-13, 17, 18, 28, 76-82, 89, 133, 141, 242, 258,259, 263-265, 268,272, 273, 274, 276, 277, 354 ЦПК України, ст. 6, ч. 2 ст. 19,п. 1 ч. 2 ст. 92 Конституції України, рішеннями Конституційного Суду Українивід 27.12.2001 № 20-рп/2001, від 16.04.2009 № 7-рп/2009, ч. 1 ст. 15, ч. 1, п. п. 3, 9, ч. 2 ст.16,ч. 2 ст. 91 ЦК України,ч. 2 ст. 12, ч. 1, 2 ст. 14, ч. 3 ст. 14, ч. 3 ст. 43, ч. 1 ст. 51, ч. 1 ст. 239 ГК України, ч. 1 ст. 8 Закону України «Про банки і банківську діяльність від 20.03.1991 №872-ХІІ (в редакції станом на 08.07.1993), ч. 1 ст. 6,ч. 1 ст. 11 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19.02.1993 року № 15-93 (в редакції станом на 08.07.1993), суд-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_4 до приватного акціонерного товариства «Українська міжбанківська валютна біржа», про захист прав споживача відмовити.

Зустрічний позов приватного акціонерного товариства «Українська міжбанківська валютна біржа» до ОСОБА_4, третя особа: Національний банк України, про визнання права на здійснення операцій з валютними цінностями задовольнити.

Визнати чинною ліцензію №3-Б на право здійснення операцій з валютними цінностями, виданої на підставі Правління Національного банку України від 08.07.1993 №50 «Про Українську міжбанківську біржу».

Визнати права приватного акціонерного товариства «Українська міжбанківська валютна біржа» на здійснення операцій з валютними цінностями згідно з ліцензією №3-Б на права здійснення операцій з валютними цінностям, виданої на підставі постанови Правління Національного банку України від 08.07.1993 №50 «Про Українську міжбанківську валютну біржу»:

організація та проведення операцій з купівлі та продажу валютних цінностей (біржові торги, аукціони) у безготівковій формі згідно заявок членів Української міжбанківської валютної біржі, встановлення поточного ринкового курсу національної валюти України до іноземних валют, їх інформаційне забезпечення, розробка типових угод та контрактів для оформлення вищезазначених операцій, надання консультаційних інформаційних та інших видів послуг, необхідних засновникам та членам Української міжбанківської валютної біржі;

досягнення домовленості з іноземними банками про порядок ведення операцій з іноземних розрахунків, обмін телеграфними ключами та зразками підписів, відкриття кореспондентських рахунків типу «Лоро» та «Ностро»;

ведення кореспондентських рахунків банків - членів Української міжбанківської валютної біржі, зарахування та списання валютних котів на рахунки за результатами торгів;

пасивні операції по створенню Страхового фонду Української міжбанківської валютної біржі в іноземній валюті, які здійснюються з членами Української міжбанківської валютної біржі та операції по розміщенню Страхового фонду з метою захисту від інфляції з перерахуванням отриманих процентів членам Української міжбанківської валютної біржі.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення суду.

Головуючий: