провадження № 22-ц/824/318/2018 суддя-доповідач у ІІ Інстанції - Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

06 листопада 2018 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Ткаченка І.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» та ОСОБА_3 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 16 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» про відшкодування шкоди, пені, інфляційних втрат, трьох відсотків річних за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом та просила стягнути з ОСОБА_4 154 644 грн. 89 коп. матеріальної шкоди, інфляційних втрат і 3% річних; стягнути з ТДВ СК «Альфа-Гарант» 102 580 грн. 45 коп. матеріальної шкоди, пені, інфляційних втрат, 3% річних за невчасне відшкодування шкоди та витрати за проведену експертизу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 13 липня 2015 року о 14 годині 30 хвилин ОСОБА_4, керуючи автомобілем «Інфініті» на перехресті Паркової дороги - Дніпровський узвіз в м. Києві, не врахував дорожньої обстановки та не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Мерседес», яким керував ОСОБА_5 В результаті зіткнення транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Печерського районного суду міста Києва від 23 грудня 2015 року водія ОСОБА_4 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 застрахована в ТДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант», а відповідальність позивача - в АТ «Просто-Страхування». 14 липня 2015 року ОСОБА_6 та ОСОБА_4 повідомили страхові компанії про дорожньо-транспортну пригоду. ТДВ СК «Альфа-Гарант» та АТ «Просто-Страхування» не направили своїх представників на огляд пошкодженого автомобіля позивача. 30 липня 2015 року ОСОБА_7 замовила за власні кошти експертизу, згідно висновку якої матеріальна шкода спричинена власнику транспортного засобу «Мерседес», державний номер НОМЕР_1 складає 162 508 грн. 81 коп., а витрати на проведення експертизи складають 1 009 грн. 98 коп. Позивач зазначає, що вона також має право на стягнення пені, інфляційних втрат та трьох відсотків річних.

РішеннямДніпровського районного суду міста Києва від 16 травня 2018 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 майнову шкоду в розмірі 113 018 грн. 81 коп. та судовий збір в розмірі 1 130 грн. 19 коп., а всього суму 114 149 грн. Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_3 страхове відшкодування в розмірі 49 490 грн., витрати на експертне дослідження в розмірі 924 грн., пеню в розмірі 28 222 грн. 84 коп., інфляційні втрати в розмірі 12 289 грн. 84 коп., три відсотки річних в розмірі 2 517 грн. 89 коп. та судовий збір в розмірі 934 грн. 45 коп., а всього суму 94 379 (дев'яносто чотири тисячі триста сімдесят дев'ять) грн. 02 коп. У решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції через неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що суд не стягнув витрати, понесені на відправлення телеграми під час проведення експертизи. Суд зробив невірні висновки в частині стягнення пені, оскільки страховик не вжив заходів щодо проведення оцінки збитку, завданого позивачу, а тому не було що узгоджувати з потерпілою особою. Вартість відновлювального ремонту майже втричі перевищує ліміт відповідальності за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і тому узгоджувати розмір страхового відшкодування безглуздо. Суд також безпідставно відмовив у стягнені з ОСОБА_4 суми інфляційних втрат та трьох відсотків річних.

