Справа №515/1547/17
Провадження №2/515/81/18
Татарбунарський районний суд Одеської області
02 лютого 2018 р. Татарбунарський районний суд Одеської області у складі:
головуючого - судді Семенюк Л.А.
за участю секретаря Унгурян Т.В.
позивача ОСОБА_1
представника позивача - адвоката ОСОБА_2
відповідача ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Татарбунари цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про позбавлення права користування житловим будинком,
09 жовтня 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому просить усунути йому перешкоди у праві користування та розпорядження житловим будинком №58, розташованим по вул. Миру в м. Татарбунари Одеської області, шляхом позбавлення права користування житлом та зняття з реєстрації відповідачки, посилаючись на слідуючі обставини.
Позивач є власником житлового будинку №58, розташованого по вул. Миру в м. Татарбунари Одеської області, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24 листопада 2012 року. У вказаному будинку зареєстрована відповідачка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Однак, вже більше десяти років (з 2003 року) відповідачка не мешкає в зазначеному будинку. Під час останньої телефонної розмови, позивач запропонував відповідачці знятися з реєстрації добровільно, але вона не бажає знятися з реєстрації без усяких поважних причини, ні чим це не мотивуючи.
Реєстрація відповідачки ОСОБА_3 у будинку позивача порушує його право користування власністю, тому останній звернувся з вказаним позовом до суду, посилаючись на ряд нормативних актів щодо захисту свого майнового права та інтересу.
Представник позивача адвокат ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, але надав заяву з проханням справу розглянути у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив винести заочне рішення (а.с.22).
Відповідачка в судові засідання неодноразово не з'явилась. Відповідно до довідки відділу з питань реєстрації виконавчого комітету Татарбунарської міської ради Одеської області від 01.11.2017 року (а.с.15), ОСОБА_3., ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_2. Разом з тим, згідно довідки № 03-20/45 від 15.01.2018 року (а.с.23) виданої виконавчим комітетом Татарбунарської міської ради, житловий будинок, що знаходиться по вул. Миру, №58, в минулому значився - вулиця Кавказська №32, в подальшому №40. Судові повістки, відповідно до вимог п2 ч.7 ст.128 ЦПК України надсилалися відповідачці за адресою її місця проживання, зареєстрованому у встановленому законом порядку, однак поверталися до суду з поміткою:"повернення після закінчення терміну зберігання" (а.с.21). З урахуванням положення ч.7 ст. 128 ЦПК України, суд вважає, що відповідачка належним чином повідомлена про розгляд справи.
Відповідачка ОСОБА_3 причини своїх неявок суду не повідомила, заяв про розгляд справи в її відсутність або заперечення проти позову суду не надала.
Оскільки не має відомостей про причину неявки відповідачки, на підставі ч.5 ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у її відсутність та ухвалити по справі заочне рішення згідно наявних доказів, на що позивач згоден, про що постановлена ухвала суду.
Згідно з частиною 3 статті 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У такому разі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з вимогами частини 2 статті 247 ЦПК України, не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд вбачає правові підстави для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.
Як вбачається з копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24.10.2012 року (а.с.5, 6), ОСОБА_1 є власником житлового будинку №58, який розташований по вул. Миру в м. Татарбунари Одеської області. Вказане домоволодіння зареєстроване за позивачем на праві приватної власності.
Із копії домової книги (а.с.7-9) вбачається, що ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 з 01.04.2001 року.
Згідно ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Конституція України у ст.47 проголошує, що кожен має право на житло.
Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.
Статтею 29 ЦК України встановлено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.
Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб.
Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
За змістом ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» №1382-ІV від 11.12.2003 року зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення прав власності та житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою), свідоцтва про смерть тощо.
Відповідно до п.1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав та основних свобод людини, ратифікованої Україною 11 вересня 1997 року, яка, відповідно до ст.9 Конституції України, є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обовязків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.
Згідно п.1 ст.8 вказаної Конвенції, кожній особі, окрім інших прав, гарантовано право на повагу до її житла. Воно охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.
Пункт 2 ст.8 цієї Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п.1 цієї статті, є виправданим.
Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоровя чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб.
Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п.2 ст.8 Конвенції.
Таким чином, судом з достовірністю встановлено, що позивач є власником житлового будинку №58 по вул. Миру (колишня Кавказька №32, в подальшому - №40) в м. Татарбунари Одеської області, згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.,а.с.5,6,23). З 2003 року відповідачка проживає за іншою адресою, добровільно знятись з реєстрації за вищевказаною адресою з будинку позивача не бажає, чим створює йому перешкоди у праві розпорядження своєю власністю, незважаючи на те, що втратила право користування вказаним житлом.
Вказані обставини та аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави зробити висновок, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом позбавлення відповідача (який відсутній за місцем реєстрації більше року) права користування житлом та зняття його з реєстрації місця проживання.
За встановлених обставин, які підтверджуються дослідженими судом належними та допустимими доказами, суд вважає, що права власника мають бути захищені судом, а тому, враховуючи непроживання відповідачки за місцем реєстрації більше року без поважних причин, позовні вимоги ОСОБА_1 про усунення перешкод у праві користування житлом шляхом позбавлення відповідачки права користування житлом, підлягають задоволенню, як основані на законі, що надасть можливість позивачу розпоряджатися та користуватися своїм будинком на власний розсуд.
Рішення суду про визнання особи втратившою право користування житлом, відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», є підставою для зняття цієї особи з реєстраційного обліку.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.16, 319, 391, ч.2 ст.405 ЦК України, ст.ст. ст.ст.13, 77-81, 133, 141, 263, 265, 280-282 ЦПК України, ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» №1382-ІV від 11.12.2003 року, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про позбавлення права користування житловим будинком - задовольнити.

Усунути перешкоди ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, у праві користування, належним йому на праві власності житлом, шляхом позбавлення ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, права користування житловим будинком №58, розташованим по вул. Миру в м. Татарбунари Одеської області.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Семенюк