Провадження № 4-с/638/211/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.10.2018 року Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Шестака О.І.,

при секретарі Калінової А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Харківської області ОСОБА_2, -

в с т а н о в и в:

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова зі скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу Харківської області ОСОБА_2, в якій просить визнати недійсним звіт про оцінку майна від 08.06.2018 року, складений за заявою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області ОСОБА_2 щодо 3/4 нежитлової будівлі (літ. Б-1), розташованої за адресою: вул. Пушкінська, 106 у м. Харкові, у виконавчому провадженні № 56375572. В обґрунтування скарги посилається на те, що виконавче провадження №56375572 відкрите на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 від 31.10.2017 року, зареєстрованого в реєстрі за №24162 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» боргу за договором відновлювальної кредитної лінії №805/6/18/8-014 від 28.01.2008 року в розмірі 1628989, 19 грн. та витрат по вчиненню виконавчого напису в невизначеному розмірі. 11.07.2018 року під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження №56375572 заявник дізнався про наявність звіту про оцінку свого нерухомого майна, зокрема 3/4 нежитлової будівлі (літ. Б-1), розташованого за адресою: вул. Пушкінська, 106 у м. Харкові. Вважає визначену вартість майна заниженою, необєктивною, а висновок про вартість нерухомого майна, на підставі якого визначено початкову вартість нерухомого майна за адресою: вул. Пушкінська, 106 у м. Харків - незаконним, та таким що не відповідає вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», оскільки оцінку магазину було проведено оцінювачем з міста Запоріжжя, без огляду приміщення магазину, яке знаходиться в місті Харкові, лише з використанням фотографій, які відображують самі негативні сторони магазину, що впливає на загальне враження об'єкта оцінки. Враховуючи те, що ринкова вартість магазину є більшою, ніж вказано в звіті про оцінку майна, також виконавчий напис вчинено на суму в розмірі 1628989,19 грн., таким чином, реалізація майна за початковою ціною 1080404,25 грн., суттєво порушує права та інтереси заявника. Просить суд скаргу задовольнити.

Представник заявника ОСОБА_1 О М. ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, надав до суду заяву з проханням проводити судовий розгяд за його відсутності, вимоги скарги підтримує у повному обсязі.

Приватний державний виконавець виконавчого округу Харківської області ОСОБА_2, в судове засідання не зявився, жодних заяв на спростування доводів скарги до суду не надав.

У відповідності до ч. 2 ст. 450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду, а тому суд приходить до висновку про розгляд скарги за відсутністю учасників цивільного процесу.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини:

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до розяснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в постанові від 07.02.2014 року №6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» (п.24), вимоги заявника щодо оскарження оцінки майна, визначеної субєктом оціночної діяльності у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа, підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, як оскарження дій та рішень державного виконавця.

Приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області ОСОБА_2 10.05.2018 року відкрито виконавче провадження №56375572 на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 від 31.10.2017 року, зареєстрованого в реєстрі за №24162 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» боргу за договором відновлювальної кредитної лінії №805/6/18/8-014 від 28.01.2008 року в розмірі 1628989,19 грн. та витрат по вчиненню виконавчого напису в невизначеному розмірі.

Матеріалами справи також встановлено, що 09.07.2018 року скаржник ОСОБА_1 отримав листа від приватного виконавця ОСОБА_2 з повідомленням про результат оцінки майна від 26.06.2018 року, у якому міститься інформація про те, що вартість майна відповідно до звіту про оцінку мйна від 19.06.2018 року субєкта оціночної діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 становить 1080404,25 грн.

Згідно статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що одним із заходів примусового виконання рішень є звернення стягнення на майно боржника.

Звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (ч. 1 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», у разі, якщо сторони виконавчого провадження не дійшли згоди щодо визначення вартості майна, визначення вартості майна боржника здійснюється виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності суб'єкта господарювання. У разі, якщо визначити вартість майна (окремих предметів) складно, виконавець має право залучити суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для проведення оцінки майна.

Оцінка майна боржника є одним з етапів у процедурі виконавчого провадження.

Згідно зіст. 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання відповідно до договору.

Згідно з приписами ст. 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», оцінка майна, майнових прав - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в ст. 9 цього Закону і є результатом практичної діяльності суб'єкта оціночної діяльності.

Частиною 6 ст. 9 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»унормовано, що положення (національні стандарти) оцінки майна є обов'язковими до виконання суб'єктами оціночної діяльності під час проведення ними оцінки майна всіх форм власності та в будь-яких випадках її проведення.

Національний стандарт №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затверджений постановою КМУ від 10.09.2003 №1440, є обов'язковим для застосування під час проведення оцінки майна та майнових прав суб'єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна. Поняття, що вживаються у цьому Стандарті, використовуються в інших національних стандартах.

Національним стандартом №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» (п. п. 50-55), зокрема, визначені загальні вимоги до проведення незалежної оцінки майна.

Національний стандарт №2 «Оцінка нерухомого майна», затверджений постановою КМУ від 28.10.2004 №1442, є обов'язковим для застосування під час проведення оцінки нерухомого майна (нерухомості) суб'єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна та проводять державну експертизу звітів з експертної грошової оцінки земельних ділянок державної та комунальної власності у разі їх продажу.

Таким чином, оцінка нерухомого майна має здійснюватись у відповідності до Національного стандарту №2 «Оцінка нерухомого майна» з урахуванням вимог Національного стандарту №1, яким визначено загальні засади.

Так, згідно з приписами п. 50 Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», проведенню незалежної оцінки майна передує підготовчий етап, на якому здійснюється, зокрема, ознайомлення з об'єктом оцінки.

Відповідно до п. 51 Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», незалежна оцінка майна проводиться у такій послідовності:

- укладення договору на проведення оцінки;

- ознайомлення з об'єктом оцінки, збирання та оброблення вихідних даних та іншої інформації, необхідної для проведення оцінки;

- ідентифікація об'єкта оцінки та пов'язаних з ним прав, аналіз можливих обмежень та застережень, які можуть супроводжувати процедуру проведення оцінки та використання її результатів;

- вибір необхідних методичних підходів, методів та оціночних процедур, що найбільш повно відповідають меті оцінки та обраній базі, визначеним у договорі на проведення оцінки, та їх застосування;

- узгодження результатів оцінки, отриманих із застосуванням різних методичних підходів;

- складання звіту про оцінку майна та висновку про вартість об'єкта оцінки на дату оцінки;

- доопрацювання (актуалізація) звіту та висновку про вартість об'єкта оцінки на нову дату (у разі потреби).

Згідно з п. 52 Національного стандарту №1, оцінювач самостійно здійснює пошук інформаційних джерел (за винятком документів, надання яких повинен забезпечити замовник оцінки згідно з договором), їх аналіз та виклад обґрунтованих висновків. При цьому оцінювач повинен проаналізувати всі інформаційні джерела, пов'язані з об'єктам оцінки, тенденції на ринку подібного майна, інформацію про угоди щодо подібного майна, які використовуються у разі застосування порівняльного підходу, та іншу істотну інформацію. У разі неповноти зазначеної інформації або відсутності її взагалі у звіті про оцінку майна зазначається негативний вплив цього факту на результати оцінки.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», замовники оцінки повинні забезпечити доступ суб'єкта оціночної діяльності до майна, що підлягає оцінці на законних підставах, отримання ним необхідної та достовірної інформації про зазначене майно для проведення оцінки, що не було дотримано в даному випадку.

Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право безперешкодно входити на земельні ділянки, до приміщень, сховищ, іншого володіння боржника - юридичної особи, проводити їх огляд, примусово відкривати та опечатувати їх, викликати посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні, залучати в установленому порядку працівників поліції, накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Судом встановлено, що оцінку нерухомого майна було проведено оцінювачем з міста Запоріжжя, порівняльним методом оцінки, проте без проведення огляду приміщення магазину, яке знаходиться в місті Харкові, лише з використанням фотографій (тобто відсутнє безпосереднє ознайомлення з обєктом нерухомості), а тому суд вважає слушними доводи заявника, що дані фотознімки дійсно можуть відображати лише негативні сторони магазину, що впливає на загальне враження об`єкта оцінки, а тому приходить до висновку, що державним виконавцем порушено процедуру визначення вартості арештованого майна.

Розгляд матеріалів звіту про оцінку майна показав, що він виконаний без дотримання процедур, встановлених законом, що призвело до порушення прав сторін виконавчого провадження щодо визначення дійсної ринкової вартості та оцінки майна з метою дотримання прав сторін виконавчого провадження в процесі реалізації майна боржника, а тому вказаний звіт необхідно визнати недійсним.

Керуючись ст.ст. 258-260, 268, 447-452 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Скаргу ОСОБА_1, на дії приватного виконавця виконавчого округу Харківської області ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати недійсним звіт про оцінку майна від 08.06.2018 р. складений за заявою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області ОСОБА_2, щодо 3/4 нежитлової будівлі (літ. Б-1), розташованого за адресою: вул. Пушкінська, 106 у м. Харкові, у виконавчому провадженні № 56375572.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Головуючий О.І. Шестак