Справа № 212/1807/17-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2018 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого-судді: Козлова Ю.В.,

за участю секретаря: Мариненко І.О.,

представника позивача по первинному позову та відповідача по зустрічному позову -адвоката Саліної М.О.

відповідача по первинному позову та позивача по зустрічному: ОСОБА_2

представника відповідача первинному позову та позивача по зустрічному позову - адвоката: Кудлюк О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_5 ( що діє від свого імені і як законний представник в інтересах своєї неповнолітньої дитини ОСОБА_6) до ОСОБА_2, третя особа на боці позивача без самостійних позовних вимог - Виконавчий комітет Покровської районної у місті Ради м.Кривого Рогу про вселення в житлове приміщення за правом користування та об'єднаний в одне провадження з первісним позовом - зустрічний позов ОСОБА_2, в інтересах якого діє адвокат Кудлюк Олександр Іванович до ОСОБА_5, третя особа - Служба у справах дітей Виконавчого комітету Покровської районної у місті ради м.Кривого Рогу про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні квартирою та виселення,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_5 за первинним позовом, звернулась до суду з позовною заявою про вселення в житлове приміщення за правом користування. В обґрунтування позову зазначила, що з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі з 28.07.2006 року. Від шлюбу мають неповнолітню доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

З моменту реєстрації шлюбу їх сім'я проживала в квартирі, що належить відповідачу ОСОБА_2, яку він придбав до шлюбу, на особисті кошти, за адресою: АДРЕСА_1. За згодою останнього, вона та їх спільна дитина - донька ОСОБА_6, були зареєстровані в зазначеній квартирі.

В лютому 2017 року між подружжям виникла сварка, вона забрала доньку, поїхала на декілька днів до своєї матері. Однак повернутись в квартиру, вона не змогла, тому як відповідач ОСОБА_2 не пустив їх до квартири, особисті речі видає частками, розподілити спільне сумісне майно категорично відмовляється. Їй стало відомо, що відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, де зазначив, вона виїхала з квартири за власною ініціативою. Оскільки вона та їх дитина не мають окремого житла, вони вимушені на даний час проживати у її матері, де не створені умови для проживання дитини. Просить вселити її в житло, за правом користування житловим приміщенням, де вони зареєстровані.

ОСОБА_2 (відповідач по первинному позову) звернувся до суду з зустрічною позовною заявою про усунення перешкод в користуванні та розпорядженням квартирою та виселення. В обґрунтування своїх вимог вказав, що згідно договору купівлі-продажу від 06.05.2005р., йому на праві приватної власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_1. За його згодою в квартирі була зареєстрована його колишня дружина, ОСОБА_5, та їх малолітня дитина донька ОСОБА_6.

В листопада 2016 року між подружжям були фактично припинені шлюбні відносини, ОСОБА_5 разом з донькою переїхала проживати до своєї матері. Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 22 березня 2017 року шлюб між ними було розірвано. Наступного дня - 23 березня - ОСОБА_5 звернулась до суду з позовною заявою про вселення в спірну квартиру, хоча в ній не проживала з 03.11.2016 року. На даний час він вирішив змінити місце проживання, для чого необхідно укласти договір міни житла, що не змозі здійснити так як відповідачка відмовляється самостійно знятись з реєстраційного обліку в належній йому квартирі, що в подальшому унеможливлює проведення нотаріальних дій.

Відповідно до процесуальних документів, які знаходяться в матеріалах справи, 27 квітня 2017 року ухвалою суду, відкрито провадження за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, третя особа на боці позивача без самостійних позовних вимог Виконавчий комітет Покровської районної у місті Ради м.Кривого Рогу про вселення в житлове приміщення за правом користування.

Ухвалою суду від 14.07.2017 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_5, третя особа - Служба у справах дітей Виконавчого комітету Покровської районної в місті Ради м.Кривого Рогу про усунення перешкод в користуванні та розпорядження квартирою та виселення, об'єднано в одне провадження.