В апеляційній скарзі ТДВ СК «Альфа-Гарант» просить скасувати рішення суду першої інстанції через порушення норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову до ТзДВ СК «Альфа-Гарант» відмовити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що 16 липня 2015 року аварійний комісар прибув для огляду транспортного засобу ОСОБА_3 за вказаною адресою та намагався зв'язатися з контактною особою. Однак, за вказаним телефоном ніхто не відповідав, а транспортний засіб за вказаною адресою був відсутній. 07 серпня 2015 року позивач звернулася до страхової компанії із заявою про страхове відшкодування без зазначення відомостей про банківські реквізити, на які слід перерахувати страхове відшкодування у разі прийняття відповідного рішення. ОСОБА_3 відмовилася подати повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, надавати свої пояснення та надати для огляду пошкоджений транспортний засіб. Посилання позивача на повідомлення про настання дорожньо-транспортної пригоди її учасниками, в якому вказано, де знаходиться транспортний засіб, є недоречним, адже кожен власник пошкодженого майна має право сам вирішувати місце знаходження цього майна. Право власності на транспортний засіб передбачає надання дозволу, зокрема, на проведення огляду пошкодженого транспортного засобу, який неможливо провести за відсутності власника на стоянці біля багатоквартирного будинку. У серпні 2015 року страхова компанія направляла на адресу позивача листи з проханням надати для огляду транспортний засіб. Однак, у вказану в листі дату ОСОБА_3 не з'явилася, та транспортний засіб не надала для огляду, про що складено відповідний акт. ТзДВ СК «Альфа-Гарант» не отримувало ні від позивача, ні від ОСОБА_4 жодних телеграм чи інформації про запрошення на огляд транспортного засобу. Суд першої інстанції не врахував норми Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Позивач не надав повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду до ТДВ СК «Альфа-гарант», що є порушенням вимог ст. 35 вказаного Закону. Суд неправильно застосував норму стосовно порядку огляду транспортного засобу страховиком. Страхова компанія вчинила всі необхідні дії та заходи, спрямовані на проведення огляду пошкодженого автомобіля позивача.

У відзиві на апеляційну скаргу ТДВ СК «Альфа-Гарант» ОСОБА_3зазначає, що відповідач трактує норми Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на власний розсуд. Позивач не порушувала вимоги ст. 33.3 вказаного Закону, а висновок № 552 складений у відповідності до вимог Методики. ОСОБА_3 просить відхилити апеляційну скаргу відповідача як таку, що є необґрунтованою і не підтвердженою належними доказами.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 ТДВ СК «Альфа-Гарант» зазначає, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Всі обставини і підстави невизнання позову обґрунтовані в апеляційній скарзі відповідача.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 ОСОБА_4 зазначає, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими. Між сторонами не було погоджено розмір страхового відшкодування, а позивач не виконала вимоги ст. 34.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Позивач пропустила річний строк для звернення до суду з позовом про стягнення пені, інфляційних втрат та трьох відсотків річних. Відповідач ОСОБА_9 не був присутній ні під час розгляд справи по суті, ні під час ухвалення судового рішення. Відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог до нього відмовити.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу ТДВ СК «Альфа-Гарант» залишити без задоволення, а апеляційну скаргу ОСОБА_3задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 13 липня 2015 року о 14 годині 30 хвилин в місті Києві на перехресті Паркової дороги - Дніпровський узвіз, керуючи автомобілем марки «Інфініті», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2, порушив п.п. 13.1, 2.3 (б) Правил дорожнього руху України, а саме: не врахував дорожньої обстановки та не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «Мерседес», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 (водій ОСОБА_10).

Постановою Печерського районного суду міста Києва від 23 грудня 2015 року провадження по справі про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрито за закінченням стоків притягнення до адміністративної відповідальності (а.с.6). У постанові суду зазначено, що вина ОСОБА_4 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, доведена повністю (а.с.6, Т.1).

За полісом № АЕ/4503708 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеним між ОСОБА_11 та ТДВ Страхова компанія «Альфа гарант», забезпечений транспортний засіб «Infinity», д.н.з. НОМЕР_2, строк дії поліса визначено з 02 липня 2015 року по 01 липня 2016 року. Відповідно до полісу ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну становить в сумі 50 000 грн., франшиза - 510 грн. (а.с.42, Т.1).

14 липня 2015 року ОСОБА_4 подав до ТДВ Страхова компанія «Альфа гарант» повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, у якому надавалася інформація щодо пошкодженого транспортного засобу «Мерседес», н.з. НОМЕР_3, його місця знаходження, опису пошкоджень, відомостей про водія цього автомобіля, адреси проживання та мобільного телефону (а.с.9, Т.1).

