АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_____________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2018 року Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Кулікової С.В. (суддя-доповідач)

суддів: Кравець В.А., Мазурик О.Ф.

за участю секретаря: Осінчук Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 14 серпня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Кадирова В.В. про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину за договором банківського вкладу,

Справа №757/32528/17-ц
Апеляційнепровадження: №22-ц/796/984/2018
Головуючий у судіпершоїінстанції: Матійчук Г.О.
Доповідач у судіапеляційноїінстанції: Кулікова С.В.
встановила:

у червні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину - договору банківського вкладу (депозиту) від 26 лютого 2015 року № 001-08522-260215, та зобов'язання ПАТ «Дельта Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Кадирова В. В., повернути з депозитного рахунку НОМЕР_1грошові кошти у сумі 2000 доларів США.

Мотивуючи позовні вимоги позивач зазначав, що 26 лютого 2015 року уклав з відповідачем договір банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» № 001-08522-260215 та додаткову угоду № 1 від 26 лютого 2015 року до нього, за умовами яких банк приймає від вкладника на вкладний (депозитний) рахунок грошові кошти в сумі 2000 доларів США у тимчасове строкове користування та зобов'язується сплачувати проценти за його користування.

Пунктами 1.6 та 1.8 вказаних договору та додаткової угоди № 1 визначено, що банк відкриває вкладнику вкладний (депозитний) рахунок, на який здійснюється зарахування вкладу з власного поточного або вкладного рахунку вкладника, відкритого в банку, або шляхом перерахування з відкритого в банку поточного рахунку іншої фізичної особи - резидента, або готівкою через касу банку в день укладання цього договору.

Позивач стверджував, що на виконання умов договору, банк отримав від нього та зарахував на вкладний (депозитний) рахунок НОМЕР_1грошові кошти в сумі 2000 доларів США, які надійшли з відкритого в банку поточного рахунку НОМЕР_2 фізичної особи ОСОБА_5 згідно платіжного доручення № 46521137 від 26 лютого 2015 року.

Листом від 23 вересня 2015 року №8821/2133 його повідомлено про наказ Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Дельта Банк» № 813 від 16 вересня 2015 року про визнання нікчемним договору банківського вкладу (депозиту) від № 001-08522-260215 з підстав, визначених пунктом 7 частини 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Однак, наслідки застосування нікчемності правочину відповідачем вчинено не було, оскільки згідно виписки банку по рахунку НОМЕР_2 кошти у сумі 2000 доларів США на поточний рахунок НОМЕР_2 ОСОБА_5, з якого вони надійшли, не повернуті із зазначенням про те, що банківську проводку по поверненню коштів внаслідок застосування наслідків нікчемності договору банківського вкладу №001-08522-260215 від 26 лютого2015 року, проведену 17 вересня 2015 року по документу № 60117663 від 23 вересня 2015 року, було анульовано (сторновано) стороною правочину - ПАТ «Дельта Банк», у відповідності до банківського документу № 60485626.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 14 серпня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину - договору банківського вкладу (депозиту) від 26 лютого 2015 року № 001-08522-260215 та зобов'язання ПАТ «Дельта Банк», в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Кадирова В. В., повернути з депозитного рахунку НОМЕР_1, відкритого на виконання нікчемного правочину, на поточний рахунок банку НОМЕР_2 фізичної особи ОСОБА_5, отримані на виконання даного договору грошові кошти у сумі 2000 доларів США.

Позивач посилається на невідповідність рішення суду нормам матеріального та процесуального права та неповне з'ясування всіх фактичних обставин справи, оскільки застосоване судом роз'яснення у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», про те, що вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину, визначає тільки суб'єкта, якому може бути пред'явлена вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, а тому не дає підстав для зробленого судом висновку про те, що за правилами реституції майно, передане на виконання недійсного правочину, не може бути повернене особі, яка фактично передала його стороні недійсного правочину на виконання умов договору, та є власником цього майна, хоча формально не є стороною правочину.

Крім того, на думку позивача, суд першої інстанції у порушення п. 4 ч. 2 ст. 16 ЦК України не застосував такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення.

Відповідно до п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону №2147-VІІ від 3 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України від 2 червня 2016 року №1402- VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць) , та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень цього Закону, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи позивач та відповідач (а.с. 65, 66) в судове засідання не з'явились, позивач направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, тому відповідно до положень ст. 372 ЦПК України колегія суддів провела судове засідання у відсутність сторін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 26 лютого 2015 року сторонами було укладено договір банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» від №001-08522-260215 (а.с. 6).

Додатковою угодою, яка є невід'ємною частиною зазначеного договору, сторони домовились викласти п.1.8 договору у наступній редакції: «зарахування вкладу на рахунок здійснюється з власного поточного або вкладного рахунку вкладника, відкритого в Банку, або шляхом перерахування з відкритого в Банку поточного рахунку іншої фізичної особи - резидента, або готівкою через касу Банку в день укладання сторонами цього договору. Виключно для цілей цього Договору Сторони домовились, що умови п. 5.11 Правил до відносин, що виникають на підставі до цього Договору, не застосовуються.» (а.с. 7)

Згідно платіжного доручення платником на виконання умов договору від 26 лютого 2015 року №001-08522-260215 є ОСОБА_5. (а.с.8)

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що вимога позивача до відповідача про повернення коштів з депозитного рахунку ОСОБА_1 на поточний рахунок ОСОБА_5, яка не є стороною договору банківського вкладу, не підлягає задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування (ч. ч. 1, 2 ст. 216 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

У п. 5, 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину».

Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Наслідком визнання правочину (договору) недійсним не може бути його розірвання, оскільки це взаємовиключні вимоги. Якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, суд не вправі посилатися на відсутність судового рішення про встановлення нікчемності правочину, а повинен дати оцінку таким доводам позивача.

Реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину.

Частина 5 ст. 216 не обмежує коло осіб, які мають право вимагати застосування правових наслідків нікчемного правочину, ними можуть бути будь-які заінтересовані особи, права та інтереси яких порушені.

З урахуванням викладеного, суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимоги ОСОБА_1, на права та законні інтереси якого юридичні наслідки нікчемного правочину не впливають, про повернення коштів на поточний рахунок ОСОБА_5, яка не є стороною договору банківського вкладу. Окрім того, згідно наказу №836 від22 вересня 2015 року Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ «Дельта Банк», яким прийнято рішення не застосовувати наслідки нікчемності договорів банківського вкладу та анулювати проводки по поверненню коштів, при цьому апеляційна скарга позивача не містить спростування вказаних обставин.

Колегія суддів вважає необґрунтованими посилання позивача на незастосування стороною правочину АТ «Дельта Банк» наказу №813 від 16 вересня 2015 року Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Дельта Банк», оскільки в матеріалах справи відсутні докази звернення позивача до банку з приводу виконання наказу про визнання договору нікчемним та застосування наслідків нікчемності договору банківського вкладу або оскарження анулювання повернення коштів.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги в порядку п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 14 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий:

Судді: