Справа № 463/5180/17
Провадження № 2/463/718/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2018 року Личаківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді: Стрепка Н.Л.,

з участю секретаря судових засідань: Коник О.Б.,

представника позивача: ОСОБА_2,

відповідача: ОСОБА_3,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом Департаменту патрульної поліції до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, -

встановив:

позов Департаменту патрульної поліції до ОСОБА_3 про стягнення матеріального збитку в розмірі 7 171 гривні, надійшов до суду 19 жовтня 2017 року.

Автоматизованою системою документообігу суду 19 жовтня 2017 року для розгляду такого визначено суддю Лакомської Ж.І.

Ухвалою суду від 9 листопада 2017 року позов було залишено без руху.

Ухвалою суду від 5 січня 2018 року відкрито провадження у даній справі.

1 червня 2018 року здійснено повторний автоматизований розподіл даної судової справи у зв'язку з неможливістю судді Лакомської Ж.І. брати участь у розгляді справи.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 14 ЦПК України автоматизованою системою документообігу суду визначено суддю Стрепка Н.Л. для розгляду вказаної справи.

Ухвалою суду від 7 червня 2018 року дану справу прийнято до провадження суддею Стрепком Н.Л. та призначено таку у підготовче судове засідання.

Позов мотивує тим, що відповідач 17 жовтня 2016 року з власної необережності втратив нагрудний відеореєстратор серії ZM № 0346 вартістю 7 171 гривень. В підтвердження цих обставин посилається на рапорт відповідача від 17 жовтня 2016 року та наказ Департаменту патрульної поліції від 26 грудня 2016 року № 5003 про притягнення відповідача до дисциплінарної відповідальності. Як на підставу задоволення вимог вказує на положення ст.ст. 15, 11, 22, 1166 Цивільного кодексу України та ст.ст. 130, 134, 138, 233 Кодексу законів про працю України.

Ухвалою суду від 4 жовтня 2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2, який діяв на підставі довіреності від 4 сіня 2018 року позов підтримав з мотивів викладених в ньому. Додатково пояснив, що в наданій накладній від 28 жовтня 2016 року загублений відповідачем реєстратор не відображений, однак всі реєстратори, які видавались патрульним поліцейським є одинаковими, а тому вартість також одинакова. А тому, хоча вказав, що не може надати даних щодо вартості конкретно втарченого реєстратора, просив врахувати при визначені вартості заподіяної шкоди, вартість аналогічних реєстраторів. Просив позов задовольнити.

Відповідач відносно позову в судовому засіданні заперечив і пояснив, що справді 17 жовтня 2016 року отримав відеореєстратор, який ним було втрачено під час виконання своїх службових обов'язків. Відзначив, що отриманий ним реєстратор був не новим, а тому не погоджується з сумою, яку позивач просить з нього стягнути. Просив в задоволені позову відмовити.

Заслухавши пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, суд приходить до наступного.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стаття 130 КЗпП України визначає, що працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків.

Стаття 131 КЗпП України покладає на працівника обов'язок бережливо ставитися до майна підприємства, установи, організації і вживати заходів до запобігання шкоді.

Згідно з ст. 135 КЗпП України розмір заподіяної підприємству, установі, організації шкоди визначається за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості (собівартості) матеріальних цінностей за вирахуванням зносу згідно з установленими нормами.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами.

Судом встановлено, що відповідач 17 жовтня 2016 року, перебуваючи на посаді інспектора взводу по обслуговуванню доріг державного значення батальйону № 1 Управління патрульної поліції у місті Львові Департаменту патрульної поліції, втратив нагрудний відеореєстратор з серійним номером ZM № 0346 під час застосування до правопорушника фізичного впливу. Про факт та обставини втрати нагрудного відеореєстратора відповідач разом з іншим членом патрульного екіпажу лейтенантом поліції ОСОБА_4 Анатолієвичем в цей же день подали рапорт начальнику Управління патрульної поліції у місті Львові Департаменту патрульної поліції ОСОБА_5 (а.с. 10, 11).