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу власником автомобіля «Мерседес-Бенц», р.н.з. НОМЕР_3, є ОСОБА_3 (а.с.12 зв., Т.1).

07 серпня 2015 року ОСОБА_3 подала до ТДВ СК «Альфа-Гарант» заяву про виплату страхового відшкодування (а.с.7, Т.1).

14 серпня 2015 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» була подана довідка з інформацією про банківські реквізити для перерахування страхового відшкодування (а.с.15, зв., Т.1).

Відповідно до експертного висновку автотоварознавчого дослідження № 552 від 12 серпня 2015 року, складеного експертом Української автомобільної корпорації «УкрАвто», матеріальний збиток, спричинений власнику автомобіля марки «Мерседес-Бенц», держаний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, в результаті пошкодження при ДТП складає 162 508 грн. 81 коп. (а.с.13, 13 зв., Т.1).

Згідно рахунку-фактури від 07 серпня 2015 року вартість проведення експертизи автомобіля за замовленням ОСОБА_3 становить 924 грн. (а.с.14, Т.1).

Згідно рапорту аварійного комісара 16 липня 2015 року була отримана заявка на проведення огляду транспортного засобу «Мерседес», держаний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, за адресою м. Київ, вул. АДРЕСА_2 проте, за вказаною адресою КТЗ був відсутній (а.с.143). До рапорту аварійний комісар долучив фото будинку АДРЕСА_1 з різних ракурсів.

ТДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант» направило ОСОБА_3 лист від 15 вересня 2015 року про відмову у виплаті страхового відшкодування з посиланням на п. 33.1 ст. 33 та п. 37.1.3 ч.1 ст. 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (а.с.163-164, Т.1).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції керувався статтями 22, 625, 985, 1166, 1187, 1194 ЦК України, Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Однак, пеляційний суд не може повністю погодитися з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно до ст. 28 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», до шкоди, заподіяної в результаті ДТП майну потерпілого відноситься шкода, пов'язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; шкода, пов'язана з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого.

Відповідно п. 22.1. ст. 21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно ч. 2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

Відповідно до п. 34.2 ст. 34 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов'язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Згідно ст. 9 Закону України «Про страхування» франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Судом встановлено, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено автомобіль ОСОБА_3 Цивільно-правова відповідальність особи, винної у ДТП була застрахована у ТДВ СК «Альфа-Гарант». Однак, страхова компанія відмовила позивачу у виплаті страхового відшкодування через порушення останньою ст. 33-1.1 та ст. 33.3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

В апеляційній скарзі ТДВ СК «Альфа-Гарант» вказує на те, що позивач не надала для огляду пошкоджений транспортний засіб. Страхова компанія вчинила всі необхідні дії та заходи, спрямовані на проведення огляду пошкодженого автомобіля позивача.

Згідно ст. 33.3. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов'язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) представник (працівник, аварійний комісар або експерт), а також

забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна

(транспортних засобів).

Особи, зазначені в цьому пункті, звільняються від обов'язку

збереження пошкодженого майна (транспортних засобів) у такому

стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної

пригоди, у разі якщо не з їхньої вини протягом десяти робочих днів

після одержання страховиком повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду його уповноважений представник не прибув до місцезнаходження такого пошкодженого майна.

Відповідно до 33-1.1 вказаного Закону страхувальник, інша особа, відповідальність якої застрахована, водій транспортного засобу, причетного до дорожньо-транспортної пригоди, особа, яка має право на отримання відшкодування (потерпілий), зобов'язані сприяти страховику та

МТСБУ в розслідуванні причин та обставин дорожньо-транспортної

пригоди, а саме: надати для огляду належний їй транспортний засіб

або інше пошкоджене майно, повідомити страховика (у випадках,

передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) про всі відомі їй

обставини та надати для огляду та копіювання наявні у неї

документи щодо цієї дорожньо-транспортної пригоди протягом семи

робочих днів з дня отримання нею відповідної інформації або

документа. Якщо зазначені особи з поважних причин не мали змоги

виконати ці дії, вони мають підтвердити це документально.

Судом встановлено, що дорожньо-транспортна пригода сталася 13 липня 2015 року. 14 липня 2015 року ОСОБА_4 подав до ТДВ СК «Альфа Гарант» повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, у якому надавалася інформація щодо пошкодженого транспортного засобу «Мерседес», н.з. НОМЕР_3, опису пошкоджень, відомостей про водія цього автомобіля, адреси проживання та мобільного телефону.

Протягом десяти днів з моменту отримання повідомлення, тобто до 24 липня 2015 року, ТДВ СК «Альфа Гарант» повинен був оглянути транспортний засіб.

Відповідач вказує на те, що 16 липня 2015 року аварійний комісар прибув для огляду транспортного засобу ОСОБА_3 за вказаною адресою та намагався зв'язатися з контактною особою. Проте, за вказаним номером ніхто не відповідав, а автомобіль був відсутній за зазначеною адресою. На підтвердження вказаних обставин, відповідач надав рапорт, долучивши до нього фото будинку АДРЕСА_1 з різних ракурсів.

Однак зазначені доводи відповідача апеляційний суд не може взяти до уваги в якості поважної причини не виконання вимог п.п. 34.2 ст. 34 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки, як вбачається з матеріалів справи ТДВ СК «Альфа Гарант» 14.07.2015 року було повідомлено про страховий випадок винною особою ОСОБА_4, який в своєму повідомленні вказав про місце знаходження пошкодженого автомобіля, а також зазначив контактні дані представника власника пошкодженого транспортного засобу.

Зазначаючи про неможливість огляду зазначеного транспортного засобу, ТДВ СК «Альфа Гарант» не надало суду відповідних доказів неможливості такого огляду, а саме, що власник чи його представник завчасно повідомлявся про час та місце виїзду аварійного комісара, а також що пошкоджений транспортний засіб був відсутній за вказаною адресою.

Натомість ТДВ СК «Альфа Гарант», надало суду фотоматеріали з зображеннями будинку по вул.. Ахматової 35А, які за своєю суттю підтверджують лише те, що за зазначеною адресою розташований багатоповерховий будинок. При цьому фото прибудинкової території, на якій мав знаходитись пошкоджений транспортний засіб, аварійний комісар не зробив, а отже не зафіксував відсутність даного автомобіля і неможливість його огляду.

Також на виконання вимог п.п. 34.2 ст. 34 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова компанія надала суду телеграму від 17.08.2015 року в якій просила ОСОБА_3 надати на огляд пошкоджений транспортний засіб 19.08.2015 року на 10-00 год. (а.с. 153 т. 1).

При цьому страхова компанія не врахувала, що можливість отримати телеграму та організувати доставку транспортного засобу на протязі двох днів може бути відсутня. Крім того жодних доказів отримання зазначеної телеграми ОСОБА_3 суду не надано.

Як було зазначено вище, у відповідності до вимог ст. 33.3 Закону водії та власники транспортних засобів, причетних до

дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна

зобов'язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у

такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної

пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком

(у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ)

представник (працівник, аварійний комісар або експерт), а також

забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна

(транспортних засобів).

Особи, зазначені в цьому пункті, звільняються від обов'язку

збереження пошкодженого майна (транспортних засобів) у такому

стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної

пригоди, у разі якщо не з їхньої вини протягом десяти робочих днів

після одержання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41

цього Закону, - МТСБУ) повідомлення про дорожньо-транспортну

пригоду його уповноважений представник не прибув до

місцезнаходження такого пошкодженого майна.

Вказуючи в своїй апеляційній скарзі на неможливість огляду пошкодженого транспортного засобу, страхова компанія не надала суду доказів, що з моменту повідомлення винною особою про страховий випадок вона на протязі десяти діб вжила всіх необхідних заходів для огляду автомобіля позивача.

