Справа № 390/51/17
Номер провадження 2/404/387/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2018 року Кіровський районний суд м. Кіровограда

в складі: головуючого судді - Бершадської О.В.

за участі секретаря - Муравйової С.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, 3% річних, інфляційних втрат та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом, яким просить стягнути із ОСОБА_2 на його користь 7 550,00 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 22.12.2016 року еквівалентно 199 471,00 грн. боргу за договором позики від 01.04.2014 року, 3 % річних в сумі 13 329,03 грн., інфляційні втрати в сумі 142 668,21 грн., моральну шкоду в сумі 50 000,00 грн., а також понесені судові витрати.

Позов мотивує тим, що 01 квітня 2014 року ОСОБА_2 була написана боргова розписка, згідно якої останній 01.04.2014 року взяв у нього в борг 7 550,00 доларів США та зобов'язався повернути їх до 30.09.2014 року. Відповідач не виконав перед ним свої зобов»язання за договором позики від 01.04.2014 року. Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Вважає, що відповідач має сплатити 3 % річних- 13 329,03 грн. та інфляційні втрати- 142 668,21 грн. Крім того, надавши відповідачу кошти у позику ввійшов у його складне матеріальне становище, однак, на сьогоднішній день відповідач вводить його в оману щодо строків повернення коштів. Вказує, що перестав спокійно спати, а саме тому моральну шкоду оцінив в розмірі 50 000,00 грн.

В судове засідання представник позивача надала, через канцелярію суду, заяву про розгляд справи у їх відсутності, вимоги підтримала, просила задовольнити повністю.

Відповідач - ОСОБА_2 в судовому засіданні 12.07.2017 року позовні вимоги не визнав, письмових заперечень не подав . Зазначив, що борг ним сплачено, про що надав накладні від 01 липня 2009 року та 21 вересня 2010 року.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, із наступних підстав.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно ч.2 ст. 509, ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини.

Відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Судом встановлено, що 01.04.2014 року (дата написання розписки) відповідач взяв у борг в ОСОБА_1 7 550,00 доларів США та зобов'язався повернути їх до 30.09.2014 року. Отже, на підтвердження укладення договору позики та його умов відповідач видав ОСОБА_1 розписку про позичені гроші саме в розмірі 7 550,00 доларів США ( оригінал якої додається).

Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За правилами ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч.1 ст. 530 ЦК України).

В порушення зазначених норм та умов Договору відповідач зобов'язання не виконав. Таким чином, суд враховує, що відповідач не виконав взятих на себе зобов'язань по договору позики, грошові кошти не повернув, а тому з останнього підлягає до стягнення на користь позивача сума боргу- 7 550 ,00 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 22.12.2016 року, як і просить сторона позивача, так як суд не може виходити за межі заявлених вимог, становить-

199 471 грн.00 коп.

При цьому, суд до твердження відповідача, що по вказаній розписці від 01.04.2014 року ним сплачено борг, про що надано накладні, відноситься критично, оскільки вказані накладні датовані 01 липня 2009 року та 21 вересня 2010 року, тобто до написання боргової розписки, та окрім того, з накладних вбачається, що ФОП ОСОБА_2 відпустив , а ПП Усманов отримав дошку дубову на суму 62 500,00 грн. та 52 900,00 грн. ( а.с. 104-105), що не відповідає вище зазначеним правовідносинам.

Частиною першої статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов'язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

За умовами договору позики ОСОБА_2 зобовязувався повернути грошові кошти до 30 вересня 2014 року. Матеріалами справи підтверджено, що відповідач вказану суму позивачу не повернув, а тому, враховуючи приписи ч. 2 ст. 625 ЦК України, три відсотки річних з 01 жовтня 2014 року до 22 грудня 2016 року складають 199 471,00 : 365 х 3 х 813 : 100= 13 329,03 грн.

Таким чином, із ОСОБА_2 також підлягає до стягнення на користь позивача 13 329,03 грн.- 3 % річних.

Разом з цим, погодитися з вимогою позивача щодо стягнення суми боргу з урахуванням інфляційних втрат не можна, так як офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці, тобто зменшення купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Визначення в договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, однак унеможливлює урахування розрахованого Держкомстатом індексу інфляції для обґрунтування вимог, пов'язаних зі знеціненням боргу, визначеного в іноземній валюті.

Як убачається з матеріалів справи, позика надавалася у доларах США, а не в національній валюті, і при перерахунку суми боргу з іноземної валюти на національну судом урахований офіційний курс гривні до долара США. У зв'язку з викладеним, вимоги щодо стягнення інфляційних втрат у сумі 142 668,21 грн. є безпідставними та такими, що не відповідають чинному законодавству. Така правова позиція була висловлена Верховним Судом України в постанові від 24 березня 2010 року (справа № 6-4599св07).

Щодо відшкодування моральної шкоди, то за положеннями ч. 4 ст. 611 ЦК України, моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов'язань у договірних правовідносинах у випадку встановлення такої відповідальності законом або договором. Поняття моральної (немайнової) шкоди і порядок її відшкодування визначається ст. 23 ЦК України.

Частиною 1, 2 ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Проте, позивачем, його представником не надано суду жодного доказу на підтвердження завданої позивачу моральної шкоди в результаті неправомірних дій відповідача, а відтак в цій частині суд вважає, що позовні вимоги також не підлягають задоволенню.

При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі

4 932,68 грн. (а.с.35). Відповідно до Закону України "Про судовий збір", за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана: фізичною особою судовий збір встановлювався в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (640 грн.) та за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана: фізичною особою або фізичною особою-підприємцем судовий збір встановлювався в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (640 грн.) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (8000 грн.).

Таким чином, враховуючи вимоги позовної заяви судовий збір мав би становити 4 194,69 грн. (3 554,69 грн. - 1 відсоток ціни позову щодо вимог майнового характеру та 640 грн. щодо вимог немайнового характеру).

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв'язку з тим, що позовні вимоги майнового характеру задоволено частково, тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір майнового характеру виходячи з такого розрахунку. Загальна сума задоволених вимог позивача складає 212 800,03 грн. та з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 2 128,00 грн. ( 212 800,03 грн. х 100% : 355 468,24 грн. х 3 554,68 грн.) та 320,00 грн. ( за подачу заяви про забезпечення позову) .

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, 3% річних, інфляційних втрат та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 7 550 ,00 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 22.12.2016 року становить- 199 471 грн.00 коп. ) боргу за договором позики від 01 квітня 2014 року, 3 % річних за період з 30.09.2014 року по 22.12.2016 року в розмірі - 13 329,03 грн., а також 2 128,00 грн. + 320,00 грн.- сплаченого судового збору.

У задоволенні вимог про стягнення інфляційних втрат в сумі -142 668,21 грн. та 50 000 , 00 грн. -на відшкодування моральної шкоди -відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до апеляційного суду Кіровоградської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, в редакції від 3 жовтня 2017 року, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди (Кіровський районний суд м. Кіровограда).

Відомості про учасників справи:

позивач: ОСОБА_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, АР Крим, ідентифікаційний номер- НОМЕР_1

відповідач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер- НОМЕР_2

Повне судове рішення складено 05 березня 2018 року

Суддя Кіровського О. В. Бершадська

районного суду

м.Кіровограда