Постанова

Іменем України

30 січня 2018 року

м. Київ

справа № 391/375/15-ц

провадження № 61-730св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

позивач - ОСОБА_3,

позивач - ОСОБА_4,

позивач - ОСОБА_5,

відповідач - ОСОБА_6,

третя особа: Сасівська сільська рада Компаніївського району Кіровоградської області,

третя особа: державний нотаріус Компаніївського району Кіровоградської області,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_7 на рішення Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 2 березня 2016 року в складі судді Червонописького В. С. та рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 1 червня 2016 року у складі суддів: Карпенка О. Л., Дуковського О. Л., Фомічова С. Є.,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

В травні 2015 року ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_6, треті особи: Сасівська сільська рада Компаніївського району Кіровоградської області, державний нотаріус Компаніївського району Кіровоградської області, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла мати позивачів - ОСОБА_8, після смерті якої відкрилась спадщина у вигляді земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 13,50 га, майнового паю, житлового будинку в с. Сасівка Компаніївського району Кіровоградської області та грошових вкладів. Позивачі вважали, що вони прийняли спадщину в силу положень статті 549 ЦК УРСР, а тому протягом тривалого часу не зверталися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини або із заявами про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом. На час смерті із ОСОБА_8 проживав лише ОСОБА_2, отже він фактично прийняв спадщину. У 2015 році позивачі дізнались, що після смерті матері ІНФОРМАЦІЯ_2 року свідоцтво про право на спадщину за законом на все спадкове майно отримала донька померлої ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_9 померла. Після її смерті спадкоємцем першої черги за законом є ОСОБА_6, яка звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті своєї матері ОСОБА_9

На підставі викладеного, з урахуванням уточнених позовних вимог, ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 просили суд визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від ІНФОРМАЦІЯ_2 року, видане на ім'я ОСОБА_9 після смерті ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 року. ОСОБА_2 додатково просив визнати за ним право власності в порядку спадкування на земельну ділянку площею 13,50 га після смерті ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, в межах згідно з планом розташованої на території Сасівської сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області, належної спадкодавцю на підставі державного акту про право приватної власності на землю, виданого Сасівською сільською радою Компаніївського району Кіровоградської області 28 квітня 2001 року.

В травні 2015 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6, треті особи: Сасівська сільська рада Компаніївського району Кіровоградської області, державний нотаріус Компаніївського району, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом.

Позовна заява мотивована тим, що у 2015 році ОСОБА_5 дізналася, що після смерті матері ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 року свідоцтво про право на спадщину за законом на все спадкове майно отримала донька померлої ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_9 померла. Після її смерті спадкоємцем першої черги за законом є ОСОБА_6, яка звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Оскільки ОСОБА_9 приховала від неї факт отримання свідоцтва про права на спадщину, ОСОБА_5 звернулась з цим позовом до суду.

На підставі викладеного, з урахуванням уточнених позовних вимог ОСОБА_5 просила суд визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від ІНФОРМАЦІЯ_2 року, видане на ім'я ОСОБА_9 після смерті ОСОБА_8, померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 року.

Ухвалою Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 18 червня 2015 року справи об'єднано в одне провадження.

Рішенням Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 2 березня 2016 року в задоволенні позовів відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що при видачі оскаржуваного свідоцтва про право на спадщину за законом від ІНФОРМАЦІЯ_2 року, виданого на ім'я ОСОБА_9, державним нотаріусом допущенні порушення норм, чинного на момент вчинення нотаріальної дії, законодавства, що є підставою для скасування такого свідоцтва. Суд, керуючись положеннями статей 257, 261 ЦК України, відмовив у задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у зв'язку з пропуском позивачами строку позовної давності, перебіг якої розпочався 18 липня 2003 року і сплив 17 липня 2006 року.

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 1 червня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом відмовлено.

У задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом відмовлено.

Позов ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та визнання права власності на майно в порядку спадкування задоволено частково.

Визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від ІНФОРМАЦІЯ_2 року, видане державним нотаріусом Компаніївської державної нотаріальної контори Івановою О. О., ОСОБА_9 - спадкоємцю померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_8, щодо Ѕ частини спадкового майна, яке складається з земельної ділянки площею 13,50 га, розташованої на території Сасівської сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області, належної спадкодавцю на підставі державного акта про право приватної власності на землю, виданого Сасівською сільською радою Компаніївського району Кіровоградської області 28 квітня 2001 року; права власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства «Світанок» розміром 15295 грн, що становить 0,7415 відсотка загальної вартості майна пайового фонду, належного спадкодавцю на підставі свідоцтва, виданого Сасівською сільською радою Компаніївського району Кіровоградської області 25 червня 2001 року; грошових вкладів з належними процентами та нарахованою компенсацією, що знаходиться в Компаніївському ощадному банку на рахунках, належних спадкодавцю на підставі ощадних книжок.

