Справа № 343/1048/17
Провадження № 22-ц/779/43/2018
Головуючий у 1 інстанції Тураш В. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2018 року м. Івано-Франківськ

Апеляційний суд Івано-Франківської області у складі:

судді-доповідача ОСОБА_2,

суддів: Бойчука І.В., Горейко М.Д.,

секретаря Шемрай Н.Б.,

з участю ОСОБА_3 та представників сторін,

розглянувши справу за позовом ОСОБА_3 до Гошівської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області та ОСОБА_4 про визнання недійсними та скасування рішення Гошівської сільської ради від 08.10.2015 року № 750-33/2015 та свідоцтв про право власності на земельні ділянки за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Долинського районного суду від 26 жовтня 2017 року,

в с т а н о в и в :

19.06.2017 року ОСОБА_3 звернувся з позовом до Гошівської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області та ОСОБА_4 про визнання недійсними та скасування рішення Гошівської сільської ради від 08.10.2015 року № 750-33/2015.

В заяві зазначив, що його батькові ОСОБА_5 рішенням Гошівської сільської ради від 02.12.1993 року було передано у приватну власність 0,70 га земельної ділянки, з яких 0,25 га для обслуговування житлового будинку та 0,45 га для ведення особистого селянського господарства, а рішенням від 25.11.1996 року - передано у постійне користування 0,10 га в урочищі «За селом».

Після смерті 11.08.2007 року батька, який 09.08.2007 року склав заповіт на його імя, він фактично прийняв спадщину, оскільки проживав та був зареєстрований у належному батькові житловому будинку.

Посилаючись на те, що він фактично користувався зазначеними земельними ділянками та сплачував податки за користування ними, а рішенням Гошівської сільської ради від 08.10.2015 року затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі та передачу їх у власність ОСОБА_4- 0,1828 га в урочищі «Оболоня» та 0,1001 га в урочищі «За селом», тобто передані належні йому земельні ділянки, ОСОБА_3 просив задовольнити позов.

06.10.2017 року ОСОБА_3 подав заяву про збільшення позовних вимог та просив визнати недійсними та скасувати видані на імя ОСОБА_4 свідоцтва про право власності на земельні ділянки в с. Гошів Долинського району Івано-Франківської області за кадастровими номерами №:01:002:0665 та №:01:005:0877.

Рішенням Долинського районного суду від 26 жовтня 2017 року та додатковим рішенням цього ж суду від 11.01.2018 року в задоволенні позову відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилається на незаконність рішення суду.

Апелянт не погоджується з висновком суду про те, що рішення Гошівської сільської ради від 02.12.1993 року про передачу батькові у власність земельних ділянок, в тому числі і в урочищі «Оболоня», не є правовстановлюючим документом, який посвідчує право власності батька на земельні ділянки.

Судом не враховано того, що спірні земельні ділянки у нього не були вилучені після смерті батька, як і не були вказані земельні ділянки обліковані за Гошівською сільською радою.

ОСОБА_3 також вказує на те, що суд не врахував розяснень п.182 постанови Пленуму ВСУ від 16.04.2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» про те, що земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержання громадянином частки із земельного фонду.

Апелянт вказує на те, що суд дійшов помилкового висновку про те, що його батько не набув права власності на спірні земельні ділянки, оскільки за життя не оформив у встановленому законом порядку право власності, у звязку з чим такі земельні ділянки не є обєктом спадкування.

Не враховано судом і того, що спірні земельні ділянки були обліковані за його господарством і він сплачував за них податок.

Просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIII апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

За змістом п.3 ст. 3 ЦПК України (в редакції Закону № 2147 VІІІ від 3 жовтня 2017 року) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У зв'язку з цим суд застосовує норми ЦПК України від 18 березня 2004 року, які діяли на час ухвалення оскаржуваного рішення, а справу переглядає в порядку, передбаченому ЦПК України в редакції від 3 жовтня 2017 року.

В судовому засіданні ОСОБА_3 та його представник апеляційну скаргу підтримали з мотивів, наведених у ній.

