Справа № 740/4600/16-ц Провадження № 22-ц/795/282/2018 Головуючий у I інстанції - Ковальова Т. Г. Доповідач - Онищенко О. І.
Категорія - цивільна
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2018 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Вінгаль В.М., Губар В.С.

при секретарі: Бивалькевич Т.В.

Позивачі: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

Відповідачі: ОСОБА_5, ОСОБА_6

Особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_2

На ухвалу Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 05 січня 2018 року (суддя Ковальова Т.Г.), постановлену о 14 год. 42 хв. у м.Ніжині, повний текст ухвали складено 05 січня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2016 року ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулись до суду з позовом, в якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просили зобов'язати ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не чинити перешкод позивачам разом або кожному окремо у спілкуванні та прийнятті участі у вихованні ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1; збільшити час спілкування позивачів разом або кожного окремо з ОСОБА_7, визначивши наступний порядок участі позивачів разом або кожного окремо у вихованні та спілкуванні з ОСОБА_7, а саме: кожного другого та четвертого тижня місяця з 18:00 год. п'ятниці до 09:30 год. понеділка без присутності матері ОСОБА_5 та баби ОСОБА_6 та без обов'язкової присутності інших осіб; визначити спільний відпочинок або санаторно-курортне оздоровлення з ОСОБА_7 позивачам разом або кожному окремо від першої половини липня місяця кожного року протягом не менше ніж 24 дні без присутності матері ОСОБА_5 та баби ОСОБА_6 та без обов'язкової присутності інших осіб; дозволити позивачам разом або кожному окремо безперешкодне спілкування з дитиною у навчальних закладах, школі, школі-інтернаті, дитячих будинках-інтернатах, інших інтернатних закладах системи праці та соціального захисту населення у позаурочний час без присутності матері ОСОБА_5 та баби ОСОБА_6 та без обов'язкової присутності інших осіб; дозволити позивачам разом або кожному окремо у зазначені дні побачення з ОСОБА_7, забирати його з навчального закладу, школи, школи-інтернату, дитячих будинків-інтернатів, інтернатних закладів сисмети праці та соціального захисту населення особисто; зобов'язати ОСОБА_5 за два дні до дня зустрічі надавати позивачам точну інформацію (шляхом надсилання СМС-повідомлення на телефоний номер НОМЕР_1) щодо фактичного місця навчання, проживання, перебування дитини, а у разі непередбачуваного (різкого) настання таких змін, повідомляти про це позивачів шляхом надсилання СМС-повідомлення на вказаний номер не пізніше ніж на наступний день з дня настання таких обставин; зобов'язати ОСОБА_5 повідомляти позивачів (шляхом надсилання СМС-повідомлення на телефоний номер НОМЕР_1) про планові або позапланові медичні огляди ОСОБА_7 та надавати всю необхідну інформацію про стан здоров'я дитини, якою відповідач буде володіти, а у разі зміни стану або його погіршення надавати інформацію (в письмовому вигляді на адресу: АДРЕСА_1).

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_2 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 з 2005 по 2012 роки, від якого мають дитину ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. Спільний син є дитиною-інвалідом. Розпорядженням Солом'янської районної у м.Києві державної адміністрації від 12.11.2012 року №662 визначено місце проживання дитини з матір'ю. Позивачі вказували, що з того часу відповідач в достатній мірі не надавала їм можливості бачитися із сином, піклуватися про нього, брати участь у його розвитку та вихованні. 28.11.2013 року Святошинський районний суд м. Києва виніс рішення про зобов'язання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не чинити перешкоди ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 у спілкуванні та прийнятті участі у вихованні дитини, проте, за доводами позивачів, ОСОБА_5 періодично не виконує вказане рішення суду, не дотримується встановленого судом графіку побачень. ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 посилалися, що для нормального самоусвідомлення дитини необхідно збільшити час спілкування з нею батька, бабусі і дідуся, а оскільки матір дитини заперечує проти цього, позивачі змушені звернутися до суду з даним позовом.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 06 жовтня 2017 року заяву ОСОБА_6 про закриття провадження у справі задоволено частково, закрито провадження у справі в частині вимог позивачів зобов'язати ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не чинити їм перешкод разом або кожному окремо у спілкуванні та прийнятті участі у вихованні малолітньої дитини - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1; в закритті провадження у справі щодо інших вимог відмовлено. Ухвалу мотивовано тим, що з приводу зазначених вимог ухвалено рішення Святошинського районного суду м. Києва від 28.11.2013 року.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 05 січня 2018 року задоволено заяву ОСОБА_5 і закрито провадження у даній справі.