За таких обставин, після 24.07.2015 року у позивача в силу вимог ч. 2 ст. 33.3 Закону не було обов'язку зберігати транспортний засіб і він був вправі замовити експертне дослідження самостійно.

При цьому апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що не має абсолютного значення хто саме повідомив страхову компанію про наявність страхового випадку - особа винна в спричиненні ДТП чи потерпілий. Головне, що страхова компанія була обізнана про даний випадок, а, відтак мала можливості вживати заходи направлені на встановлення розміру заподіяних збитків.

З зазначених підстав апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги в тій частині, що потерпіла особа не вчасно повідомила страхову компанію про настання страхового випадку.

Заперечуючи розмір матеріального збитку, що був спричинений автомобілю ОСОБА_3, який був визначений висновком автотоварознавчого дослідження № 552 від 12 серпня 2015 року, складеним експертом Української автомобільної корпорації «УкрАвто». (а.с.13, 13 зв., Т.1) та вказуючи, що страховику не надали можливості оглянути транспортний засіб для визначення розміру страхового відшкодування, ТДВ СК «Альфа Гарант» не надало суду доказів на спростування зазначеного висновку.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, не погоджуючись з розміром матеріального збитку, ТДВ СК «Альфа Гарант», мала можливість просити суд призначити відповідну експертизу, в ході якого мала б можливість і оглянути транспортний засіб і висловлювати свої доводи і міркування експерту, однак цього не зробила та відповідного клопотання суду не подала.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Отже, апеляційний суд приходить до висновку, що докази, які підтверджують вжиття страховиком усіх заходів, спрямованих на огляд пошкодженого транспортного засобу, суду не надані і суд першої інстанції дав вірну оцінку зазначеним обставинам, а, отже, відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 до ТДВ СК «Альфа Гарант».

Що стосується позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 ЦК України збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Розмір відшкодування шкоди, який має бути виплачений страховиком у межах ліміту відповідальності, не покриває розміру завданих збитків власнику транспортного засобу, а тому ОСОБА_4 як особа, винна у дорожньо-транспортній пригоді, повинна відшкодувати різницю між страховою виплатою і розміром заподіяної шкоди.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 вказує на те, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими. Між сторонами не було погоджено розмір страхового відшкодування, а позивач не виконала вимоги ст. 34.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». ОСОБА_4 не був присутній ні під час розгляд справи по суті, ні під час ухвалення судового рішення, а тому просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог до нього відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

ОСОБА_4 не оскаржував рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги, а тому зазначені у відзиві доводи відповідача не можуть бути підставою для скасування рішення суду в частині позовних вимог до ОСОБА_4

Наявні в справі апеляційні скарги страхової компанії та ОСОБА_3 не містять вимог в частині скасування судового рішення про стягнення коштів з ОСОБА_4

Відмовляючи у стягненні на користь позивача з ОСОБА_4 коштів у порядку ст. 625 ЦК України, суд першої інстанції зазначив, що положення вказаної статті не застосовуються до спірних правовідносин, оскільки відшкодування збитків є відповідальністю, а не грошовим зобов'язанням, яке виникає із зобов'язальних відносин, що мають взятих на себе грошових зобов'язань.

Апеляційний суд не може погодитись з зазначеними висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

За змістом ст.ст. 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов'язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов'язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов'язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов'язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов'язок боржника з такої сплати.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов'язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на не договірні (деліктні) зобов'язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов'язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов'язань.

Зазначена правова позиція міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року (справа № 686/21962/15-ц).

За таких обставин, ОСОБА_3 має право вимагати сплати 3% річних та інфляційних втрат за прострочення грошового зобов'язання, яке виникло з обов'язку винної особи відшкодувати спричинену шкоду на що вона обґрунтовано посилається в своїй апеляційній скарзі.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції в цій частині не відповідають фактичним обставинам справи та не ґрунтуються на нормах чинного законодавства.

В той же час у відповідності до вимог ч. 2 ст. 530 ЦК України - якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_3 вперше пред'явила вимогу до ОСОБА_4 про відшкодування їй спричиненої шкоди 18.07.2017 року, тобто пред'явивши позовну заяву до суду. Отже, відповідач зобов'язаний був відшкодувати зазначену шкоду не пізніше 25 липня 2017 року.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Вимоги позивача щодо сплати ОСОБА_4 3% річних та інфляційних втрат були заявлені за період по 17.07.2017 року включно, в той час як право на такі виплати у позивача виникло лише з 25.07.2017 року.

Отже позов в цій частині не підлягає задоволенню саме з зазначених підстав.

Враховуючи, що судом першої інстанції було відмовлено в задоволені позову в цій частині, лише помилково визначено підстави такої відмови, апеляційний суд вважає за можливе залишити судове рішення в цій частині без змін, враховуючи що по суті рішення про відмову в задоволенні зазначених вимог є правильним.

В апеляційній скарзі позивач просила задовольнити її позов до ТДВ СК «Альфа-Гарант» у повному обсязі, стягнувши на її користь пеню, інфляційні втрати та 3 % річних, а також витрати на відправлення телеграми.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 в частині не вірного визначення судом першої інстанції часу прострочки виплати страхового відшкодування, апеляційний суд не може взяти до уваги, оскільки такі доводи не спростовують висновків суду в цій частині та ґрунтуються виключно на неправильному застосуванні норм матеріального права.

Так, у відповідності до вимог ст. 36-2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у

статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну

пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про

страхове відшкодування зобов'язаний:

у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти

рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної

виплати) та виплатити його.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ТДВ СК «Альфа-Гарант» не погоджується ні з сумою страхового відшкодування, ні з обов'язком його виплачувати, а відтак суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що розмір страхового відшкодування не був узгоджений між сторонами.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про необхідстть розрахунку часу прострочення виплати страхового відшкодування саме через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, тобто з 06.11.2015 року є правильним.

В той же час доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 в частині безпідставної відмови в позові про стягнення витрат на подачу телеграми, якою повідомлялось відповідача про проведення експертного дослідження пошкодженого транспортного засобу, апеляційний суд вважає обґрунтованими, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_3, замовивши оцінку матеріального збитку, що був спричинений її автомобілю, телеграмою повідомила відповідача ОСОБА_4, якого просила також повідомити його страхову компанію про огляд пошкодженого автомобіля «Мерседес», державний номер НОМЕР_1.

Згідно наданого суду чеку вартість телеграми склала 85 грн.. 98 коп. Відмовляючи в стягненні зазначеної суми, суд першої інстанції виходив з того, що в чекові не зазначено платника та саме, що зазначені витрати понесла ОСОБА_3

Апеляційний суд не погоджується з зазначеними висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 140 ЦПК України - розмір витрат, пов'язаних з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження, забезпеченням доказів та вчиненням інших дій, пов'язаних з розглядом справи чи підготовкою до її розгляду, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Наявність у позивача фіскального чеку про оплату поданої телеграми, а також наявність самої телеграми, які надані суду стороною позивача свідчить про понесення таких витрат позивачем.

За таких обставин висновки суду першої інстанції в цій частині не відповідають фактичним обставинам справи та не ґрунтуються на наявних у справі доказах, що у відповідності до вимог ст. 376 ЦПК України є підставою до скасування судового рішення в цій частині на ухвалення нового судового рішення в межах вимог позивача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 16 травня 2018 року в частині відмови у задоволенні позову до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» про стягнення витрат на відправлення телеграми скасувати та прийняти в цій частині постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_3 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» про стягнення витрат на відправлення телеграми задовольнити.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант», місце знаходження - бул. Лесі Українки, 26, м. Київ, , витрати на залучення спеціаліста в сумі 85 (вісімдесят п'ять) гривень, 98 копійок.

В іншій частині рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 16 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 07 листопада 2018 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.