Справа № 236/3488/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2018 року Краснолиманський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді - Бікезіної О.В.,

за участю: секретаря - Плаксіної Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лиман Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання додаткового строку для прийняття спадщини, -

ВСТАНОВИВ:

06 листопада 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про надання додаткового строку для прийняття спадщини, яка залишилась після смерті ОСОБА_3.

В обгрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 20 жовтня 2012 року в м. Красний Лиман Донецької області померла його рідна сестра ОСОБА_3. Після її смерті залишилося спадкове майно будинок із житловими будівлями та спорудами № 16 по вул. Севастопольській в м. Лиман Донецької області, який належав померлій на підставі договору купівлі-продажу від 06 квітня 1988 року. За життя 06 жовтня 2012 року померлою ОСОБА_3 був складений заповіт, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_4, яким усе своє майно заповідала синові позивача - відповідачу ОСОБА_5, який проживав з померлою та доглядав її. Однак, відповідач у встановлений законом порядок не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття чи відмову від прийняття спадщини.

У жовтні 2017 року позивач, як спадкоємець за законом другої черги після смерті ОСОБА_3, звернувся до приватного нотаріуса для оформлення своїх спадкових прав. Однак постановою приватного нотаріуса Лиманського міського нотаріального округу ОСОБА_4 від 06 жовтня 2017 року у видачі свідоцтва про право на спадщину йому було відмовлено, оскільки він у встановлений законом строк не подав заяву про прийняття спадщини.

Позивач вважає, що він є спадкоємцем другої черги та не прийняв спадщину у встановлений законом строк з поважних причин, бо знав, що померлою був складений заповіт, яким вона все своє майно заповідала ОСОБА_6, та вважав, що ОСОБА_2 прийняв спадщину у встановленому законом порядку та оформив свої спадкові права. Тому ОСОБА_1 вважає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними та просить встановити додатковий строк для прийняття спадщини.

Позивач ОСОБА_1, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи (а.с. 39), в судове засідання не прибув.

Відповідач ОСОБА_2, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, надав суду заяву, в якій зазначив, що померла ОСОБА_3 була його рідною тіткою, з якою він проживав з 2011 року та доглядав її. За життя ОСОБА_3 був складений заповіт, яким все своє майно вона заповідала йому - ОСОБА_6 Після смерті ОСОБА_3 до нотаріальної контори для оформлення своїх спадкових прав він не звертався. Позовні вимоги позивача визнає та просить їх задовольнити, а справу розглянути без його участі (а.с. 41).

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 20 жовтня 2012 року в м. Красний Лиман Донецької област померла ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-НО № 641443, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Краснолиманського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 428 (а.с.10).

Після смерті ОСОБА_3 залишилося спадкове майно - будинок із житловими будівлями та спорудами № 16 по вул. Севастопольській в м. Лиман Донецької області, який належав померлій на праві власності згідно договору купівлі продажу від 06 квітня 1988 року (а.с. 13-14).

06 жовтня 2012 року ОСОБА_3 був складений заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Краснолиманського міського нотаріального округу Донецької області, відповідно до якого ОСОБА_3 заповідала все своє майно, в тому числі і будинок із господарськими та побутовими спорудами, розташований за адресою: вул. Севастопольська, 16, м. Лиман, Донецька область, своєму рідному племіннику - відповідачу ОСОБА_6 (а.с.15).

Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. ст. 1233, 1235 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі ст. 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є спадкоємцем за заповітом.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно відомостей, наданих 06 грудня 2017 року приватним нотаріусом Лиманського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та 07 грудня 2017 року державним нотаріусом Лиманської державної нотаріальної контори ОСОБА_7, після смерті ОСОБА_3 спадкова справа не заводилася, із заявами про прийняття або відмову від прийняття спадщини ніхто не звертався (а.с. 27, 28).

Позивач ОСОБА_1 є рідним братом померлої ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про народження позивача ОСОБА_1 серії ЯИ № 571871 та свідоцтвом про народження померлої ОСОБА_3 серії ЯФ № 004507, в яких в графі "мати" записано російською мовою "Бурлачко Анна Филимоновна" (а.с. 11, 12).

Відповідно до ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Позивач ОСОБА_1 як спадкоємець другої черги звернувся до приватного нотаріуса для оформлення своїх спадкових прав. Однак, постановою приватного нотаріуса Лиманського міського нотаріального округу ОСОБА_4 від 06 жовтня 2017 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з тим, що спадкоємцем пропущений встановлений законом строк для прийняття спадщини (а.с.18).

Відповідно до статті 41 Конституції України, частини першої статті 319, частини першої статті 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Право приватної власності є непорушним.

У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 17 Закону України від 23.02.2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Як зазначено в рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Будченко проти України», «найважливішою вимогою статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання органу влади у мирне володіння майном має бути законним».

На теперішній час законні підстави для втручання органу влади у мирне володіння майном, а саме, для припинення (обмеження) можливості ОСОБА_1 користуватися та розпоряджатися будинком, що входить до спадкового майна та належить йому в порядку спадкування відсутні.

Частина 3 статті 1272 ЦК України передбачає, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Щодо поважності причин пропуску встановленого законом строку для прийняття спадщини суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 на момент відкриття спадщини знав про наявність заповіту, складеного померлою, яким вона заповідала своє майно відповідачу ОСОБА_6, однак, не знав що останній не звернувся у встановлений законом строк для оформлення своїх спадкових прав, а таму не заявив про свої спадкові права. Отже, причини пропуску позивачем строку, встановленого для прийняття спадщини, суд визнає поважними.

Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що в судовому засіданні добуто достатньо доказів тому, що позивач пропустив встановлений законом строк для прийняття спадщини з поважних причин.

Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 про надання додаткового строку достатнього для подання заяви про прийняття спадщини.

Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов'язані із зверненням до суду і розглядом цивільної справи.

Керуючись ст. ст. 1268-1270,1272 ЦК України, ст.ст. 12,13,81,263-265 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визначити ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3, яка померла 20 жовтня 2012 року року в м. Красний Лиман Донецької області, терміном два місяці з моменту набрання рішенням законної сили.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через Краснолиманський міський суд Донецької області в Апеляційний суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У відповідності до п.п. 15.5 п.15 ч. 1 розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя