Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний № 310/7717/15-ц Головуючий у 1-й інстанції Дністрян О.М.
Провадження № 22-ц/778/164/18 Суддя-доповідач ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Подліянової Г.С.,

суддів: Кочеткової І.В.,

ОСОБА_2,

за участю секретаря Волчанової І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 26 травня 2017 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Коменерго-Бердянськ» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за утримання будинку та прибудинкової території (квартирної плати),-

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2015 року ТОВ «Керуюча компанія «Коменерго-Бердянськ» звернулося до суду із позовною заявою, яку неодноразово уточнювало, до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за утримання будинку та прибудинкової території (квартирної плати).

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що на підставі свідоцтва про право власності САВ № 908038 від 24.04.2008 року відповідачі є співвласниками чотирьохкімнатеної квартири за адресою АДРЕСА_1, загальною площею 84.1 кв. м., яка належить їм на праві спільної часткової власності, кожному по 1/5 частині.

Згідно рішення сесії Бердянської міської ради від 02 жовтня 2007 року №1 Товариство з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Коменерго-Бердянськ» визначено з 01.12.2007 року виконавцем послуг з управління та утримання житлового будинку № 18 по вул. Верещагіна, власником якого є територіальна громада в особі Бердянської міської ради.

Проте внаслідок несумлінного ставлення до своїх обов'язків по сплаті за спожиті житлово-комунальні послуги, підприємству завдано збитки за період 53 місяців з 01.08.2012 року по 01.01.2017 року, у сумі 4068.58 грн.

Ураховуючи викладене, Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Коменерго-Бердянськ», уточнивши позовні вимоги, просило суд стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 заборгованість за утримання будинку і споруд та прибудинкової території (квартирної плати) у сумі 4068,58 грн., а також судові витрати у сумі 243,60 грн. на відшкодування сплаченого судового збору.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 26 травня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ТОВ «Керуюча компанія «Коменерго-Бердянськ» заборгованість за утримання будинку та прибудинкової території (квартирної плати) за період з 01.08.2012 року до 01.01.2017 року з кожного по 771,10 грн. та судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог з кожного по 48,72 грн., а всього з кожного по 819 грн. 82 коп..

В задоволенні решти вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_3 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на незаконність, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За змістом ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 375 ЦК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами склалися фактично договірні правовідносини, відповідно до яких позивач надавав відповідачам послуги, які останні сплачували не в повному обсязі, тому сума заборгованості підлягає стягненню в межах строків позовнох давності.

З таким висновком суду можна погодитсь.

Судом встановлено, що згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 78481630 від 20.01.2017р. (т.2 а.с.12-14), на підставі свідоцтва про право власності САВ № 908038 від 24.04.2008р. ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 на праві приватної спільної часткової, кожному по 1/5 частині, належить чотирикімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 84,1 кв.м.

Квартира, за вказаною адресою, знаходиться на обслуговуванні Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Коменерго-Бердянськ» (рішення двадцять девятої (позачергової) сесії V скликання Бердянської міської ради № 1 від 02 жовтня 2007 року (т.1 а.с.6-8).

Особовий рахунок за № 79234 відкритий на імя ОСОБА_8

Відповідачі, як власники квартири, користуються послугами Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Коменерго-Бердянськ» з управління та утримання житлового будинку № 18 по вулиці Верещагіна в м. Бердянськ, але плату за надані послуги не вносять, в зв'язку з чим за ними виникла заборгованість за період з 01.08.2012 року до 01.01.2017 року, яка складає суму у розмірі 3855 грн. 48 коп. (т.1 а.с.5, т.2 а.с.21,66).

Згідно ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на:

1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо);

2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо);

3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо);

4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Відповідно до ч. 2 ст. 14 Закону України "Про житлово-комунальні послуги"ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

В силу вимог п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 32 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У разі наявності засобів обліку оплата комунальних послуг здійснюється виключно на підставі їх показників на кінець розрахункового періоду згідно з умовами договору, крім випадків, передбачених законодавством.

Відповідно до ст. 317, ч. 4 ст. 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном; на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна; власність зобов'язує.

Статтею 322 ЦК України установлено, що власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ч. 1 ст. 383 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

За умовами ст. 68 ЖК Української РСР та в силу вимог п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", п.п. 4,35 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572, утримання приватизованих квартир (будинків) здійснюється за рахунок коштів їх власників, які зобов'язані своєчасно вносити плату за комунальні послуги.

Правовідносини, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами регулюються Законом України від 24 червня 2004 року "Про житлово-комунальні послуги", ( діючого на час виникнення спірних правовідносин), який визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їх права та обов'язки.

Суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень або будинків та балансоутримувачі, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником послуг (ст. 1, ч. 2 ст. 3, ст. 19 вказаного Закону).

Зважаючи на вищевикладене, та враховуючи, що власниками квартири є чотири особи, суд першої інстанції обґрунтовано визнав, що відповідачі пропорційно їх розміру часток у прав власності повинні сплатити заборгованість за наданні послуги позивачем.

З розрахунку заборгованості наданого позивачем вбачається, що заборгованість відповідачів за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території з 01.08.2012 року до 01.01.2017 року складає суму у розмірі 3855 грн. 48 коп. (т.1 а.с.5, т.2 а.с.21,66).

Зазначений розрахунок заборгованості відповідачами спростований не був ні в суді першої, ні в суді апеляційної інстанції, належних та допустимих доказів того, що позивачем не виконувались роботи по утриманню у належному технічному стані будинку та прибудинкової території, відповідач суду не надав.

Водночас, з наданих позивачем письмових доказів вбачається, що останній надавав ряд послуг з утримання будинку та прибудинкової території, а саме, звіти про виконані роботи за період з 01.08.2012р. по 01.08.2015р. (т.1 а.с.42-45), картки-відзиви щодо прибирання території будинку, зокрема, № 18 по вул.Верещагіна (т.1 а.с.46-53, 167-175, т.2 а.с. 41-51), обхідний листок від 10.04.2015р. щодо обслуговування димвентканалів, зокрема, квартири АДРЕСА_3 (т.1 а.с.54, т.2 а.с.39-40), договори, акти щодо надання послуг з обслуговування ДВК, довідки щодо вартості цих робіт та витрат (т.1 а.с.55-72, 84-86), договори та графіки проведення робіт з дератизації, дезінсекції (т.1 а.с.73-83), перелік виконаних робіт за 2015-2016р.р. (т.2 а.с.38).

Таким чином, суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), вірно застосувавши положення ст. ст. 151, 162 ЖК УРСР, ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", дійшов до правильного висновку про те, що саме на власників житлового приміщення покладено обов`язок по своєчасній сплаті за житлово-комунальні послуги, доводи відповідача ОСОБА_3 про те, що судом не враховано відсутність між сторонами договору про надання житлово-комунальних послуг є безпідставними, оскільки відповідачі з часу придбання квартири у власність користувалася житлово-комунальними послугами, а факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі та відсутність такого договору не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані послуги.

Такі висновки суду узгоджуються з правовими позиціями, висловленими у постановах Верховного Суду України від 20квітня 2016 року № 6-2951цс15, від 19 листопада 2015 року № 6-582цс15.

При цьому ОСОБА_3 не довів належними та допустимими доказами факт того, що такі послуги позивачем не надавалися чи надавалися у неповному обсязі, що є її обов'язком у силу ст. ст. 10, 60 ЦПК України.

Посилання апеляційної скарги на відсутність між сторонами договірних відносин не є підставою для відмови у позові, оскільки послуги відповідачам надавались та ними споживались, що свідчить про те, що цивільні права та обов'язки між ними існують (ст. 11 ЦК України).

Посилання апеляційної скарги на відсутність підстав для стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги з тих підстав, що сума заборгованості за надані житлово-комунальні послуги та нарахування проведено всупереч діючим тарифам, є безпідставними, оскільки заборгованість визначена на підставі тарифів, чинних на час виникнення спірних правовідносин у відповідний період.

За таких обставин суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, в результаті чого дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться фактично до переоцінки доказів, і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Ураховуючи викладене та положення ч. 1 ст. 375 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 26 травня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення буде складено 02.02.2018 року.

Головуючий

Судді: