АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/3718/17 Номер провадження 22-ц/786/78/18Головуючий у 1-й інстанції Миронець О. К. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2018 року м. Полтава

Апеляційний суд Полтавської області в складі:

Головуючого судді:ОСОБА_1,

Суддів: Кузнєцової О.Ю., Лобова О.А.,

Секретар: Колодюк О.П.,

За участі: позивача ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_3,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 27 жовтня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визначення порядку користування квартирою.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача,-

в с т а н о в и в :

У червні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вище зазначеним позовом в якому вказував, що він разом з відповідачами проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1 та вони є співвласниками вказаної квартири в рівних частках, тобто по 1/3 частині.

Квартира має площу 57 кв. м та складається з наступних окремих жилих приміщень: зала 15,57 кв. м, спальня 10,99 кв. м, спальня 7.48 кв. м, кухні, ванної кімнати, санвузла.

Вказував, що з відповідачами має конфліктні відносини, ними не досягнуто згоди стосовно визначення порядку користування квартирою, він вимущено проживає в кімнаті пл. 7, 48 кв. м, яка не має балкону, до лоджії та балкону квартири він немає доступу, а тому у нього відсутні елементарні умови - якто доступ чистого повітря, сушіння білизни.

Також зазначив, що відповідач відмовляється сплачувати комунальні послуги.

З урахуванням уточнених вимог просив визначити порядок користування квартирою № 80 по вул. Мироненка,4 в м. Полтаві наступним чином: виділити йому кімнату площею 10.99 кв. м, ОСОБА_4, кімнату площею 15,57 кв. м, ОСОБА_5, кімнату площею 7,48 кв. м, нежилі та підсобні приміщення залишити в загальному користуванні; зобов`язати відповідача не порушувати правила користування жилими приміщеннями, своєчасно сплачувати ? частину комунальних послуг.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 27 жовтня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_2, посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що місцевий суд безпідставно відмовив у визначенні порядку користування квартирою та невмотивовано встановив, що задоволення його позовних вимог призведе до порушення права власності інших співвласників.

Також зазначив, що місцевий суд своїм рішенням фактично звільнив відповідача від обовязку сплачувати за комунальні послуги.

Апеляційний суд, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, вважає, що остання підлягає задоволенню частково.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Місцевим судом вірно встановлено, що рішенням Київського районного суду м. Полтави від 26.05.2017 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 розірвано. Також встановлено, що ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 належить по 1/3 частки квартири за адресою: АДРЕСА_1.

Місцевим судом встановлено та вказано, що співвласники не дійшли згоди про порядок користування квартирою.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині визначення порядку користування квартирою місцевий суд виходив з того, що той порядок користування квартирою який пропонує позивач призведе до порушення права власності інших співвласників.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині зобовязання відповідача сплачувати 1/2 частину комунальних послуг та не порушувати правила користування спірним житловим приміщенням, місцевий суду вірно виходив з того, що обовязок по сплаті витрат за комунальні послуги покладається на всіх співвласників квартири, а тому покладення обов`язку на відповідачку ОСОБА_4 своєчасно сплачувати ? частину коштів вартості комунальних послуг є безпідставним. Крім того, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази відмови відповідачки сплати комунальних послуг.

Апеляційний суд Полтавської області не може погодитись з таким висновком місцевого суду в частині відмови в визначенні порядку користування спірною квартирою між сторонами виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, між співвласниками квартири не досягнуто згоди щодо порядку користування квартирою, належною їм на праві спільної часткової власності.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. При зверненні з позовом до суду позивачі зазначали, що вони, як співвласники квартири, позбавлені можливості користуватися нею, оскільки у них з відповідачем склалися неприязні відносини і відсутня згода щодо сумісного користування житлом та просили визначити порядок користування квартирою.

Згідно до вимог ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений його права чи обмежений у його здійсненні.

З огляду на ч. ч. 1-3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між свівласниками, такий порядок користування може встановити суд.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном,що не зроблено судом.

Із матеріалів справи вбачається, що спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Тому критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обовязковим.

Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у звязку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

З матеріалів справи вбачається, що позивач просив визначити порядок користування квартирою № 80 по вул. Мироенка ,4 в м. Полтаві наступним чином: виділити йому кімнату площею 10.99 кв. м, ОСОБА_4, кімнату площею 15,57 кв. м, ОСОБА_5, кімнату площею 7,48 кв.

Проте, вказані площі кімнат не відповідають матеріалам справи, а саме технічному паспорту квартири( а.с.73-74).

Із матеріалів справи вбачається, що квартира № 80 у житловому будинку № 4 по вул. Мироненка у м. Полтаві складається з 3 житлових кімнат площею 11,2 кв. м, 7,6 кв. м, 15,6 кв. м.

Таким чином вбачається, що позивач просив виділити йому в користування кімнату площею 11,3 кв. м.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про те, що необхідно визначити порядок користування квартирою № 80 в будинку 4 по вул. Мироненка в м. Полтаві, виділивши ОСОБА_2 кімнату площею 11,3 кв. м, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 кімнати площею 15,6 та 7,6 кв. м. Нежилі та підсобні приміщення залишити в загальному користуванні.

Доводи апеляційної скарги про те, що місцевий суд звільнив відповідача від обовязку сплачувати за комунальні послуги не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 162 ЖК України власник зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги.

Згідно ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати своє майно, що йому належить.

Місцевим судом встановлено, що співвласниками квартири є ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5

Таким чином обовязок по сплаті витрат за комунальні послуги покладено на всіх власників, а тому відсутні підстави зобов`язувати відповідача ОСОБА_4 сплачувати ? частину витрат за комунальні послуги.

За таких обставин, рішення місцевого суду в частині визначення порядку користування квартирою підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення по суті заявлених вимог.

Керуючись ст. 367, 368, ст. 374, ч.1 п.2 , п.4 ч.1 ст. 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 27 жовтня 2017 року в частині визначення порядку користування квартирою скасувати. Ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Визначити порядок користування квартирою № 80 в будинку 4 по вул. Мироненка в м. Полтаві, виділивши ОСОБА_2 кімнату площею 10,99 кв. м, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 кімнати площею 15,57 та 7,48 кв. м. Нежилі та підсобні приміщення залишити в загальному користуванні.

В іншій частині рішення Київського районного суду м. Полтави від 27 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя: Л.М. Хіль

Судді: О.Ю. Кузнєцова

ОСОБА_6

З оригіналом згідно:

суддя Л.М. Хіль