Ухвала

9 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 361/4913/16-ц

провадження № 61-46623 ск 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Сімоненко В. М. (суддя-доповідач), Лесько А. О., Мартєва С. Ю., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду Київської області від 13 вересня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_4 до Садівничого об'єднання «Трудовик», третя особа - ОСОБА_5, про визнання дій протиправними та визнання наказу незаконним,

ВСТАНОВИВ :

29 жовтня 2018 року ОСОБА_4 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Апеляційного суду Київської області від 13 вересня 2018 року з пропуском строку на касаційне оскарження.

Згідно зі статтею 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Згідно з частиною першою статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

На обґрунтування поважності причин пропуску процесуального строку на оскарження судового рішення заявниця посилається на те, що оскаржувана ухвала була нею отримана 12 жовтня 2018 року.

Враховуючи те, що вказані заявником обставини підтверджуються належними та допустимими доказами, суд дійшов висновку про поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження, тому клопотання ОСОБА_4 про поновлення строку підлягає задоволенню.

13 вересня 2018 року Апеляційний суд Київської області постановив ухвалу про визнання апеляційної скарги ОСОБА_4 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 9 жовтня 2017 року неподаною та її повернення.

Постановляючи ухвалу про повернення апеляційної скарги заявниці, суд апеляційної інстанції виходив з того, що ухвалою Апеляційного суду Київської області від 23 липня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 було залишено без руху та запропоновано їй надати докази сплати судового збору в розмірі 1653,60 грн або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону. Крім того, суд відмовив заявниці в задоволенні заяви про звільнення її від сплати судового збору, оскільки вона не надала належних та допустимих доказів на підтвердження свого скрутного матеріального становища, на яке вона посилалася як на підставу звільнення її від сплати судового збору. Однак, у встановлений судом строк, заявниця визначені в ухвалі від 23 липня 2018 року недоліки не усунула.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу Апеляційного суду Київської області від 13 вересня 2018 року та передати справу до апеляційного суду для продовження розгляду.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції безпідставно не скористався наданим йому правом щодо забезпечення права заявника на апеляційне оскарження судового рішення шляхом задоволення клопотання про звільнення від сплати від судового збору, не врахувавши, зокрема розмір пенсії ОСОБА_4

Верховний Суд, дослідивши подану касаційну скаргу та додані до неї документи, оскаржуване судове рішення, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За правилом пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до частини п'ятої статті 394 ЦПК України у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач.

За правилом частини п'ятої статті 394 ЦПК України, якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Аналіз змісту оскаржуваної ухвали дає підстави для висновку про те, що касаційна скарга є очевидно необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності та неправильності.

Такий висновок суд зробив з огляду на таке.

Відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 356 ЦПК України до апеляційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку та розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно із частиною другою статті 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

Статтею 185 ЦПК України визначено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, в якій зазначаються недоліки заяви, спосіб і строк їх усунення.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві (частина третя статті 185 ЦПК України).

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 23 липня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 було залишено без руху та запропоновано їй надати докази сплати судового збору в розмірі 1653,60 грн. Крім того, суд відмовив заявниці в задоволенні заяви про звільнення її від сплати судового збору, оскільки вона не надала належних та допустимих доказів на підтвердження свого скрутного матеріального становища, на яке вона посилалася як на підставу звільнення її від сплати судового збору. Однак, у встановлений судом строк, заявниця визначені в ухвалі від 23 липня 2018 року недоліки не усунула.

Згідно із частинами першою та третьою статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд може зменшити розмір належних до оплати судових витрат, пов'язаних з розглядом справи, або звільнити від їх оплати.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» практика Європейського суду з прав людини є джерелом права в Україні.

За змістом цієї практики щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, наведеній, зокрема у рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Гергел і Георгета Стоїческу проти Румунії», «Креуз проти Польщі», сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином, щоб завдати шкоди самій суті цього права. Судовий збір має бути розумним, таким, що з урахуванням фінансового положення заявника може бути ним сплачений. Великий розмір судових витрат, який не враховує фінансове положення заявників, може бути розглянутий як такий, що непропорційно обмежує право на доступ до правосуддя.

Таким чином, розмір судового збору має визначатися з урахуванням конкретних обставин справи, включаючи фінансову спроможність заявника сплатити його, що має суттєве значення для визначення того, чи може особа використати своє право доступу до суду.

Разом із цим, при здійсненні правосуддя у цивільних справах, суди повинні вирішувати питання, пов'язані із судовими витратами (у тому числі щодо звільнення від їх сплати) у чіткій відповідності до вимог чинного законодавства України, забезпечуючи при цьому належний баланс між інтересами з одного боку позивача (заявника) та інтересами держави у стягненні судового збору за розгляд справ.

Крім того, відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд звертає увагу на те, що звільнення заявника від сплати судового збору є саме правом, а не обов'язком суду, яким суд може скористатися якщо встановить обставини, які підтверджені належними та допустимими доказами та оцінені судом відповідно до вимог, визначених зазначеними нормами права.

Відмовляючи заявниці в задоволенні заяви про звільнення її від сплати судового збору, суд посилався на відсутність належних та допустимих доказів, які б підтверджували скрутне матеріальне становище, на яке вона посилалася як на підставу звільнення її від сплати судового збору (довідка про розмір пенсії).

Посилання заявниці на постанову Верховного Суду від 7 лютого 2018 року у справі № 182/7571/15-ц як на підставу обов'язку суду звільнити її від сплати судового збору є неприйнятним. Так, скасовуючи ухвалу суду апеляційної інстанції, Верховний Суд виходив з того, що заявником на підтвердження своєї фінансової неможливості сплатити судовий збір за подання апеляційної скарги було надав довідку про склад сім'ї, до якої входить дружина, дочка та мати, яка самостійно не пересувається та потребує стороннього догляду; пенсійне посвідчення, яке підтверджує те, що заявник є інвалідом третьої групи внаслідок трудового каліцтва та довідку з управління Пенсійного Фонду України про розмір пенсії в сумі 1 285 грн 80 коп.

З урахуванням того, що ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, який виник з трудових відносин, вона мала надати крім довідки про розмір пенсії, докази про відсутність доходів за місцем роботи, або про відсутність інших доходів, тощо.

Враховуючи, що зазначені у касаційній скарзі доводи щодо порушення норм процесуального права судом апеляційної інстанції не знайшли свого підтвердження, правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, що свідчить про необґрунтованість скарги, а отже відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.

При цьому суд звертає увагу заявниці на те, що відповідно до частини сьомої статті 185 ЦПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Тобто зміст цієї статті визначає, що повернення, зокрема апеляційної скарги, не позбавляє учасника судового процесу доступу до правосуддя, а ухвала про повернення заяви не є ухвалою, якою закінчено розгляд справи в розумінні процесуального законодавства.

Таким чином, заявниця вправі звернутися до суду з апеляційною скаргою в порядку, передбаченому статтями 352, 354, 355 ЦПК України, до якої може долучити одне з клопотань, передбачених статтею 136 цього ж Кодексу, які мають бути обґрунтовані відповідно до вимог чинного законодавства.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п'ятою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду Київської області від 13 вересня 2018 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. М. Сімоненко

А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв