Провадження № 2/702/42/18
Справа № 702/1081/17
07 лютого 2018 року м.Монастирище
Монастирищенський районний суд Черкаської області в складі:
головуючого - судді Діденко Т.І.,
з участю секретаря - Прилуцької О.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом заступника керівника Уманської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Монастирищенської районної ради, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог - Монастирищенська центральна районна лікарня, до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення,
Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Підставою для позову вважає те, що вироком Монастирищенського районного суду від 19.10.2017 ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, йому призначено покарання - штраф в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700,00 грн. На підставі п. «е» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_1 звільнено від відбування покарання у виді штрафу.
ОСОБА_2 є потерпілим у даній справі.
Внаслідок отриманого легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоровя, потерпілий ОСОБА_2 перебував на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні Монастирищенської центральної районної лікарні протягом 7 ліжко-днів в період з 30.03.2017 року по 06.04.2017 року. Згідно довідки Монастирищенської ЦРЛ №05/08-2344 від 12.12.2017 за даний період при вартості 1 ліжко-дня 592,58 грн. на лікування ОСОБА_2 витрачена сума 4148,06 грн., чим завдано матеріальних збитків державі на вказану суму.
Злочинними діями ОСОБА_1 потерпілому ОСОБА_2 було спричинено умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоровя, внаслідок якого ОСОБА_2 лікувався у хірургічному відділенні Монастирищенської центральної районної лікарні, відповідачем в добровільному порядку шкода не відшкодована, тому є всі підстави для стягнення з відповідача витрат на лікування потерпілого, тобто матеріальних збитків завданих державі внаслідок вчиненого відповідачем кримінального правопорушення.
Згідно п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 07.07.1995 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16.07.1993 (далі - Порядок).
Згідно даного Порядку сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування.
Термін і обгрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні.
Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров'я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній.
У разі коли при ухваленні вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства за позовом вказаних юридичних осіб. У такому ж порядку відшкодовуються витрати на стаціонарне лікування особи, яка постраждала від злочину, в разі?закриття кримінального провадження за нереабілітуючими обставинами.
Витрати понесені медичною установою на лікування потерпілих від злочину та їх непогашення призводять до ненадходження коштів до місцевого бюджету, що створює навантаження на бюджет та ускладнює процес безкоштовного лікування осіб, які цього потребують, чим завдається істотна шкода державним інтересам.
Відповідно до ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування» обласна ради є органом місцевого самоврядування, що представляє спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст, у межах повноважень, визначених Конституцією України, цим та іншими законами, а також повноважень, переданих їм сільськими, селищними, міськими радами.
Згідно ст. 18-1 Закону України «Про місцеве самоврядування» орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема, звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування.
Вказані положення Закону надають Черкаській обласній раді право на захист інтересів громади щодо забезпечення належного матеріально-технічного та фінансового забезпечення галузі охорони здоровя, у тому числі право на звернення до суду в спосіб, передбачений ст.16 Цивільного кодексу України.
Заходи Черкаською обласною радою щодо відшкодування збитків, завданих медичній установі не вживалися.
Представник позивача ОСОБА_3 позовні вимоги підтримав повністю, просить їх задоволити, про що подав до суду заяву від 07.02.2018.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з»явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому порядку.
Третя особа - Монастирищенська центральна районна лікарня, просить розглядати справу без представника ЦРЛ, про що надіслала лист № 36 від 26.01.2018.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного:
Згідно вироку Монастирищенського районного суду від 19.10.2017 року у кримінальному провадженні № 1-кп/702/67/17 (кримінальній справі № 702/509/17) про обвинувачення ОСОБА_1 за ч.2 ст.125 КК України, ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.125 КК України. Призначено ОСОБА_1 за ч.2 ст.125 КК України покарання штраф в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн. ОСОБА_1 звільнений від відбування покарання - штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн. на підставі п. «е» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.16 року.
ОСОБА_2 є потерпілим у даній справі.
З даного вироку суду від 19.10.2017 року, який станом на 07.02.2018 є чинним, вбачається причинний зв»язок між злочинними діями відповідача та перебуванням потерпілого ОСОБА_2 на лікуванні в хірургічному відділенні Монастирищенської ЦРЛ.
Згідно довідки Монастирищенської ЦРЛ № 05/08-344 від 12.02.2017 ОСОБА_2 перебував а лікуванні в хірургічному відділенні з 30.03.2017 року по 06.04.2017 року протягом 7 ліжко-днів, вартість перебування у лікарні склала 4148,06 грн. з розрахунку вартості лікування 1 ліжко-дня 592,58 грн. без вартості затрачених пацієнтом медикаментів.
Згідно листа Монастирищенської районної ради № 374/01-20 від 13.12.2017 року Монастирищенська районна рада є засновником Монастирищенської центральної районної лікарні та передала їй для забезпечення статутної діяльності цілісний майновий комплекс на праві оперативного управління.
Відповідно до Статуту Монастирищенської центральної районної лікарні, затвердженого рішенням сесії Монастирищенської районної ради від 25.09.2006 року, лікарня передана до районної комунальної власності, утримується за рахунок коштів районного бюджету з бюджету районної ради народних депутатів, що також підтверджено рішенням Монастирищенської районної ради № 3-23/VII від 30.12.2015 року "Про районний бюджет на 2016 рік" та додатком № 3 до нього, з яких вбачається, що в районному бюджеті на 2016 рік були передбачені видатки на утримання лікарні.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобовязана відшкодувати витрати закладові охорони здоровя на лікування потерпілого від цього злочину, якщо лікування проводилося закладом охорони здоров'я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.
Відповідно до п. 1, 2 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоровя на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, який затверджений постановою КМ України від 16.07.1993 року № 545, та ст.1206 ЦК України кошти, витрачені закладом охорони здоровя на стаціонарне лікування особи потерпілої від злочину, за винятком випадку завдання такої шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або в стані сильного душевного хвилювання, що раптово виникло внаслідок протизаконного насильства чи тяжкої образи з боку потерпілого, підлягають відшкодуванню особою, яка вчинила злочин, у розмірі фактичних витрат; сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоровя, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого або інших документів, які підтверджують дати госпіталізації та виписки хворого із стаціонару лікувального закладу.
Пунктом 3 Порядку передбачено, що визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоровя або прокурора.
У разі, коли при ухваленні вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства за позовом вказаних юридичних осіб. У такому ж порядку відшкодовуються витрати на стаціонарне лікування особи, яка постраждала від злочину, в разі закриття кримінального провадження за нереабілітуючими обставинами.
Згідно п. 4 Порядку передбачено, що стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоровя, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного державного бюджету (місцевого чи регіонального самоврядування), або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоровя.
Відповідачем не надано суду доказів оплати вартості лікування потерпілого ОСОБА_2 в сумі 4148,06 грн.
Судові витрати на підставі ст. 88 ЦПК України необхідно віднести за рахунок держави, оскільки позивач і відповідач звільнені від сплати судового збору, відповідач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобільській АЕС у 1987 році, категорія 2, що підтверджено посвідченням серії А № 116067 від 25.12.1992.
Керуючись ст. 22, 1166, 1206 ЦК України; ст.23 ЗУ «Про прокуратуру»; ст. 10, 18-1 ЗУ «Про місцеве самоврядування»; Постановою Пленуму ВСУ від 07.07.1995 року № 11; ст.128, 284 КПК України; ст.3, 5, 6, 7, 8, 10, 45, 208-209, 212-215, 223, 294, 354, 355 ЦПК України, суд
Позовні вимоги задоволити повністю.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення протягом 30 днів з дня його проголошення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Апеляційного суду Черкаської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Т.І.Діденко