Ухвалу суду мотивовано тим, що рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 28 листопада 2013 року ухвалено рішення, яким вирішено спір щодо визначення способу участі у вихованні дитини та спілкування з нею між тими самими сторонами, що відповідно до п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України є підставою для закриття провадження у справі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати зазначену ухвалу суду і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржувана ухвала суду прийнята з порушенням норм матеріального і процесуального права, а також не відповідає фактичним обставинам справи. ОСОБА_2 вказує, що позов, заявлений у іншій справі, не є тотожним даному позову, оскільки під час першого розгляду дитина проживала з матір'ю, а на даний час дитина проживає і перебуває на повному державному забезпеченні у Ніжинському дитячому будинку-інтернаті. Позивач посилається, що ще під час розгляду цивільної справи №759/16869/15-ц за позовом ОСОБА_5 представник Служби у справах дітей Голосіївської районної у м.Києві державної адміністрації висловлювала думку про те, що графіку, який був встановлений рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 28.11.2013 року по цивільній справі №759/5198/13-ц, недостатньо для спілкування з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення та що батько дитини не порушував питання щодо збільшення графіку побачень з сином через судові органи. ОСОБА_2 вважає, що позбавлення його та його батьків права на спілкування з сином також позбавляє сина на спілкування з батьком, дідом та бабусею, що не є позитивним фактором та впливає на емоційни стан дитини.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_6 просить відмовити ОСОБА_2 у задоволенні апеляційної скарги. Відповідач вказує, що в апеляційній скарзі не розкрито, у чому ж було порушення норм процесуального і матеріального права. ОСОБА_6 вважає, що вона є неналежним відповідачем за позовом, оскільки вона як бабуся дитини за наявності рішення органу опіки і піклування, яким визначено, з ким після розірвання шлюбу залишилась проживати дитина, та рішення суду, яким визначено спосіб участі батька, баби і діда у вихованні дитини, юридично позбавлена можливості якимось чином визначати участь батька, баби, діда тощо у вихованні дитини.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_5 просить відмовити ОСОБА_2 у задоволенні апеляційної скарги. Відповідач вказує, що у неї з ОСОБА_2 відсутній спір щодо його участі у вихованні дитини, оскільки він визначений Святошинським районним судом м. Києва від 28.11.2013 року. За доводами відповідача, обґрунтування апеляційної скарги не стосується заявлених позовних вимог і оскаржуваної ухвали суду, крім того відповідачем не було обґрунтовано, у чому ж виявилося порушення норм процесуального і матеріального права. ОСОБА_5 погоджується з висновком суду першої інстанції щодо тотожності позовів, оскільки незважаючи на оформлення дитини до Ніжинського дитячого будинку-інтернату, дитина у 2016 і 2017 роках більшу частину часу провела вдома, а не в інтернаті, отже ніяких істотних змін у житті дитини з часу проголошення рішення Святошинським районним судом м.Києва від 28.11.2013 року не сталося.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

По справі встановлено, що ОСОБА_2 і ОСОБА_5 перебували в зареєстрованому шлюбі з 19.05.2005 року, який розірвано рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 22.10.2012 року. Зазначені особи є батьками дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. Дитина є інвалідом дитинства та потребує спеціального догляду та розвитку.