Визнано за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування після смерті його померлої матері - ОСОБА_8, на Ѕ частину земельної ділянки площею 13,50 га, розташованої на території Сасівської сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області, належної спадкодавцю на підставі державного акта про право приватної власності на землю, виданого Сасівською сільською радою Компаніївського району Кіровоградської області 28 квітня 2001 року.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 протягом шестимісячного строку з часу відкриття спадщини не вчинили юридично значимих дій, направлених на прийняття ними спадщини, а тому вони вважаються такими, що спадщину не прийняли та спадкових прав не набули. Тому в цій частині апеляційний суд дійшов висновку, що отримання ОСОБА_9 свідоцтва про право на спадщину за законом не порушує їхніх прав чи охоронюваних законом інтересів і з цих підстав задоволенню не підлягає.

Апеляційний суд також дійшов висновку про те, що ОСОБА_9, яка вступила у володіння та управління спірним майном, а отже, є такою, що прийняла спадщину, та ОСОБА_2, який перед смертю спадкодавця і на час відкриття спадщини проживав разом із спадкодавцем у належному останній будинку, був зареєстрований за цією адресою, а отже, є таким, що прийняв спадщину після смерті своєї матері. Тобто після смерті ОСОБА_8 спадщину прийняли спадкоємці першої черги - її діти ОСОБА_9 і ОСОБА_2 Отже наявні правові підстави для задоволення вимог ОСОБА_2 про визнання недійсним оспорюваного свідоцтва про право на спадщину та про визнання права на земельну ділянку в порядку спадкування і підлягають задоволенню частково, пропорційно належній останньому частці.

У касаційній скарзі, поданій у червні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_7, просить скасувати оскаржувані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не врахував положення Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції від 3 березня 2004 року № 20/5, в редакції, чинній на момент вчинення нотаріальної дії, (далі - Інструкція) зокрема, позивач посилається на те, що нотаріус не звернувся до Сасівської сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області, не встановив наявність інших спадкоємців, в тому числі ОСОБА_2, який все життя проживав разом зі спадкодавцем. Крім того, вважає що свідоцтво про право на спадщину за законом від ІНФОРМАЦІЯ_2 року, видане державним нотаріусом Компаніївської державної нотаріальної контори, повинно бути визнано недійсним повністю.

У вересні 2016 року ОСОБА_6 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відзив на касаційну скаргу, в якому зазначила, що рішення апеляційного суду ухвалено відповідно до вимог закону, тому просила касаційну скаргу відхилити.

10 січня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Судом встановлено, що ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_9, ОСОБА_5 рідні брати і сестри, їх батько - ОСОБА_11, матір - ОСОБА_8, що підтверджується записами у їх свідоцтвах про народження.

Установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_8

Спадковим майном, яке залишилося після смерті ОСОБА_8, є земельна ділянка площею 13,50 га, розташована на території Сасівської сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області, належна спадкодавцю на підставі державного акта про право приватної власності на землю, виданого Сасівською сільською радою Компаніївського району Кіровоградської області 28 квітня 2001 року; майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства «Світанок» розміром 15295 грн, належний спадкодавцю на підставі свідоцтва, виданого Сасівською сільською радою Компаніївського району Кіровоградської області 25 червня 2001 року; грошові вклади з належними процентами та нарахованою компенсацією, що знаходиться в Компаніївському ощадному банку на рахунках, належних спадкодавцю на підставі ощадних книжок; земельна ділянка площею 0,38 га, розташована за адресою: АДРЕСА_1 яка належала спадкодавцю на підставі державного акта про право приватної власності на землю, виданого Сасівською сільською радою Компаніївського району Кіровоградської області 2000 року, житлового будинку з надвірними спорудами, який знаходиться в на АДРЕСА_2

ОСОБА_8 проживала та була зареєстрована у власному будинку АДРЕСА_3 Позивач ОСОБА_2 зареєстрований та постійно проживав у вищезазначеному будинку з 1965 року.

16 липня 2003 року до Компаніївської державної нотаріальної контори Кіровоградського обласного управління юстиції звернулася ОСОБА_9 із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті її матері - ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року. В цій заяві вказано про те, що інших спадкоємців немає.

