Справа № 185/9974/15-ц
Провадження № 2/185/27/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2018 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Бондаренко В.М.,

за участю секретаря: Данильченко Ю.О.,

позивача: ОСОБА_1,

представника позивача: ОСОБА_2,

відповідача: ОСОБА_3,

представника відповідача: ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Павлограді Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2017 року позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості, в якій просила суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість в розмірі 50 000,00 грн.

В обґрунтування позовної заяви позивач посилалася на те, що між нею та відповідачем 01.04.2015 року був укладений договір позики, відповідно до умов якого позивач надала у власність відповідачу грошові кошти в розмірі 50 000,00 грн., з поверненням їх у повному обсязі протягом 30 днів з дати укладання зазначеного договору. В присутності свідка, на підтвердження укладеного договору позики, відповідачем була в той же день була написана власноручно розписка. Однак відповідач відмовляється повернути вказаний борг.

У судовому засіданні позивач, представник позивача підтримали позовні вимоги в повному обсязі та просили суд задовольнити їх у повному обсязі на доводах та підставах, зазначених у позові. Крім того пояснили, що договір позики від 01.04.2015 року відповідає вимогам закону та його недійсність не встановлена ані діючим законодавством, ані рішення суду та є тим доказом, який підтверджує факт передачі грошей.

У судовому засіданні відповідач позовні вимоги не визнала в повному обсязі на тих підставах, що нею не укладався договір позики від 01.04.2015 року та не писалася розписка в підтвердження отримання коштів за вищезазначеним договором позики, вважала, що позивач обмовляє її з приводу нібито отриманих коштів.

Представник відповідача в судовому засіданні також не визнала позов у повному обсязі, вважаючи, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів для підтвердження своїх вимог, а саме, в матеріалах справи мітиться копія договору від 01.04.2015 року, яка нотаріальна посвідчена, а не оригінал. Крім того, як встановлено висновками судових почеркознавчих експертиз рукописні записи та підпис у тексті розписки виконані не ОСОБА_3, а іншою особою. Також вважала, що свідок, який був присутній при написанні розписки не засвідчив фактичної передачі грошей, а тільки міг підтвердити написання розписки.

Свідок ОСОБА_5, який засвідчив розписку написану від імені ОСОБА_3, в судовому засіданні пояснив, що він не бачив фактичної передачі грошей, а лише написання розписки.

Суд, вислухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню за наступних підстав.

Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Судом встановлено, що відповідно до договору позики від 01 квітня 2015 року, який був нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області 13.01.29016 року та зареєстрований в реєстрі за № 16, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, ОСОБА_1 передала у власність ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 50 000,00 грн. (п. 1.1. зазначеного договору), а ОСОБА_3 зобов'язалась повернути їх ОСОБА_1 у повному обсязі протягом 30 днів з дати укладання цього договору (п. 2.2. зазначеного договору).

На підтвердження дійсності намірів, в присутності свідка ОСОБА_5, від імені ОСОБА_3 власноручно була написана розписка без дати.

Одним із принципом цивільного судочинства є верховенство права (ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво-чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Частиною першою ст. 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов'язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові №6-63цс13 від 18 вересня 2013 року, і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Частиною 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи та на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Крім того, у ч. ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Тобто процесуальними нормами встановлено обов'язок учасників справи доказувати обставини при невизнані або оспорюванні них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Предметом доказування у даному спорі є факт наявності боргових зобов'язань між сторонами та отримання грошових коштів у розмірі 50 000,00 грн. за договором позики від 01.04.2015 року та розписки без дати.

Як передбачено ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

При розгляді справи були проведені дві судові почеркознавчі експертизи для з'ясування питання щодо написання розписки в підтвердження договору позики від 01.04.2015 року власноручно ОСОБА_3, з наданням експерту зразків почерку та підпису ОСОБА_3 як звичною правою рукою, так і незвичною - лівою.

Так, відповідно до висновку експерта № 5743-16 від 21.02.2017 року Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз були зроблені висновки про те, що рукописні записи, якими виконаний текст розписки від імені ОСОБА_3 - виконані не ОСОБА_3, а іншою особою. Підпис від імені ОСОБА_3, що розміщений в правому нижньому куті під текстом розписки - виконаний не ОСОБА_3, а іншою особою з наслідуванням справжньому її підпису (експериментальні зразки підпису та почерку ОСОБА_3 виконані звичною правою рукою).

Як вбачається з досліджуваної частини вищезазначеного висновку виявлені розбіжності по загальним та окремим ознакам почерку стійкі, суттєві, у своїй сукупності диференціюють почерки і дають підставу зробити категоричний висновок, що досліджувані рукописні записи, як і досліджуваний підпис виконані не ОСОБА_3, а іншою особою.

Відповідно до висновку експерта № 19/8-4/175-СЕ/17 від 11.08.2017 року Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру експерт зробив висновок про те, що рукописні записи, що починаються словами: «Расписка Я, ОСОБА_3» та закінчуються словами: «…Должник ОСОБА_3 свидетель» у розписці від імені ОСОБА_3 - виконані не ОСОБА_3, а іншою особою. Вирішити питання чи ОСОБА_3 виконано підпис від імені ОСОБА_3 в розписці від імені ОСОБА_3 - не виявилось можливим, у зв'язку з відсутністю однозначності в оцінці виявлених розбіжностей ознак підписів. Діагностичних ознак, які б свідчили про виконання рукописних записі та підпису від імені ОСОБА_3 незвичною до письма рукою - не виявлено (експериментальні зразки підпису та почерку ОСОБА_3 виконані правою звичною рукою та незвичною - лівою) .

З урахуванням вищезазначених висновків судових почеркознавчих експертиз, пояснень свідка ОСОБА_5, який не зміг підтвердити в судовому засіданні факт передачі грошей, приходжу до висновку про недоведеність боргових зобов'язань між сторонами по справі, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України у разі відмови в позові судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

Відповідно до рахунку № Рах-1272 від 30.11.2016 року (арк. сп. 81) ОСОБА_3 сплатила Дніпропетровському науково-дослідному інституту судових експертиз 4 404,00 грн. за проведення судової почеркознавчої експертизи, які підлягають стягненню з позивача на її користь.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості - відмовити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати, пов'язані з розглядом справи, а саме за проведення експертизи в розмірі 4 404 (чотири тисячі чотириста чотири ) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - з дня вручення йому повного рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.М. Бондаренко