На підставі наказу Департаменту патрульної поліції від 26 жовтня 2016 року № 3660 було проведено службове розслідування, яким встановлено, що відповідач втратив переданий йому у користування нагрудний відеореєстратор з серійним номером ZM № 0346 внаслідок власної необережності. За результатами проведеного службового розслідування наказом Департаменту патрульної поліції від 26 грудня 2016 року № 5003 відповідачу оголошено догану за вчинення дисциплінарного проступку (а.с.7-9).

Одним із службових обов'язків відповідача було збереження та підтримання в належному стані переданої йому в користування техніки (п. 12 ч. 1 ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ).

Відповідач факт втрати відеореєстратора не заперечує.

Внаслідок такої поведінки відповідача заподіяно позивачу пряму дійсну шкоду, яка полягає у втраті нагрудного відеореєстратора з серійним номером ZM № 0346.

В підтвердження розміру шкоди позивач надав суду накладну № 201618 від 28 жовтня 2016 року в якій серед переліку матеріальних цінностей вказано персональні відеореєстратори з зазначенням їх заводського та інвентарного номерів та ціни, яка становить 7 171 гривню за одну штуку (а.с. 12-24).

Однак, на підставі вказаної накладної суд в даному випадку не може визначити розмір шкоди, оскільки в усіх наданих суду документах, які підтверджують факт втрати, єдиною ідентифікуючою ознакою втраченого відеореєстратора, яка вирізняє його серед інших таких пристроїв, вказано лише його серійний номер ZM № 0346, який не зазначено за жодним таким пристроєм в накладній. Позивач не довів наявність у втраченого відеореєстратора інших ідентифікуючих ознак, таких як назва, характеристики, заводський та інвентарний номер, які вказані за відеореєстраторами в накладній, що надало б змогу встановити вартість ідентичних технічних пристроїв у поданій накладній. Крім того, дана накладна складена для підтвердження передачі матеріальних цінностей з Управління патрульної служби МВС у м. Львові до Департаменту патрульної поліції 28 жовтня 2016 року, а події під час яких втрачено відеореєстратор мали місце 17 жовтня 2016 року, а тому вказана накладна не може бути взята до уваги судом як дані бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості (собівартості) матеріальних цінностей за вирахуванням зносу згідно з установленими нормами.

Окрім цього, видаткова відомість технічних засобів отриманих під звіт від 17 жовтня 2016 року свідчить лише про факт отримання відповідачем відеореєстратора серійний номер ZM № 0346, однак така не містить даних щодо його вартості.

Без встановлення дійсної вартості втраченого відповідачем відеореєстратора суд не може встановити розмір заподіяної шкоди відповідачем позивачу. Сторона позивача будь-яких інших доказів в підтвердження вартості заподіяної шкоди суду не представила.

Таким чином, суд, дійшов висновку, що позивачем не надано доказів на підставі яких можна було б визначити розмір заподіяної відповідачем шкоди, що є обов'язковою умовою для покладення на працівника матеріальної відповідальності, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Суд не застосував ст. 22 та ст. 1166 ЦК України на які посилався позивач, оскільки положення цих норм права регулює правовідносини, які не були предметом даного спору.

При цьому, у відповідності до ст. 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати в розмірі 1 600 гривень судового збору не підлягають відшкодуванню, оскільки суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 81, 141, 264, 265 ЦПК України, суд -

ухвалив:

в задоволені позову Департаменту патрульної поліції до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди -відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду через Личаківський районний суд м. Львова шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги.

Повне найменування (ім'я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: Департамент патрульної поліції, місцезнаходження: 03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, 3, ідентифікаційний номер 40108646.

Відповідач: ОСОБА_3, місце проживання: АДРЕСА_1 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1.

Суддя: Стрепко Н. Л.