На підставі поданої заяви нотаріальною конторою заведено спадкову справу після смерті ОСОБА_8

Установлено, що відповідно до спадкової справи, нотаріусом перевірено факт прийняття ОСОБА_9 спадщини у вигляді земельної ділянки, майнового паю та грошових вкладів згідно з вимогами статті 549 ЦК УРСР.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року державним нотаріусом Компаніївської державної нотаріальної контори Кіровоградського обласного управління юстиції Івановою О. О. видано спадкоємцю померлої ОСОБА_8, її дочці ОСОБА_9, свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке складається із земельної ділянки площею 13,50 га, розташованої на території Сасівської сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області, належної спадкодавцю на підставі державного акта про право приватної власності на землю, виданого Сасівською сільською радоюКомпаніївського району Кіровоградської області 28 квітня 2001 року; майнового паю члена колективного сільськогосподарського підприємства «Світанок» розміром 15295 грн, належного спадкодавцю на підставі свідоцтва, виданого Сасівською сільською радою Компаніївського району Кіровоградської області 25 червня 2001 року; грошових вкладів з належними процентами та нарахованою компенсацією, що знаходяться в Компаніївському ощадному банку на рахунках, належних спадкодавцю на підставі ощадних книжок. На інше спадкове майно свідоцтво про право на спадщину не видавалось.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_9 померла.

Після її смерті спадкоємцем за законом, яка звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, є її дочка ОСОБА_6

Відповідно до пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини.

ОСОБА_8 померла у 2002 році, тому відповідно до прикінцевих та перехідних положень ЦК України на вказані правовідносини поширюється дія ЦК УРСР.

Статтею 525 ЦК УРСР передбачено, що часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

Частиною першою статті 529 ЦК УРСР встановлено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

За правилом статті 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Статтею 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців.

Відповідно до статті 560 ЦК УРСР спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається також державною нотаріальною конторою при переході спадкового майна до держави (статті 534, 553, 555 цього Кодексу).

Статтею 561 ЦК УРСР визначено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. При спадкоємстві як за законом, так і за заповітом свідоцтво може бути видане і раніше закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, якщо в державній нотаріальній конторі є дані про те, що, крім осіб, що заявили про видачу свідоцтва, інших спадкоємців немає. Свідоцтво про право держави на спадщину в усіх випадках видається не раніше як через шість місяців з дня відкриття спадщини.

На підставі вказаного апеляційний суд дійшов правильного висновку, що ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 протягом шестимісячного строку з часу відкриття спадщини не вчинили юридично значимих дій, направлених на прийняття ними спадщини, та фактично вони не вступили в управління або володіння спадковим майном. Оскільки ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вважаються такими, що спадщину не прийняли та спадкових прав не набули, в цій частині апеляційний суд дійшов висновку, що отримання ОСОБА_9 свідоцтва про право на спадщину за законом не порушує їхніх прав чи охоронюваних законом інтересів, і з цих підстав позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Суд апеляційної інстанції також вірно виходив із того, що ОСОБА_9, як спадкоємець за законом першої черги відповідно до пункту 113 Інструкції, в редакції, чинної на момент вчинення нотаріальних дій, вступила у володіння та управління спадковим майном, тому визнається такою, що прийняла спадщину. Звертаючись до нотаріальної контори за отриманням свідоцтва про право на спадщину, ОСОБА_9 надала нотаріусу докази фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном.

Апеляційним судом вірно встановлено відсутність порушень при отриманні ОСОБА_9 свідоцтва про право на спадщину за законом від ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Установлено, що ОСОБА_2 в порядку спадкування після смерті його померлої матері - ОСОБА_8, має право на спадщину, зокрема на Ѕ частину земельної ділянки площею 13,50 га, розташованої на території Сасівської сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області. Останній був зареєстрований та постійно проживав із спадкодавцем в будинку на АДРЕСА_2 з 1965 року. Отже, ОСОБА_2 відповідно до вимог частини першої статті 549 ЦК УРСР фактично прийняв спадщину.

Враховуючи, що відповідно до статті 526 ЦК УРСР ОСОБА_9 та ОСОБА_2 успадкували спадкове майно в рівних частинах, отримання ОСОБА_9 свідоцтва про право на спадщину за законом на всю земельну ділянку площею 13,50 га, майновий пай та вклади порушує спадкові права позивача. Апеляційний суд дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення вимог ОСОБА_2 про визнання недійсним оспорюваного свідоцтва про право на спадщину та про визнання права на земельну ділянку в порядку спадкування, пропорційно належній останньому частці та у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги, що свідоцтво про право на спадщину за законом від ІНФОРМАЦІЯ_2 року, видане державним нотаріусом Компаніївської державної нотаріальної контори не може бути визнано частково недійсним. Оскільки апеляційним судом вірно встановлено, що спадщину прийняли спадкоємці першої черги ОСОБА_2 та ОСОБА_9, тому вимоги про визнання недійсним оспорюваного свідоцтва про право на спадщину підлягають задоволенню частково, пропорційно належній ОСОБА_2 частці.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що судове рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому це судове рішення відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи касаційної скарги висновки суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 1 червня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді С. Ю. Мартєв

В.В. Пророк

І.М. Фаловська

С.П. Штелик