Провадження № 2/263/419/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2018 року м. Маріуполь

Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Музики О.М.,

при секретарі Чертовій О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2, до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2, звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. На обґрунтування вимог позивач посилається на те, що вона є власником квартири за адресою: бул. Шевченка, 240, кв. 8, м. Маріуполь, Донецька область, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 23 січня 1995 року № 30408, відповідно до якого ОСОБА_1 та ОСОБА_4 належить по ? частині вказаної квартири. 15 березня 2000 року ОСОБА_4 помер. Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 03 листопада 2000 року підтверджується факт прийняття позивачем спадкового майна від померлого чоловіка ОСОБА_4, що складається з ? частини вказаної квартири. У вказаній квартирі зареєстрований ОСОБА_3, але з 2009 року та по теперішній час у такій не проживає, не приймає участі в її утриманні та ремонті, а також сплаті комунальних послуг, не веде із власником житла спільного господарства. Вироком Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 06 липня 2015 року ОСОБА_3 призначено покарання у вигляді позбавлення волі, строком на 4 роки і на теперішній час такий відбуває покарання у Дзержинській виправній колонії № 2. Через те, що відповідач зареєстрований у вказаній квартирі, але з 2009 року у такій не проживає, позивач позбавлена права у повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися належним їй майном. У звязку з чим, керуючись положеннями ст. 55 конституції України, ст. ст. 15, 391, 405 ЦК України, ст. 156 ЖК Української РСР, позивач просить суд визнати ОСОБА_5 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою за адресою: бул. Шевченка, 240, кв. 8, м. Маріуполь, Донецька область.

Відповідно до пункту 9 розділу ХІІІ Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України, в редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, провадження в цивільних справах здійснюються відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У звязку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року, в редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 24 листопада 2017 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено справу до судового розгляду (а. с. 16).

ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_1, до судового засідання не зявився, попередньо подав заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_5, який відбуває покарання у ДУ «Торецька виправна колонія № 2», надіслав на адресу суду заяву, в якій позовні вимоги визнав у повному обсязі, розгляд справи просив проводити за його відсутності.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв'язку з розглядом справи за відсутності учасників справи.

Суд, вирішуючи питання, передбачені ст. ст. 12, 264 ЦПК України, в редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, виходить з такого.

Судом установлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 23 січня 1995 року № 30408, виданого Держпідприємством «Житловик» квартира за адресою: бул. Шевченка, 240, кв. 8, м. Маріуполь, Донецька область, належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (а. с. 8).

Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом від 03 листопада 2000 року спадкоємцями ОСОБА_4 є ОСОБА_1, у тому числі у звязку із відмовою у ? чистини на її користь дочки померлого ОСОБА_6, спадкове майно, на яке видане таке свідоцтво складається з ? частини квартири за адресою: бул. Шевченка, 240, кв. 8, м. Маріуполь, Донецька область (а. с. 9).

Відповідно до довідки від 20 жовтня 2017 року № 01-126-1487, виданої Департаментом адміністративних послуг Маріупольської міської ради, у квартирі за адресою: бул. Шевченка, 240, кв. 8, м. Маріуполь, Донецька область, зареєстровані: ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_7, ОСОБА_8 (а. с. 7).

Згідно з актом від 17 січня 2018 року № 3, складеного КСН «Шевченківський», ОСОБА_5 зареєстрований у квартирі за адресою: бул. Шевченка, 240, кв. 8, м. Маріуполь, Донецька область, але, зі слів сусідів ОСОБА_7, ОСОБА_8, не проживає за місцем реєстрації з 2009 року (а. с. 24)

З огляду на встановлені обставини, враховуючи, що квартира є власністю позивача, суд приходить до висновку, що до спірних правовідносин застосуванню підлягають положення ст. ст. 383, 405 ЦК України, ст. ст. 64, 150, 156 ЖК Української РСР.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК Української РСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною першою статті 156 ЖК Української РСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла чи законом.

Отже, положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК Української РСР регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сімї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сімї власника без поважних причин понад один рік.

Також суд враховує положення п. 7 ч. 3 ст. 71 ЖК Української РСР, відповідно до якого жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у випадку взяття під варту або засудження до арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк чи довічне позбавлення волі - протягом усього часу перебування під вартою або відбування покарання, якщо в цьому будинку, квартирі (їх частині) залишилися проживати інші члени сім'ї.

Разом із тим, відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

На підставі викладеного, враховуючи, що відповідач, який засуджений до позбавлення волі та на теперішній час відбуває покарання у ДУ «Торецька виправна колонія № 2», визнав позовні вимоги у повному обсязі і таке визнання позову не суперечить закону, а також не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, за змістом частини четвертої статті 206 ЦПК України слід дійти висновку про можливе прийняття його судом без обґрунтування доводів сторін.

Відповідно до положень п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, суд стягує із відповідача на користь позивача сплачений ним судовий збір у розмірі 640 грн.

Керуючись ст. ст. 383, 405 ЦК України, ст. ст. 64, 150, 156 ЖК Української РСР, ст. ст. 3, 12, 13, 7680, 89, 137, 141, 206, 263265 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2, до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування квартирою за адресою: бул. Шевченка, 240, кв. 8, м. Маріуполь, Донецька область.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 640 грн.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до апеляційного суду Донецької області або через Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Із повним текстом рішення суду можна ознайомитися у Єдиному державному реєстрі судових рішень за адресою: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Відомості про сторін у справі:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, паспорт серії ВС № 628417, зареєстрована за адресою: бул. Шевченка, 240, кв. 8, м. Маріуполь, Донецька область;

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований за адресою: бул. Шевченка, 240, кв. 8, м. Маріуполь, Донецька область, відбуває покарання у Державній установі «Торецька виправна колонія № 2».

Суддя О.М. Музика