Справа № 464/5753/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Борачок М.В.
Провадження № 22-ц/783/4520/17 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2018 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Бойко С.М., Павлишина О.Ф.

секретаря: Жукровська Х.І.,

за участю: представника апелянта ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

представника ТзОВ «Кей-Колект» - адвокат Блажевський П.І..

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 30 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, Сихівського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, треті особи: ОСОБА_6, ТзОВ «Кей-Колект» про визнання недійсними результатів прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна, визнання недійсним та скасування акту державного виконавця, свідоцтва про право власності,-

в с т а н о в и л а:

В червні 2014 року ОСОБА_5 звернулась в суд із позовом до ОСОБА_2, Сихівського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, треті особи: ОСОБА_6, Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», про визнання недійсними результатів прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна, визнання недійсним та скасування акту державного виконавця, свідоцтва про право власності, в якому з врахуванням уточнених позовних вимог, просила визнати недійсними результати прилюдних торгів, проведених 14 лютого 2014 року філією 14 Приватного підприємства «Нива-В.Ш.» з реалізації спірної квартири, оформлені протоколом про проведення прилюдних торгів №1414019-17/1; визнати недійсним та скасувати акт державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки; визнати недійсним та скасувати свідоцтво про реєстрацію права власності на спірну квартиру від 03.04.2014 року за ОСОБА_2, видане приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Шафран Р.І. на підставі акту державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки, а також зобов'язати реєстраційну службу Львівського міського управління юстиції Львівської області скасувати реєстрацію права власності на спірну квартиру за ОСОБА_2 (т.1 а.с.2-7; 56-61; 113-116; 181-182; 228; 232-236).

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що на виконанні Сихівського ВДВС Львівського МУЮ перебуває виконавчий лист, виданий 18.02.2010 р. Сихівським районним судом м. Львова про стягнення солідарно з ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на користь АКІБ «УкрСиббанк» заборгованості у розмірі 1 083 175 грн. В ході примусового виконання судового рішення державним виконавцем проведено опис та арешт квартири АДРЕСА_1, що належала їй та ОСОБА_6 В подальшому державним виконавцем було проведено оцінку описаного майна та передано його на реалізацію, що проводилась філією 14 ПП «Нива-В.Ш.». Вказаним підприємством було призначено перші торги з реалізації арештованого майна на 14.02.2014 року о 09.30 год. та розміщено відповідне оголошення на веб-сайті http:// trade.informjust.ua за № 536004 (лот №17, реєстраційний номер лоту 1048998). Переможцем вказаних торгів стала ОСОБА_10, але оскільки останньою не внесено всієї належної суми до сплати за придбане майно у встановлений термін, відповідно до протоколу №1414019-17/1 від 03.03.2014 р. на підставі ст. 46 Закону «Про іпотеку» переможцем торгів стала відповідач ОСОБА_2, як наступний учасник, що запропонував найвищу ціну не нижче за початкову ціну продажу. Вважає, що прилюдні торги з реалізації вказаної квартири проведені з грубим порушенням встановленого законом порядку, оскільки вона не є боржником за даним виконавчим провадженням, проте є співвласником спірної квартири, чим було порушено п.2.1 Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 27.10.1999 року №68/5 (далі - Тимчасове положення). Законом України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця. Частки співвласників у спірній квартирі не були визначені. Крім цього, стверджувала, що її не було повідомлено торгівельною організацією про дату, час, місце проведення торгів, а також стартову ціну реалізації майна, а інформаційне повідомлення на веб-сайті № 536004 про призначення торгів не відповідає вимогам п.3.6 Тимчасового положення, що встановлює вимоги до змісту інформаційного повідомлення. Вважала неправомірним застосування при реалізації квартири ст. 46 Закону України «Про іпотеку» згідно з якою наступний учасник, що запропонував найвищу ціну, але не нижчу за початкову ціну продажу, оголошується переможцем прилюдних торгів, оскільки у даному випадку було відсутнє рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки або виконавчий напис нотаріуса. Вважає, що оскільки переможець торгів ОСОБА_10 не сплатила коштів за придбане майно, то торгівельна організація зобов'язана була реалізовувати майно на наступних прилюдних торгах.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 20 березня 2015 року позов задоволено частково.

Визнано недійсними результати прилюдних торгів, проведених 14 лютого 2014 року Філією 14 Приватного підприємства „Нива-В.Ш." з реалізації арештованого нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_4, оформлені протоколом про проведення прилюдних торгів №1414019-17/1.

Визнано недійсним та скасовано акт державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки, затверджений начальником Сихівського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції 07 березня 2014 року, ОСОБА_2

Скасовано свідоцтво від 03 квітня 2014 року, видане приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Шафран Р.І. на підставі акту державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки, затвердженого начальником Сихівського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції 07 березня 2014 року, про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_4 за ОСОБА_2

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання судових витрат (т.2 а.с. 71-75).

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 19 жовтня 2015 року рішення суду першої інстанції змінено (т.2 а.с. 233-237).

Резолютивну частину рішення суду першої інстанції після абзацу п'ятого доповнено абзацами шостим, сьомим та восьмим наступного змісту:

Стягнуто з ПП «Нива-В.Ш.» на користь ОСОБА_2 31 290 (тридцять одну тисячу двісті дев'яносто) грн.

Стягнуто з Сихівського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції на користь ОСОБА_2 16346 (шістнадцять тисяч триста сорок шість) грн. 83 коп.

Стягнуто з ТзОВ «Кей-Колект» на користь ОСОБА_2 162 363 (сто шістдесят дві тисячі триста шістдесят три) грн. 17 коп.

У зв'язку з цим абзаци шостий і сьомий резолютивної частини рішення Сихівського районного суду м. Львова від 20 березня 2015 року вирішено вважати абзацами дев'ятим та десятим. В решті рішення Сихівського районного суду м. Львова від 20 березня 2015 року залишено без змін.

Ухвалою колегії судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 жовтня 2016 року рішення Сихівського районного суду м. Львова від 20 березня 2015 року та рішення апеляційного суду Львівської області від 19 жовтня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції (т. 3 а.с. 101-104).

Під час нового розгляду справи Сихівським районним судом м. Львова ОСОБА_5 уточнила позовні вимоги та просила суд визнати недійсними результати прилюдних торгів, проведених 14 лютого 2014 року філією 14 приватного підприємства «Нива-В.Ш.» з реалізації арештованого нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_5, оформлені протоколом про проведення прилюдних торгів №1414019-17/1; визнати недійсним та скасувати акт державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки ОСОБА_2, затверджений начальником Сихівського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції 7 березня 2014 року; визнати недійсним та скасувати свідоцтво від 3 квітня 2014 року про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_5 за ОСОБА_2, видане приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Шафран Р.І.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що, на її думку, прилюдні торги з реалізації спірної квартири проведені з грубим порушенням встановленого законом порядку, оскільки вона не є боржником за даним виконавчим провадженням, проте є співвласником квартири, чим було порушено п.2.1 Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 27.10.1999 року №68/5 (надалі - Тимчасове положення). Вважала неправомірним застосування при реалізації квартири ст. 46 Закону України «Про іпотеку».

Оскаржуваним рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 30 травня 2017р. позов задоволено.

Визнано недійсними результати прилюдних торгів, проведених 14 лютого 2014 року Філією 14 приватного підприємства „Нива-В.Ш." з реалізації арештованого нерухомого майна, а саме: квартири № 1 в будинку № 13а на вул. Коломийській у м. Львові, оформлені протоколом про проведення прилюдних торгів №1414019-17/1.

Визнано недійсним та скасовано Акт державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки ОСОБА_2, затвердженого начальником Сихівського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції 7 березня 2014 року.

Скасовано свідоцтво від 3 квітня 2014 року, видане приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Шафран Р.І., на підставі Акту державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки, затвердженого начальником Сихівського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції 7 березня 2014 року, про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_6 за ОСОБА_2.

Стягнуто з Сихівського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції на користь ОСОБА_2 178710 (сто сімдесят вісім тисяч сімсот десять) грн.

Розподілено судові витрати (т. 4 а.с.7-12).

