Справа № 750/9041/17 Провадження № 22-ц/795/119/2018 Головуючий у I інстанції - Логвіна Т. В. Доповідач - Губар В. С.
Категорія - цивільна
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2018 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - судді: Губар В.С.,

суддів: Вінгаль В.М., Онищенко О.І.,

із секретарем судового засідання - Шапко В.М.

Позивач: ОСОБА_2,

Відповідач: ОСОБА_3

Особа, яка подала апеляційну скаргу - ОСОБА_3 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 28 листопада 2017 року, суддя Логвіна Т.В.; час, місце ухвалення і дата складання повного тексту: 28 листопада 2017 року, м. Чернігів

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути аліменти з ОСОБА_3 на своє утримання у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку щомісяця, з дня пред'явлення позову і до закінчення навчання, але не більш як до досягнення 23 років.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 посилався на те, що його батьки, ОСОБА_4 та ОСОБА_3, перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова. Його мати, ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, а відповідач, ОСОБА_3, був позбавлений батьківських прав, у зв'язку з чим його опікуном призначено ОСОБА_5 (бабуся).

Як зазначає позивач ОСОБА_2, він навчається у Чернігівському національному технологічному університеті на 3 курсі денного відділення, а тому відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України потребує матеріальної допомоги.

Також позивач посилається на те, що відповідач працює, отримує стабільний дохід і може надавати матеріальну допомогу, але добровільно цього не робить.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 28 листопада 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на його утримання у розмірі 1/6 частини всіх видів доходу (заробітку) щомісяця, на період навчання в Навчально-науковому інституті управління та адміністрування Чернігівського національного технологічного університету, до 30.06.2019 року, але не більше як до досягнення ним 23 років, починаючи з 20.09.2017 року.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції і відмовити ОСОБА_2 в задоволенні його позовних вимог в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 полягають у тому, що на його утриманні знаходиться мати похилого віку, над якою в жовтні 2017 року оформлений догляд, що підтверджується довідкою сільської ради.

Як зазначає ОСОБА_3, у зв'язку з тим, що його мати потребує догляду, він вимушений був звільнитись з роботи та не має інших доходів, окрім коштів, які отримує його мати в сумі 1970 грн., що унеможливлює надання позивачу матеріальної допомоги.

Апелянт наголошує, що позивач отримує дохід у розмірі 2864 грн. щомісячно - стипендію та пенсію у зв'язку з втратою годувальника у сумі 2864 грн., що перевищує встановлений розмір прожиткового мінімуму та свідчить про наявність у позивача стабільного доходу та перебування в значно кращому, ніж апелянт, матеріальному стані.

Відтак, на думку апелянта, його син ОСОБА_2 не має права на отримання від нього матеріальної допомоги, а суд першої інстанції не дослідив наявності обставин, що визначають можливість батьків таку допомогу надавати та потреба дітей такої допомоги у їх сукупності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2 та ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з положень ст. 199 СК України, врахувавши, що позивач продовжує навчання, потребує матеріальної допомоги, а відповідач має можливість надавати синові матеріальну допомогу.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується апеляційний суд як з таким, що ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

Згідно із ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При апеляційному розгляді вказаної цивільної справи колегія суддів приймає до уваги положення частин 1 та 2 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до яких суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, є сином ОСОБА_3, 1971 р.н., що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про народження (а.с. 5).

Мати позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_4, 1964 р.н., померла у віці 44 роки ІНФОРМАЦІЯ_2 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 4).

Згідно довідки від 05 вересня 2017 року № 209, ОСОБА_2 є студентом Навчально-наукового інституту управління та адміністрування Чернігівського національного технологічного університетету (IV рівня акредитації) ІІІ курсу факультету життєдіяльності, природокористування і туризму денної форми навчання за напрямом підготовки «Маркетинг», з терміном навчання з 01 вересня 2017 року до 30 червня 2019 року (а.с. 3).

Встановлено, що ОСОБА_2 отримує у навчальному закладі стипендію у розмірі 1100 грн. і перебуває на обліку в Чернігівському об'єднаному управлінні пенсійного фонду України та отримує пенсію у розмірі 1412 грн. - 1452 грн. у зв'язку з втратою годувальника (а.с. 17). Зазначені обставини відповідачем в апеляційному суді не спростовані і не заперечувались.

Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Відтак, право повнолітнього ОСОБА_2, який навчається, на матеріальну допомогу гарантоване йому законом, адже йому ще немає 23 років і він потребує матеріальної допомоги.

Відповідач проживає окремо та участі в матеріальному утриманні свого сина ОСОБА_2 не приймає.

Апелянтом не доведено суду першої інстанції і не надано апеляційному суду жодних документальних доказів, які б достовірно підтвердили, що позивач такої допомоги на час навчання не потребує.

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено, що рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 28 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 19 жовтня 2017 року, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на його утримання у розмірі ? частини всіх видів доходу (заробітку) щомісяця на період навчання в Коледжі економіки і технологій Чернігівського національного технологічного університету до 30.06.2017 року, але не більше як до досягнення ним 23 років, починаючи з 01.09.2015 року (а.с. 18-19).

Статтею 199 СК України передбачено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Зазначена норма закону передбачає обов'язок батьків надавати матеріальну допомогу повнолітній дитині саме у зв'язку з її навчанням, в т.ч. враховуючи не тільки оплату за навчання та проїзд до навчального закладу, а й вартість підручників, витрати для забезпечення побутових умов.

Згідно ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх доньку, сина у твердій грошові сумі або у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання іншим з батьків.

Відповідно до положень ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

У п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3 роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Одночасно у матеріалах справи відсутні і не представлені відповідачем апеляційному суду медичні висновки ЛКК або МСЕК які б достовірно і безспірно підтвердили, що його мати ОСОБА_6 має важкий стан здоров»я і нездатна до самообслуговування, неспроможна самостійно себе доглядати та потребує постійного стороннього догляду і допомоги за станом здоров»я. Відповідачем також не доведено, що ОСОБА_6 перебуває на його утриманні. Надана відповідачем довідка Новобілоуської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області від 21 листопада 2017 року також не містить ніякої конкретної інформації про те, з якого часу та який саме догляд за матір»ю здійснює ОСОБА_3 (а.с.20).

Апеляційний суд відхиляє в якості доказу довідку Управління соціального захисту населення Чернігівської області від 13 грудня 2017 року , оскільки відповідачем не обгрутована неможливість своєчасного отримання та подання цього документа до суду першої інстанції. Зазначена довідка також не містить конкретної інформації на підтвердження тих обставин, що ОСОБА_3 не в змозі надавати синові ОСОБА_2 матеріальну допомогу на час навчання. (а.с.49).

Апелянтом достовірно не доведено у суді першої інстанції та в апеляційному суді ті обставини, що саме необхідність догляду за матір»ю спричинила його звільнення з роботи на підставі ст. 38 КЗпП України у жовтні 2017 р., а рішення не може ґрунтуватись на припущеннях. (а.с. 21-22).

Сукупність обставин та наявних у справі доказів приводить апеляційний суд до переконання, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив всі обставини справи, правильно застосував норми матеріального і процесуального права та дійшов вірного висновку про стягнення з відповідача аліментів в розмірі 1/6 частини всіх видів доходів, який не є надмірним тягарем для відповідача та відповідатиме як потребам ОСОБА_2, так і потребам його батька.

Посилання апелянта на те, що він не може надавати матеріальну допомогу сину на період навчання у зв'язку з наявністю на його утриманні матері похилого віку апеляційний суд оцінює критично, зважаючи, що відповідач є працездатним як за віком, так і за станом здоров'я та має можливість працевлаштування.

Доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом матеріального становища відповідача та призначення аліментів не заслуговують на увагу, оскільки, розглядаючи спір, районний суд об'єктивно і справедливо, виходячи з обставин цієї справи, зменшив заявлений у позові розмір аліментів з 1/4 до 1/6 частини всіх видів заробітку відповідача.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що встановлений розмір аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, відповідає вимогам ст. ст. 182, 200 СК України, врахувавши при цьому вимоги позивача та можливість відповідача надавати таку допомогу.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне, обґрунтоване і справедливе рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скарги без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 258, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 28 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий:Судді:

Повний текст постанови складено 02 лютого 2018 року.