Представники Гошівської сільської ради та ОСОБА_4 апеляційну скаргу не визнали.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги з таких підстав.

Встановлено, що рішенням Гошівської сільської ради народних депутатів від 02.12.1993 року ОСОБА_5 передано безоплатно у приватну власність 0,70 га земельної ділянки: 0,25 га для обслуговування житлового будинку та 0,45 га для ведення підсобного господарства. Через відсутність бланків державних актів видані плани вважати як такими, що видаються взамін державного акту.(а.с.6,7)

Рішенням Гошівської сільської ради від 25 листопада 1996 року ОСОБА_5 надано у постійне користування 0,10 га в урочищі «За селом».(а.с.8)

09.08.2007 року ОСОБА_5 склав заповіт, яким все своє майно заповів ОСОБА_3М.(а.с.9)

11.08.2007 року ОСОБА_5 помер, що підтверджено копією свідоцтва про смерть.

Також встановлено, що рішенням Гошівської сільської ради від 10.07.2015 року ОСОБА_4 (матері позивача) надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі загальною площею 0,2829 га для ведення особистого селянського господарства в с. Гошів, а саме: площею 0,1828 га в урочищі «Оболоня» та 0,1001 га в урочищі «За селом».(а.с.18)

Рішенням Гошівської сільської ради від 08.10.2015 року №750-33/2015 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі та передано у власність ОСОБА_4 земельні ділянки загальною площею 0,2829 га.(а.с20)

Встановлено, що 22.10.2015 року ОСОБА_4 видано свідоцтва про право власності на земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства - 0,1828 га кадастровий номер :01:002:0665 та 0,1001 га кадастровий номер :01:005:0877, і згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на вказані земельні ділянки зареєстровано на імя ОСОБА_4 (а.с.70-78)

Відповідно до ст. 1218 ЦК до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно.

У п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" дано розяснення про те, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут).

Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності:

- ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки;

- виготовлення технічної документації на земельні ділянки;

- визначення меж земельної ділянки в натурі;

- погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами;

- одержання у встановленому порядку Державного акта на землю;

- реєстрація права власності на земельну ділянку.

Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу X "Перехідні положення" ЗК.

На підставі абз. 2 п. 1 розділу X "Перехідні положення" ЗК рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок" (втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року N 139-V) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (пункт 1 розділу X доповнено абз. 2 згідно із Законом від 16 вересня 2008 року N 509-VI).

Отже, якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Зазначений порядок встановлений законодавством у разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом їх приватизації громадянами (ч. 3 ст. 116 ЗК).

Враховуючи вищенаведене, безпідставними є посилання апелянта у скарзі на те, що рішення Гошівської сільської ради від 02.12.1993 року про передачу батькові у власність земельних ділянок є правовстановлюючим документом, та посилання на те, що земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а тому спірні земельні ділянки належать йому на праві власності в порядку спадкування та відповідно неправомірно були передані у власність ОСОБА_6

Крім того, спірна земельна ділянка площею 0,1001 га в урочищі «За селом» не була передана спадкодавцю у власність, а рішенням Гошівської сільської ради від 25.11.1996 року була надана йому у постійне користування.

Не можуть бути прийняті до уваги і доводи апелянта про те, що спірні земельні ділянки сільська рада могла надати відповідачці лише після отримання його згоди на вилучення цих ділянок, як таких, що обліковані за його господарством і за користування якими він сплачував податок, оскільки сплата податку за користування земельною ділянкою не є підставою для набуття права власності чи права користування земельною ділянкою.

Враховуючи те, що спадкодавець ОСОБА_5 за життя не оформив в установленому законом порядку право власності на земельні ділянки, а позивач з часу смерті батька (з 2007 року) не отримав державний акт на право власності на земельні ділянки, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про безпідставність позовних вимог.

При таких обставинах справи підстав для скасування рішення суду немає.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Долинського районного суду від 26 жовтня 2017 року - без зміни.

Постанова суду набирає законної сили з дня її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

ОСОБА_1 ОСОБА_2

Судді: І.В. Бойчук

ОСОБА_7