АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа №638/8347/17 Головуючий суддя І інстанції Шишкін О.В.
Провадження №22-ц/790/654/18 Суддя доповідач Коваленко І.П.
Категорія: спори, що виникають з сімейних правовідносин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2018 року м. Харків

Апеляційний суд Харківської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Коваленко І.П

суддів Овсяннікової А.І., Сащенко І.С.

за участі секретаря Дмитренко А.Ю.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 листопада 2017 року (суддя - Шишкін О.В.), за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа Служба у справах дітей Шевченківського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про надання дозволу на тимчасовий виїзд дітей за кордон,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1, третя особа Служба у справах дітей Шевченківського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про надання дозволу на тимчасовий виїзд дітей за кордон.

В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що 16 травня 2017 року він з письмовою заявою звернувся до колишньої дружини про надання дозволу на тимчасовий виїзд їх спільних, народжених у шлюбі, малолітніх дітей за кордон та просив надати згоду у формі нотаріально-посвідченої заяви на тимчасовий виїзд дітей за межі України у конкретні країни та періоди. Аналогічна заява направлена на адресу відповідача 19.08.2017 року із зазначенням інших періодів виїзду - строком на 14 календарних днів у період з 01 жовтня 17 року по 23 листопада 2017 року, строком на 14 календарних днів у період з 20 грудня 2017 року по 16 грудня 2018 року, строком на 30 календарних днів у період з 01 червня 2018 року по 31 серпня 2018 року включно разом з батьком або у супроводі ОСОБА_3, або ОСОБА_4, або ОСОБА_5. Поїздки дітей планувались за власний кошт позивача та необхідні для дітей з метою оздоровлення, освіти і розширення світогляду.

У всіх усних та письмових проханнях з приводу надання дозволу на виїзд дітей за кордон без супроводу матері було відмовлено.

Відповідно до рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 11.02.2016 року та рішення Апеляційного суду Харківської області від 29.09.2016 р. на відповідача був покладений обов'язок не чинити перешкод у наданні дозволу на тимчасовий виїзд дітей за кордон.

В зв'язку з цим, з урахуванням уточнень, просив надати дозвіл на тимчасовий виїзд з України без згоди та супроводу другого з батьків малолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та малолітньої доньки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, до Республіки Австрія, Королівства Бельгія, Угорщини, Республіки Болгарія, Федеративної Республіки Німеччина, Грецької Республіки, Королівства Данія, Ісландії, Королівства Іспанія, Італійської Республіки, Латвійської Республіки, Литовської Республіки, Князівства Ліхтенштейн, Великого Герцогства Люксембург, Республіки Мальта, Королівства Нідерланди, Королівства Норвегія, Республіки Польща, Португальської Республіки, Словацької Республіки, Республіки Словенія, Фінляндської Республіки, Французької Республіки, Чеської Республіки, Швейцарської Конфедерації, Королівства Швеція, Естонської Республіки, Турецької Республіки, Держави Ізраїль, Об'єднаних Арабських Еміратів, Сполучених Штатів Америки, Малайзії строком на 14 календарних днів у період з 20 грудня 2017 року по 16 квітня 2018 року, строком на 30 календарних днів у період з 01 червня 2018 року по 31 серпня 2018 року включно разом з батьком ОСОБА_2 або у супроводі ОСОБА_3, або ОСОБА_4.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 листопада 2017 року позовну заяву ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд дітей за кордон - задоволено. Надано дозвіл на тимчасовий виїзд з України без згоди та супроводу другого з батьків: а) малолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, до Республіки Австрія, Королівства Бельгія, Угорщини, Республіки Болгарія, Федеративної Республіки Німеччина, Грецької Республіки, Королівства Данія, Ісландії, Королівства Іспанія, Італійської Республіки, Латвійської Республіки, Литовської Республіки, Князівства Ліхтенштейн, Великого Герцогства Люксембург, Республіки Мальта, Королівства Нідерланди, Королівства Норвегія, Республіки Польща, Португальської Республіки, Словацької Республіки, Республіки Словенія, Фінляндської Республіки, Французької Республіки, Чеської Республіки, Швейцарської Конфедерації, Королівства Швеція, Естонської Республіки, Турецької Республіки, Держави Ізраїль, Об'єднаних Арабських Еміратів, Сполучених Штатів Америки, Малайзії строком на 14 календарних днів у період з 20 грудня 2017 року по 16 квітня 2018 року, строком на 30 календарних днів у період з 01 червня 2018 року по 31 серпня 2018 року включно разом з батьком ОСОБА_2 або у супроводі ОСОБА_3, або ОСОБА_4; б) малолітньої доньки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, до Республіки Австрія, Королівства Бельгія, Угорщини, Республіки Болгарія, Федеративної Республіки Німеччина, Грецької Республіки, Королівства Данія, Ісландії, Королівства Іспанія, Італійської Республіки, Латвійської Республіки, Литовської Республіки, Князівства Ліхтенштейн, Великого Герцогства Люксембург, Республіки Мальта, Королівства Нідерланди, Королівства Норвегія, Республіки Польща, Португальської Республіки, Словацької Республіки, Республіки Словенія, Фінляндської Республіки, Французької Республіки, Чеської Республіки, Швейцарської Конфедерації, Королівства Швеція, Естонської Республіки, Турецької Республіки, Держави Ізраїль, Об'єднаних Арабських Еміратів, Сполучених Штатів Америки, Малайзії строком на 14 календарних днів у період з 20 грудня 2017 року по 16 квітня 2018 року, строком на 30 календарних днів у період з 01 червня 2018 року по 31 серпня 2018 року включно разом з батьком ОСОБА_2 або у супроводі ОСОБА_3, або ОСОБА_4.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 640 гривень.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій вона просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про надання дозволу на тимчасовий виїзд дітей за кордон відмовити, посилаючись на незаконність, необґрунтованість рішення, неповне з'ясування обставин справи та ухвалене з порушенням судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Згідно з ч. 3 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас, фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України.

Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57, Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років).

За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Відповідно до Правил перетинання державного кордону громадянами України (зі змінами і доповненнями) перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення передбачено, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям - громадянам України згідно з цими Правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон.

Статтею 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду.

Стаття 11 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року покладає на держави зобов'язання вживати заходів для боротьби з незаконним переміщенням і поверненням дітей із за кордону.

Відповідно до цілей Гаазької конвенції її суть полягає в тому, що один із батьків (або будь-яка інша особа, якій належать права піклування про дитину) не має права одноосібно приймати рішення про зміну місця проживання дитини або переміщення дитини на необмежений час у інше місце, зокрема, вивозити її в іншу державу або не повертати дитину до держави її постійного проживання. Тимчасовий чи постійний виїзд дитини за кордон має відбуватись лише за погодженням з іншим із батьків, якщо він не позбавлений батьківських прав. Тобто, зміна країни проживання дитини вимагає узгодження з іншим із батьків, адже такий переїзд, як правило спричиняє зміну режиму спілкування дитини з другим з батьків, порядку участі у вихованні дитини, а також зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання.

Таким чином, задоволення судом вимог про надання дозволу на виїзд дитини за кордон можливе лише за відсутності згоди одного з батьків.

Разом з тим, позивач не надав суду будь-яких доказів того, що мати дітей заперечує проти виїзду дитини за кордон та ухиляється від надання відповідної згоди.

Підстави вважати здійснення відповідачем своїх батьківських прав всупереч інтересам дитини відсутні.

Крім того, як вбачається зі змісту позовної заяви, ОСОБА_2 не вказує тривалість виїзду, країну та мету.

Чинним законодавством передбачено можливість вирішувати питання про надання дозволу саме на конкретний виїзд дитини за кордон без згоди батька (одноразовий), з визначенням його початку і закінчення. Інше розуміння змісту нормативних актів та допустимість неодноразових виїздів дитини за кордон без згоди батька на підставі одного рішення суду є грубим порушенням права одного з батьків на спілкування з дитиною та на участь у її вихованні.

Надання за рішенням суду дозволу на постійні виїзди дитини за кордон без згоди матері без зазначення конкретної країни та конкретного періоду виїзду, суперечить вищевказаним нормам матеріального права, змісту положень ст. ст. 141, 157 СК України, які визначають рівність прав та обов'язків батьків відносно виховання дитини.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скауванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові.

На підставі наведеного та керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 1 ч. 1 ст. 376, ст. 381, 382, 383, 384 ЦПК України,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 листопада 2017 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа Служба у справах дітей Шевченківського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про надання дозволу на тимчасовий виїзд дітей за кордон - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 05.02.2018 р.

Головуючий - І.П. Коваленко

Судді А.І. Овсяннікова

І.С. Сащенко