В судовому засіданні, представник позивача за первісним позовом та відповідача по зустрічному позову адвокат Саліна М.О., позов ОСОБА_5 про вселення підтримала в повному обсязі, пояснила, що її довіритель разом з малолітньою донькою не проживають за адресою: АДРЕСА_1 з 07 лютого 2017 року, що підтверджується відповідним актом про проживання за адресою її матері: АДРЕСА_2. Затвердженням представника ОСОБА_5, відповідач ОСОБА_2 чинить перешкоди в проживанні ОСОБА_5 та їх малолітньої доньки за місцем їх реєстрації в АДРЕСА_1, наголошувала на тому, що у позивачки за первісним позовом відсутнє інше житло, для проживання дитини обладнане саме квартира відповідача ОСОБА_2 Вважає, задля нормального розвитку дитини, потрібно вселити мати та доньку в спірне житло та зобов'язати відповідача не чинити перешкоди в користуванні житлом. В задоволенні зустрічного позову просила відмовити.

Відповідач ОСОБА_2 по первісному позову та позивач по зустрічному позову та його представник адвокат Кудлюк О.І. в задоволенні позову ОСОБА_5 просили відмовити, з наступних підстав. ОСОБА_2 є власником житла за адресою: АДРЕСА_1, згідно договору купівлі-продажу. Зазначене жило було придбано до шлюбу з ОСОБА_5, а тому не є спільним майном. За згодою ОСОБА_2, ОСОБА_5 була зареєстрована в спірній квартирі, а згодом також зареєстрована донька ОСОБА_6. Сумісне життя у подружжя не склалось, тому в листопаді 2016 року ОСОБА_5 разом з донькою пішла проживати до своєї матері. 22 березня 2017 року, за рішення суду, шлюб між ними було розірвано. Він як власник житла, позбавлений свого права користування власністю. На даний час він бажає розпорядитися належним йому майном, однак не може цього зробити в зв'язку з тим, що в квартирі зареєстрована ОСОБА_5, самостійно знятись з реєстраційного обліку вона відмовляється. Враховуючи, що ОСОБА_5 не має жодного права на спірне житло, просять усунути перешкоди в користування кватирою, шляхом визнання ОСОБА_5 втратившою право користування житловим приміщенням, що є підставою для зняття з реєстраційного обліку. Враховуючи, що ОСОБА_5 в квартирі не проживає, від вимоги виселення ОСОБА_9 відмовляється. В задоволенні первісного позову він та його представник - просили відмовити. Представник виконавчого комітету Покровської районної у місті ради ОСОБА_10 (представник третьої особи за первісним позовом), просила розглянути справу за її відсутності та прийняти рішення згідно чинного законодавства.

Представник третьої особи за зустрічним позовом (головний спеціаліст служби у справах дітей виконавчого комітету Покровської районної у місті ради) ОСОБА_11 до суду не з'явилась, надала клопотання про розгляд справи за її відсутності у зв'язку з виробничою завантаженістю. Просила винести рішення з урахуванням витягу з протоколу засідання комісії з питань захисту прав дитини в Покровському районі від 03.08.2017р. та урахувати інтереси малолітньої дитини.

Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі обставини справи у їх взаємозв'язку, суд прийшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_5 зареєстрували шлюб 28 липня 2006 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.9).

Від шлюбу мають неповнолітню доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.10).

Відповідно до договору купівлі-продажу від 28 квітня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Бикановою І.М. та зареєстрованого в реєстрі за №1223, ОСОБА_2 набув право власності на житлову квартиру, яка складається із трьох кімнат, жилою площею - 50,8 кв.м., загальною площею -75,1 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.49).

Вказаний договір зареєстрований в Криворізькому бюро технічної інвентаризації 06.05.2005р. в реєстраційній книзі 55П-410, запис 410, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.45).

Розділ перший книзі третьої Цивільного кодексу України присвячений основним положенням права власності - набуттю, припиненню, реалізації, захисту цього засадничого конституційного права кожного громадянина України.

Відповідно до ч.1 ст.316 Цивільного Кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1 ст.317 Цивільного Кодексу України власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна, - наголошує частина друга цієї статті.

Відповідно до ч.1,2 ст.319 ЦК власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ч.2 ст.386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Таким чином, позивач за зустрічним позовом обрав для застосування такий спосіб захисту своїх прав, що прямо передбачений матеріальним законом - негаторний позов. Підставою негаторного позову слугують посилання позивача на належне йому право користування і розпорядження майном, а також факти, що підтверджують дії відповідача у створенні позивачеві перешкод щодо здійснення ним цих правомочностей. При цьому для задоволення вимог власника достатньо встановити факт об'єктивно існуючих перешкод у здійсненні власником своїх правомочностей. Таким чином, право власності, як абсолютне право, має захищатися лише при доведенні самого факту порушення. Провадження у справі за первісним позовом відкрито 27 квітня 2017 року. Рішення Жовтневого районного суду про розірвання шлюбу між позивачкою та відповідачем за первісним позовом на той час набрало законної сили. Отже, на момент відкриття провадження по справі, тим більше, на момент ухвалення рішення по справі, сторони вже не перебували у шлюбних відносинах. Для побудови правової конструкції з розв'язання проблеми взаємопов'язаних вимог за обома позовами потрібно чітко визначитися з природою правовідносин, що обслуговували право позивачки за первісним позовом проживати в квартирі ОСОБА_2 На переконання суду, до цих правовідносин не мають відношення положення ЖК УРСР, разом з тим, застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК України. Треба зазначити, що такою підставою для проживання позивачки ОСОБА_5 до її моменту виходу з квартири, дійсно була ч.1 ст.405 ЦК України (норма, на яку спирається ОСОБА_5 у своєму позові), тобто особистий сервітут побудований на приналежності позивачки до членів сім'ї власника квартири.

Таким чином, застосування позивачкою за первісним позовом для захисту її інтересів статті 405 ЦК України взагалі, з огляду на родинні відносини сторін до певного часу, на перший погляд, цілком слушне. Але лінією хронологічного розподілу щодо правомочності позивачки ОСОБА_5 на проживання у квартирі ОСОБА_2 - є момент розірвання шлюбу. На момент звернення до суду та при ухваленні судом рішення по цій справі у ОСОБА_5 вже була втрачена правова підстава особистого сервітуту передбаченого ч.1 ст.405 ЦК України, оскільки вона перестала бути членом сім'ї відповідача за первісним позовом.

З огляду на вищевикладене, суд вважає помилковим, посилання ОСОБА_5 на норму ч.1ст.405 ЦК України як на правову підставу своїх позовних вимог, оскільки такою підставою для проживання в квартирі, що є власністю відповідача, після розірвання шлюбу з ним, - може бути тільки згода відповідача. Таким чином, суд дійшов висновку, що на момент звернення до суду ОСОБА_5 та на момент ухвалення рішення по даній справі підлягає застосування норма п.4 ч.1 ст.406 ЦК України, яка наголошує на тому, що сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Такою обставиною, в даному випадку, є розірвання шлюбу. Що ж до місця проживання дитини - ОСОБА_6, то відповідно до ч.4 ст.29 Цивільного Кодексу України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає. Отже, дитина може проживати будь з ким з батьків. Втрата ОСОБА_5 права користування квартирою відповідача за первісним позовом ніяким чином не впливає на права та інтереси дитини. Крім того, в матеріалах справи наявний акт обстеження умов проживання за адресою проживання матері дитини (а.с.84) - ОСОБА_5 по АДРЕСА_2, які відповідно до цього документу - є задовільними. Разом з тим, відповідно до витягу з протоколу №13 засідання комісії з питань захисту прав дитини в Покровському районі від 03.08.2017р. комісія у своєму рішенні з питання дотримання житлових та майнових прав малолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, одностайно висловилася, що зняття з реєстрації ОСОБА_5 за адресою квартири ОСОБА_2 не порушує прав та не зачіпає інтересів дитини.

Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи №4507 від 09.03.2017р., наданої Відділом реєстрації місця проживання громадян Виконавчого комітету Покровської районної в місті ради ОСОБА_5 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 24 травня 2005 року ( а.с.11).

Відповідно до довідки наданої ОСББ «КР Мусоргського,14» квартира за адресою АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_2, його сім'я складається з 2 чоловік: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 - дружина та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1- донька (а.с.48).

Судом встановлено, що ОСОБА_5 ніякого речового права на дану квартиру не має, не є власником спірної квартири або її частки. Квартира придбана за кошти ОСОБА_9 до реєстрації шлюбу, що не заперечується представником позивача, та підтверджено самою ОСОБА_5 в позовній заяві.

За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши, разом з тим, одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою за змістом ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. На даний час ОСОБА_2 бажає змінити житлові умови, шляхом обміну жила, однак реєстрація ОСОБА_5 унеможливує проведення нотаріальних дій.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до акту про непроживання від 29.04.2017р., посвідченого головою правління ОСББ «КР Мусоргського,14» ОСОБА_13, ОСОБА_5 та дитина ОСОБА_6 не проживають за адресою: АДРЕСА_1 з 03 листопада 2016 року. Цей факт, також, підтверджує наданий позивачкою ОСОБА_5 у якості доказу документ - акт «О проживании по адресу», яким за підписом майстра дільниці № 4 ООО «Уют2011» ОСОБА_14 засвідчено факт проживання позивачки за первісним позовом ОСОБА_5 з дитиною ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_2, з 07.02.2017 року. Обидва документи свідчать про те, що ОСОБА_5 добровільно виїхала з квартири, що належить ОСОБА_2, ще до того як було розірвано шлюб. Факт розірвання шлюбу - є юридичним фактом, що припиняє особистий сервітут, тобто право ОСОБА_5 на право користування цією квартирою. В позові ОСОБА_5 підтверджує факт того, що ніяких договорів про порядок користування спірною квартирою між нею та ОСОБА_2 не укладалося. Також, судом встановлено, крім іншого, і за твердженням представника ОСОБА_5, що ОСОБА_2 неодноразово висловлював своє волевиявлення щодо неприпустимості подальшого користування позивачкою за первісним позовом після розірвання їх шлюбу. Це означає, що ніяких умов, на яких ОСОБА_5 могла користуватись чужим майном вже не будучи членом сім'ї не було визначено власником майна, воля якого за таких обставин (розірваний шлюб) - є єдиною підставою для набуття права користування його власністю.

У ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності, передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України.

Згідно з ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Позивач за первісним позовом, не надала будь-яких доказів щодо наявності домовленостей щодо порядку користування квартирою між ОСОБА_2 як власником цієї квартири та ОСОБА_5, яка з моменту розірвання шлюбу та на теперішній час не є членом його сім'ї, а з наданих суду доказів вбачається, що вона сама залишила квартиру, та тільки після винесення рішення про розірвання шлюбу від 22.03.2017р., поставила питання про вселення в квартиру.

З наведеного вище, робиться підсумок, що відповідно до положень ч.1 ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Відповідно до норми пункту 4 ч.1 ст.406 ЦК України,особистий сервітут, - встановлення якого обумовлено ч.1 ст. 405 ЦК, яким, по суті, є право члена сім'ї власника житла користуватися належним власнику житловим приміщенням, - члена сім'ї власника житла припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Таким юридичним фактом припинення обставин встановлення особистого сервітуту (користування квартирою) - є розірвання шлюбу. Отже, вказана норма п.4 ч.1 ст.406 ЦК України - є нормою закону, що остаточно регламентує ситуацію, що склалася між сторонами. За таких обставин, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що право відповідачки на користування чужим майном (спірною квартирою) підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положення пункту четвертого частини другої статті 406 ЦК України. Такого ж висновку дійшов і суд вищої інстанції (ВСУ) у своєму рішенні від 15 травня 2017р. у справі № 6-2931цс16.

Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, застосовуючи норми матеріального права, які регулюють правовідносини між сторонами у справі, суд приходить до висновку, що в задоволенні первісного позову про вселення ОСОБА_5 в квартиру відповідача, слід відмовити через відсутність у неї такого права.

Позовні ж вимоги за зустрічним позовом про визнання ОСОБА_5 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою по АДРЕСА_1, суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 4, 5, 12,18, 43, 49, 76-81, 84, 89, 258, 259 ЦПК України, Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», ст.ст.6,7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст.29,316,317,319,321,383,386,391,405,406 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_5 ( що діє від свого імені і як законний представник в інтересах своєї неповнолітньої дитини ОСОБА_6) до ОСОБА_2, третя особа на боці позивача без самостійних позовних вимог - Виконавчий комітет Покровської районної у місті Ради м. Кривого Рогу про вселення в житлове приміщення за правом користування - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2, в інтересах якого діє адвокат Кудлюк Олександр Іванович до ОСОБА_5, третя особа - Служба у справах дітей Виконавчого комітету Покровської районної у місті ради м.Кривого Рогу про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні квартирою та виселення -задовольнити частково.

Усунути перешкоди ОСОБА_2 в реалізації права власності на належну йому квартиру за адресою: АДРЕСА_1, визнавши ОСОБА_5, такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м.Кривого Рогу на протязі тридцяти днів після проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Ю. В. Козлов