Відповідно до розпорядження Солом'янської районної у місті Києві державної адміністрації від 12.11.2012 року №662 місце проживання малолітнього ОСОБА_7 визначене з матір'ю.

Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 28 листопада 2013 року позов ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у її вихованні, а також зустрічний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення порядку участі у вихованні дитини задоволено частково; зобов'язано ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не чинити перешкоди позивачам разом або кожному окремо у спілкуванні та прийнятті участі у вихованні ОСОБА_7, надавати можливість ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 разом або кожному окремо спілкуватися з ОСОБА_7, друга та четверта субота місяця з 10 год. 00 хв. до 13 год. 00 хв. без присутності матері ОСОБА_5, а також проводити відпочинок або санаторно-курортне оздоровлення з ОСОБА_7 щороку не менше ніж 24 календарні дні в присутності матері ОСОБА_5 (а.с.11-14).

Вказане рішення суду перебуває на примусовому виконанні у Голосіївському РВ ДВС міста Київ (а.с.67-70).

Відповідно до п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Зазначена підстава для закриття провадження спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом спорів, які вже розглянуті і остаточно вирішені по суті. Перешкодою для звернення до суду є наявність у тотожному спорі рішення суду, що набрало законної сили. У цьому випадку спір остаточно розв'язано судом і повторне звернення до суду не допускається. Позови вважаються тотожними лише тоді, коли в них співпадають сторони, предмет і підстави. У випадку зміни хоча б одного з цих елементів, позови вважаються не тотожними і суд не вправі закрити провадження у справі з підстав тотожності спору.

По справі встановлено, що ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 у 2013 році вже звертались до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у її вихованні. У вказаній справі ОСОБА_5 було заявлено зустрічний позов до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення порядку участі у вихованні дитини. За результатами розгляду вказаних позовів 28 листопада 2013 року Святошинським районним судом м.Києва було ухвалене рішення про часткове задоволення позовів. В обгрунтування підстав для задоволення позовних вимог позивачі за первісним позовом посилались на те, що відповідачі не надають можливості їм бачитися із сином, піклуватися про нього, брати участь у його розвитку та вихованні. ОСОБА_3 зазначав, що неодноразово звертався до Служб у справах дітей за місцем проживання відповідачки та їх сина, та правоохоронних органів з метою з'ясування місця та умов проживання сина ОСОБА_8, але ОСОБА_5 постійно змінювала місце проживання, що змусило його звернутися з позовом до суду.

Звертаючись у грудні 2016 року з позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у її вихованні ОСОБА_2, ОСОБА_3., ОСОБА_4 посилались на те, що рішення Святошинського районного суду м.Києва від 28.11.2013 року ОСОБА_5 періодично не виконує, не дотримується встановленого судом графіку побачень, не дає змоги (забороняє) спілкування ОСОБА_2 в інший час.

З викладеного вбачається, що в обох позовах сторони є тотожними. Проте, в позовній заяві, поданій у грудні 2016 року, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 посилались на необхідність збільшення часу спілкування з дитиною, тобто фактично позивачами змінено обгрунтування підстав позову і заявлено вимоги про встановлення іншого періоду часу спілкування з дитиною.

В зв'язку з викладеним, доводи ОСОБА_2 щодо нетотожності позовів заслуговують на увагу, а суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що спір щодо визначення способу участі у вихованні дитини та спілкування з нею між тими самими сторонами вже вирішений рішенням Святошинського районного суду м.Києва. Отже, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги не стосуються змісту оскаржуваної ухвали, мотивів, з яких суд дійшов відповідних висновків, а тому не можуть бути прийняті судом до уваги.

Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, п.1 ч.1 ст.379, 382, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити,

Ухвалу Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 05 січня 2018 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 20 березня 2018 року.

Головуючий:Судді: