РІШЕННЯ

Іменем України

09.11.2018 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Ванівського Ю.М.,

за участю секретаря Школьніковій К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданнів залі суду м.Львова цивільну справу № 465/347/14-ц за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

встановив:

позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свій позов обґрунтовує тим, що 06.12.2012 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, відповідно до умов якої останній отримав кредит у розмірі 29217,06 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою 18,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Посилаючись на те, що позичальник неналежним чином виконує взяті на себе зобов'язання за Генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, просить стягнути з відповідача в користь ПАТ КБ «Приватбанк» 37056,10 грн заборгованості за кредитним договором та судові витрати по справі.

Заочним рішенням судді Франківського районного суду м. Львова Дзеньдзюри С.М. від 18.06.2014 року позов було задоволено, проте ухвалою судді Франківського районного суду м. Львова Ванівського Ю.М. від 14.11.2017 року заяву про перегляд заочного рішення задоволено та заочне рішення скасовано.

Представник позивача в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав з підстав, зазначених в позовній заяві. Просив позов задовольнити.

Відповідач проти задоволення позову заперечив, обґрунтовуючи це відсутністю первинних документів, які підтверджують факт кредитної заборгованості та факт отримання кредитних коштів.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити.

Згідно з ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

З матеріалів справи судом встановлено, що 06.12.2012 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, з метою створення сприятливих умов для виконання позичальником зобов'язань по кредитному договору № SAMDN9330 від 11.07.2007 року (далі Договір 1) та № SAMDN8071 від 14.03.2007 року (далі Договір 2), а також приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт.

Відповідно до п. 1.1 Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт сторони погодили по Договору 1 зменшити розмір заборгованості, яка виникла в період з дати надання позичальнику кредиту, а саме відсотки на 29,6 Євро. Заборгованість за договором SAMDN9330 від 11.07.2007 року на дату підписання Генеральної угоди становить 4067,43 грн, дата остаточного погашення заборгованості за Договором 1 - 31.12.2014 року.

Відповідно до п. 1.2 Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт сторони погодили по Договору 2 зменшити розмір заборгованості, яка виникла в період з дати надання позичальнику кредиту, а саме відсотки на 5018,44 грн та штраф на 1226,06 грн. Заборгованість за договором SAMDN8071 від 14.03.2007 року на дату підписання Генеральної угоди становить 37034,63 грн, дата остаточного погашення заборгованості за Договором 2 - 31.12.2014 року.

Відповідно до п. 2.1 Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості (приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт) банк надав позичальнику строковий кредит у розмірі 29217,06 грн на строк 24 місяців з 06.12.2012 року по 31.12.2014 року шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі цілі в обмін на зобов'язання позичальника повернути кредит, сплатити відсотки у розмірі 1,5% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом у вказані в заяві умовах і правилах строки погашення заборгованості здійснюється з 1 по 25 число кожного місяця позичальник здійснює повернення кредиту банку в розмірі 1462,02 грн для погашення заборгованості по кредиту, яка складається з заборгованості по кредиту, процентів, а також інших витрат відповідно до Умов та правил, дата останнього погашення заборгованості повинна бути не пізніше 31.12.2014 року.

Згідно з п. 2.10 Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості позичальник доручає банку перераховувати кредитні кошти в день надання кредиту в сумі 1885,00 грн. на рахунок відкритий у ПАТ КБ «Приватбанк».

Крім того, згідно зі ст. 1053 ЦК України, за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов'язанням. Заміна боргу позиковим зобов'язанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики.

Відповідно до ч. 1 ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Частиною 2. ст. 604 ЦПК України встановлено, що зобов'язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов'язання новим зобов'язанням між тими ж сторонами (новація).

Отже, умовами здійснення новації є двостороння угода та дотримання форми такого правочину, тобто у формі, передбаченій для укладення договору позики. Суд вважає доведеним факт укладення новаційного договору шляхом укладення та підписання 06.12.2012 року Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт між позивачем та відповідачем. При цьому зобов'язання щодо боргів, які виникли з кредитних договорів № SAMDN9330 від 11.07.2007 року та № SAMDN8071 від 14.03.2007 року, припинилися. Саме тому зазначені договори не є підтвердженням існуючої кредитної заборгованості. Посилання відповідача на відсутність примірників договорів - не підтверджує відсутності факту кредитних правовідносин між сторонами.

Відповідно до ч. 1. ст. 81. ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем на підтвердження отримання відповідачем кредитних коштів та наявності у відповідача заборгованості було надано розрахунок заборгованості за договором б/н від 06.12.2012, укладеного між ПриватБанком та клієнтом - ОСОБА_1, станом на 26.12.2013, та виписку з особового рахунку за період з 06.12.2012 по 30.11.2017.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

На підставі поданих доказів, суд вважає доведеним факти отримання відповідачем ОСОБА_1 кредитних коштів у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, а також наявність та розмір заборгованості за кредитним договором.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Таким чином, беручи до уваги обставини, підтверджені належними та допустимими доказами, які були досліджені судом, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» слід задовольнити.

Судовий збір у справі підлягає стягненню з відповідача у повному обсязі відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України.

На підставі ст. 526, 527, 604, 1047, 1053, 1054 ЦК України, керуючись ст. 3, 4, 76-80, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

вирішив:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1д, , рахунок № 3111, МФО 305299) кошти у сумі 37056,10 грн (тридцять сім тисяч п'ятсот шість гривень 10 коп.) заборгованості за кредитним договором № б/н від 06.12.2012.

Стягнути з ОСОБА_1на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» кошти у сумі 370,56 грн (триста сімдесят гривень 56 коп.) сплаченого судового збору.

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду. До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарги подаються учасниками справи через Франківський районний суд м. Львова.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Ю.М. Ванівський