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що вважає рішення суду першої інстанцій незаконним, необґрунтованим, постановленим внаслідок неправильного застосування норм матеріального та процесуального права. Вважає, що державним виконавцем правомірно прийнято рішення про примусову реалізацію предмета іпотеки на прилюдних торгах та вжито усіх заходів для виконання судового рішення у встановленому порядку. Вказує, що дії державного виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення прилюдних торгів, мають самостійний спосіб оскарження й не можуть бути підставою для визнання прилюдних торгів недійсними. Дана позиція передбачена також в постанові Верховного суду України від 06.07.2016р. у справі № 6-3174цс15 та цілій низці інших постанов.

Звертає увагу, що норми Закону України «Про виконавче провадження» допускають звернення стягнення на предмет іпотеки в ході процедури виконавчого провадження без наявності відповідного рішення, в межах процедури стягнення коштів з іпотекодавця на користь іпотекодержателя, а тому не погоджується із висновком районного суду про те, що прилюдні торги проведені з порушеннями Тимчасового положення в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, а їх результати, які є оформленням договірних відносин купівлі - продажу майна на публічних торгах та відтак правочином, на підставі ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, необхідно визнати недійсними. Крім того звертає увагу на п.1.1. Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства юстиції України N 68/5 від 27.10.99р., в редакції, яка діяла не момент проведення прилюдних торгів, зазначено, що це Положення визначає умови і порядок проведення прилюдних торгів з продажу квартир, будинків, підприємств як цілісного майнового комплексу, інших приміщень, земельних ділянок, що є нерухомим майном, на які звернено стягнення відповідно до чинного законодавства, а також розрахунків за придбане майно. Також у відповідності до п. 1.4. Тимчасового положення організація та проведення прилюдних торгів з реалізації предмета іпотеки здійснюються з урахуванням вимог Закону України "Про іпотеку". Отже, самим Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна вказано, що організація та проведення прилюдних торгів з реалізації предмета іпотеки здійснюються з урахуванням вимог Закону України "Про іпотеку". При цьому зазначає, що дана норма не містить застереження про те, що вона поширюється виключно на правовідносини щодо реалізації предмета іпотеки, який реалізується на виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Таким чином, в межах виконавчого провадження на виконання судового рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором відбувалася реалізація із прилюдних торгів предмета іпотеки: квартири АДРЕСА_2. Відтак вважає, до даних правовідносин організатором торгів цілком правомірно було застосовано норми ч. З ст. 46 Закону України «Про іпотеку» та у зв'язку із тим, що переможець торгів не внесла усієї належно до сплати суми за лот у встановлений термін, цілком правомірно переможцем торгів оголошено її - людину, яка наступна із 5 учасників запропонувала найвищу ціну за спірну квартиру. Також зазначає, що вищевказана позиція, повністю узгоджується із позицією Верховного суду України викладеній в постановах від 18.11.2015р. у справі № 6-28цс15, від 13.04.2016 року у справі № 6- 349цс16, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. Крім того зазначає, що приймаючи оскаржуване рішення суду першої інстанції, керувався виключно правовою позицією Верховного суду України відображеною в постанові від 26.11.2014р.. Проте, із змісту вищевказаної постанови ВСУ вбачається, що аргументи, які наведенні вище ВСУ не судом при ухваленні оскаржуваного рішення не аналізувалися та не спростовувалися, аналогічно ВСУ і не аналізував дану ситуацію із врахуванням п. 1.4. Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України N 68/5 від 27.10.99р.. Окрім того, вважає, що вона як покупець спірної квартири, не вчинила жодних протиправних дій та не допустила жодного порушення закону в процесі проведення таких торгів.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Будучи повідомленими належним чином про дату та час розгляду справи

ОСОБА_5 та її адвокат ОСОБА_11 в судове засідання не з`явились, подавши 21 лютого 2018 року до Апеляційного суду Львівської області клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку із хворобою адвоката ОСОБА_11 Однак, колегією суддів визнано неповажною причини неявки до суду адвоката ОСОБА_11 та ОСОБА_5, оскільки до клопотання про відкладення розгляду справи не додано доказів тимчасової непрацездатності адвоката ОСОБА_11, і не вказано причини неявки в судове засідання ОСОБА_5. В матеріалах справи наявна копія договору про надання правової допомоги від 22.08.2017 року укладеного ОСОБА_5 з адвокатом Курилець Х.З. (т.4 а.с.76) на представництво інтересів ОСОБА_5, строк дії якого 1 рік із дня його укладення. Причини неявки в судове засідання адвоката Курилець Х.З. суду невідомі. У зв'язку із цим, колегія суддів дійшла до висновку, що підстави для відкладення розгляду справи визначені ст. 372 ЦПК України відсутні.

Інші учасники процесу, будучи належним чином повідомленими про час і місце апеляційного розгляду справи, не з'явились, причини неявки суду не повідомили.

На переконання колегії суддів матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника апелянта, який просив задовольнити апеляційну скаргу та заперечення представника ТзОВ «Кей-Колект» дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 1 ст.15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до ч. 5 ст. 411 ЦПК України висновки суду касаційної інстанції, в зв'язку з якими скасовано судові рішення, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.

Скасовуючи ухвалою колегії судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 жовтня 2016 року рішення Сихівського районного суду м. Львова від 20 березня 2015 року та рішення апеляційного суду Львівської області від 19 жовтня 2015 року у даній справі, суд касаційної інстанції дійшов до висновку - установивши, що проведення прилюдних торгів відбулося з порушенням норм Закону України «Про виконавче провадження» та Тимчасового положення суди не перевірили, чи вплинули ці порушення на результати торгів, чи порушені внаслідок цього права і законні інтереси позивача, який оспорює результати торгів, оскільки підставою для пред'явлення позову про визнання прилюдних торгів недійсними є наявність не лише порушення норми закону під час проведення прилюдних торгів, а й порушення прав та законних інтересів позивача.

Матеріалами справи встановлено, що з метою забезпечення виконання кредитних договорів, укладених між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_6, 03.04.2007р. АКІБ «УкрСиббанк», ОСОБА_6 та ОСОБА_5 укладено договір іпотеки (житлове приміщення), посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Дячуком О.А., зареєстрований в реєстрі за № Д-419 (т. 1 а.с.206-208). Згідно із вказаним договором ОСОБА_5 та ОСОБА_6 передали АКІБ «УкрСиббанк» в іпотеку належну їм на праві спільної сумісної власності квартиру АДРЕСА_7 В подальшому, між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_6 був укладений кредитний договір №0 від 13.09.2007 року, в забезпечення виконання якого, співвласники квартири ОСОБА_6 та ОСОБА_5 (від імені якої діяла ОСОБА_15.) передали АКІБ «УкрСиббанк» в іпотеку квартиру АДРЕСА_9 та квартиру АДРЕСА_8 (т. 1 а.с.209-211).

Колегією суддів встановлено, що продаж квартири АДРЕСА_10 з прилюдних торгів здійснювався з метою примусового виконання Сихівським відділом державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції виконавчого листа, виданого 18.02.2010 р. Сихівським районним судом м. Львова про стягнення солідарно з ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_8, ОСОБА_9 на користь АКІБ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 1 083 175 грн. Вказаний виконавчий лист виданий на підставі рішення Сихівського районного суду м. Львова у справі № 1137/2009 від 19.11.2009р. про стягнення солідарно із ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_8, ОСОБА_9 заборгованостей за кредитними договорами, укладеними із АКІБ «УкрСиббанк». Постановою державного виконавця Лавришин М.М. від 16.05.2012 року відкрито виконавче провадження №32618700 (т.1, а.с.8).

В ході примусового виконання накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження (т.1, а.с.9) та проведено опис та арешт квартири АДРЕСА_3 (т. 1, а.с. 10-11). Як вбачається із Акту опису і арешту майна від 01.10.2012р., ОСОБА_5 була присутня при його складанні.

В подальшому державним виконавцем проведено оцінку описаного майна та передано його на реалізацію, що проводилась Філією 14 ПП «Нива-В.Ш.». Листом від 04.11.2013р.

В-3/2911 ОСОБА_6 та ОСОБА_5 повідомлено про проведення оцінки квартири

АДРЕСА_3 та попереджено, що у випадку не погашення заборгованості квартира буде реалізована на прилюдних торгах (т.1, а.с.204).

Згідно з протоколом №1414019-17 проведення прилюдних торгів, з реалізації арештованого нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_5, переможцем торгів визнано ОСОБА_10 (т.1 а.с.18).

Протоколом №1414019-17/1 проведення прилюдних торгів, з реалізації арештованого нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_5, переможцем торгів на підставі ст. 46 Закону «Про іпотеку» визнано ОСОБА_2 в зв'язку з тим, що ОСОБА_10 не внесла всієї належної суми до сплати за придбане майно (т.1, а.с.16).

Відповідно до Акту про реалізацію предмета іпотеки від 07.03.2014 року, який складено державним виконавцем Сихівського ВДВС Львівського МУЮ та затверджений начальником Сихівського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, реалізовано квартиру АДРЕСА_5, яка придбана ОСОБА_2, у зв'язку з тим, що ОСОБА_14 не сплатила коштів за придбане з прилюдних торгів майно (т.1, а.с.19-20).

На підставі вказаного акту державного виконавця, 03.04.2014 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Шафран Р.І. видано свідоцтво про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_11 (т.1, а.с.21).

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що позивач позбулася права власності на нерухоме майно в межах виконавчого провадження в якому вона не була боржником, що, на переконання суду першої інстанції, безперечно свідчить про порушення прав та законних інтересів позивача.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 7 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» спори, що виникають під час виконавчого провадження щодо звернення стягнення на заставлене майно, вирішуються судом.

Оскільки виходячи зі змісту частини першої статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності укладеного за результатами прилюдних торгів правочину є недодержання вимог закону в момент його укладення, тобто безпосередньо за результатами прилюдних торгів, то підставою для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених саме Тимчасовим положенням.

Дії державного виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення прилюдних торгів, мають самостійний спосіб оскарження й не можуть бути підставою для визнання прилюдних торгів недійсними. Аналогічну позицію займає і Верховний суд України в постанові від 06.07.2016р. у справі № 6-3174цс15 та Верховний Суд в постанові від 07.02.2018 року у справі № 200/14332/13ц.

Матеріалами справи встановлено, що позивач була повідомлена про звернення примусового стягнення на квартиру АДРЕСА_5 в процесі виконавчого провадження №32618700, зокрема була присутня при проведенні опису та арешту квартири, проте дій органу державної виконавчої служби у встановленому порядку не оскаржувала.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

За положеннями ч.1 і ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст. 12 цього Закону.

Таким чином, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в цілому, а не лише на його частину.

Судом встановлено, що у даних правовідносинах позивач є іпотекодавцем - майновим поручителем за договорами іпотеки, посвідченими приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Дячуком О.А. від 03.04.2007 р. та від 13.09.2007р., а згідно із ст. 11 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки; у разі задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки майновий поручитель набуває права кредитора за основним зобов'язанням.

Відповідно до ч. 1 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача -заставодержателя.

Оскільки ст. 575 ЦК України іпотеку визначено як окремий вид застави, норми Закону України «Про виконавче провадження» дозволяють звернути стягнення на іпотечне майно для задоволення вимог іпотекодержателя.

Отже, норми Закону України «Про виконавче провадження» дозволяють державному виконавцю передавати на реалізацію предмет іпотеки в ході примусового виконання рішень судів про стягнення на користь іпотекодержателя заборгованості, яка випливає із забезпечених іпотекою зобов'язань, за таких умов: відсутність у боржника будь-якого іншого майна, на яке можна першочергово звернути стягнення; наявність заборгованості виключно перед іпотекодержателем. Аналогічну позицію займає Верховний суд України в постанові від 06.07.2016р. у справі № 6-3174цс15.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення за виконавчими документами в першу чергу звертається на кошти боржника в гривнях та іноземній валюті, інші цінності, в тому числі кошти на рахунках та вкладах боржника в установах банків та інших кредитних організаціях, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів.

Матеріалами справи встановлено, що в ході виконавчого провадження державним виконавцем не було виявленого іншого майна, на яке першочергово можна було звернути стягнення, а стягувачем по виконавчому провадженню в ході якого здійснювалася реалізація спірної квартири був виключно АКІБ «УкрСиббанк» - іпотекодержатель цієї квартири.

Таким чином, державним виконавцем правомірно прийнято рішення про примусову реалізацію предмета іпотеки на прилюдних торгах.

Задовольняючи позов суд першої інстанції дійшов до висновку, що Законом України «Про іпотеку» визначено спеціальний порядок для реалізації з прилюдних торгів предмета іпотеки, який не застосовується при виконанні судового рішення про стягнення заборгованості, а тому до спірних правовідносин слід було застосовувати норми Тимчасового положення.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Виконавче провадження є процесуальною формою, що гарантує примусову реалізацію рішення суду, яким підтверджені права та обов'язки суб'єктів матеріальних правовідносин цивільної справи.

Главою 4 Закону України «Про виконавче провадження» визначається загальний порядок звернення стягнення на майно боржника. Серед іншого, відповідно до частини першої статті 52 цього Закону звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Ст. 44 зазначеного Закону передбачає черговість задоволення вимог стягувачів, згідно з якою в першу чергу задовольняються забезпечені заставою вимоги щодо стягнення з вартості заставленого майна.

За змістом ст. 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду, проводиться шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.

Положеннями ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» визначено особливості звернення стягнення на заставлене майно. Зокрема, згідно із частиною восьмою цієї статті примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

Отже, за змістом цієї статті підставою для застосування положень Закону України «Про іпотеку» до спірних правовідносин є звернення стягнення на предмет іпотеки, тобто його арешт, вилучення та примусова реалізація в розумінні ч. 1 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, норми Закону України «Про виконавче провадження» допускають звернення стягнення на предмет іпотеки в ході процедури виконавчого провадження без судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, в межах процедури стягнення коштів з іпотекодавця на користь іпотекодержателя.

Відповідно до порядку примусового звернення стягнення коштів з боржника, врегульованого Законом України «Про виконавче провадження», першочергово звертається стягнення на відповідні кошти боржника, рухоме майно, а за його відсутності - на об'єкти нерухомості.

Ч. 1 ст. 54 цього Закону передбачено, що звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя.

Оскільки ст. 575 Цивільного кодексу України іпотеку визначено як окремий вид застави, норми Закону України «Про виконавче провадження» дозволяють звернути стягнення на іпотечне майно для задоволення вимог іпотекодержателя.

Таким чином, норми Закону України «Про виконавче провадження» дозволяють державному виконавцю передавати на реалізацію предмет іпотеки в ході примусового виконання рішень судів про стягнення на користь іпотекодержателя заборгованості, яка випливає із забезпечених іпотекою зобов'язань, за таких умов: відсутність у боржника будь-якого іншого майна, на яке можна першочергово звернути стягнення; наявність заборгованості виключно перед іпотекодержателем; дотримання порядку реалізації майна, визначеного Законом України «Про іпотеку».

З огляду на зазначене, до спірних правовідносин підлягає застосуванню норма ст. 46 Закону України «Про іпотеку», за якою якщо покупець не внесе всієї належної до сплати суми в десятиденний строк, гарантійний внесок йому не повертається, а наступний учасник, що запропонував найвищу ціну, не нижчу за початкову ціну продажу, оголошується переможцем прилюдних торгів.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від

28 вересня 2016 року № 6-1680цс16 та постанові Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі № 200/14332/13ц в яких були встановлені подібні правовідносини та аналогічні фактичні обставини.

Визнаючи прилюдні торги недійсними з підстав допущення порушень правил та процедури, встановлених Тимчасовим положенням, зокрема оголошення переможцем наступного учасника, що запропонував найвищу ціну, суд першої інстанції всупереч зазначеним вище вимогам не застосував до спірних правовідносин вимоги ч. 3 ст. 46 Закону України «Про іпотеку», а тому дійшов неправильного висновку про задоволення позову з цієї підстави.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2.ч.1 ст.374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 30 травня 2017 рокускасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_2, Сихівського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, треті особи: ОСОБА_6, ТзОВ «Кей-Колект» про визнання недійсними результатів прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна, визнання недійсним та скасування акту державного виконавця, свідоцтва про право власності - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 23.02.2018 року.

Головуючий : О.М. Ванівський

Судді: С.М. Бойко

О.Ф. Павлишин