Справа № 686/3945/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2018 року м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області в складі:

головуючого судді Бондарчука В.В.,

при секретарі Потаніній О.О.,

з участю

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хмельницькому за правилами загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_3 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання договору безгрошовим,

встановив:

21 лютого 2018 року ОСОБА_3 до АТ КБ «ПриватБанк» про визнання договору безгрошовим, посилаючись на те, що 16 квітня 2008 року між банком та позивачем було укладено договір про іпотечний кредит №HMTWG0, за умовами якого позичальнику було надано кредитні кошти в сумі 200 000 грн під 15 відсотків річних. 18 серпня 2008 року між ПАТ «ПриватБанк» було укладено додаткову угоду, згідно якої договір викладено у новій редакції, зокрема п.1.1 було передбачено, що банк зобовязувався надати позичальнику кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу чи/або перерахування на рахунок зазначений у п.8.1. Договору. Згідно цього Договору банк зобовязувався надати позичальнику кредитні кошти шляхом перерахування на рахунок 1751 на строк з 18 серпня 2008 року по 16 квітня 2018 року у вигляді не поновлювальної лінії у розмірі 42 415,76 дол. США. Враховуючи, що позивачу кошти в сумі 42 415,76 дол. США не надавались, та докази того, що позичальник кредит у валюті не отримував у банку відсутні, договір про іпотечний кредит є такий, що не виконаний позивачем і є безгрошовим. З огляду на викладене, ОСОБА_3 просить його вимоги задовольнити.

В судовому засіданні представник позивача, вимоги викладені у позовній заяві підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечила, зазначила, що мала місце зміна валюти зобовязання на підставі укладеної додаткової угоди.

Ухвалою суду від 29 березня 2018 року з ПАТ КБ «ПриватБанк» було витребувано оригінал додаткової угоди та оригінали заяв ОСОБА_3, які подавалися для підтвердження волевиявлення на укладення додаткової угоди від 18 серпня 2018 року.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи та дослідивши наявні у справі докази, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з огляду на наступне.

Як встановлено в судовому засіданні 16 квітня 2008 року між Закритим акціонерним комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено договір про іпотечний кредит №HMTWG0, за умовами якого, позичальник отримав кредитні кошти в сумі 200 000 грн під 15 відсотків річних строком до 23 квітня 2024 року для поліпшення якості окремої кватири АДРЕСА_1. Умовами договору було визначено розмір мінімального ануїтентного платежу 2 827 грн 77 коп. щомісячно на рахунок 8830.

18 серпня 2008 року між банком та ОСОБА_3 було укладено додаткову угоду до договору про іпотечний кредит №HMTWG0, якою договір викладено в новій редакції, зокрема у п.1.1 було визначено, що банк зобовязується надати позичальнику кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу чи/або зарахування на рахунок визначений в п.8.1 Договору. Строк, вид кредиту,цілі, розмір кредиту, відсотків, винагород, комісій, розмір щомісячного платежу, період сплати, порядок погашення заборгованості за цим договором зазначені у розділі 8 цього Договору.

Згідно п.8.1 Договору банк зобовязувався надати позичальникові кредитні кошти шляхом перерахування на рахунок №1751 на строк з 18 серпня 2008 року по 16 квітня 2018 року включно у виді непоновлювальної лінії у розмірі 42 415,76 дол. США на споживчі потребі під 14.04% річних на суму залишку заборгованості. Станом на 18 серпня 2008 року залишок заборгованості по Договору про іпотечний кредит від 16 квітня 2008 року складав 196 172 грн 88 коп., що еквівалентно 42 415,76 доларів США.

Відповідні обставини представниками сторін не заперечувалися та підтверджуються наявними у справі копіями укладених договорів.

Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

ч.1 ст.1049 цього Кодексу визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

В силу ч.1 ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч.1 ст.1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Згідно ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч.1 ст. 628 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

В силу ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ч.1 ст.526 цього Кодексу зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частини перша та третя статті 533 ЦК України).

Разом із цим за змістом частини другої статті 192, частини третьої статті 533 ЦК України, Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» порядок виконання договірних зобов'язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству.

Як вбачається із виписки по рахунку №8830 станом на 19 серпня 2018 року дебіторська заборгованість становила 196 283 грн 58 коп., що еквівалентно 42 415,76 дол США. Яка за цим рахунком була погашена, та відкрито інший рахунок, на якому розмір заборгованості становив 42 415,76 дол. США.

Позичальник здійснював сплату кредиту по рахунку №1751 в сумі 755 доларів США щомісяця до 16 жовтня 2014 року, в подальшому суми платежів почали зменшуватися.

14 квітня 2014 року ОСОБА_3 в листі, адресованому провідним спеціалістам ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначив, що у звязку із нестабільністю на державному валютному ринку, йому стало проблематично сплачувати щомісяця кошти в сумі 755 дол. США у звязку із чим намагався домовитись про отримання кредитних канікул.

З огляду на викладене, суд не може не взяти до уваги ті обставини, що у звязку із зміною валюти зобовязання за договором, що не суперечило чинному законодавству, та було оформлено договором, який підписаний сторонами, зобовязання за договором про іпотечний кредит не припинились, та продовжували добросовісно виконуватись позивачем до квітня 2014 року, що підтверджено наявними матеріалами справи. А тому твердження позивача, про те, що укладений договір є безгрошовим не відповідають дійсності і судом до уваги братись не можуть.

Суд, погоджується із обґрунтуваннями наведеними представником відповідача під час розгляду справи, оскільки в судовому засіданні вимоги позивача свого підтвердження не знайшли.

У випадку не надання коштів позичальник мав право оспорити договір відповідно до ст.ст.203, 215, 1051 ЦК України, а не визнавати його безгрошовим, тому на думку суду підставами для відмови у задоволенні позову крім його недоведеності є також і обрання неналежного способу захисту.

Враховуючи викладене, суд вважає, що підстави для задоволення позову відсутні.

Судові витрати по справі в сумі 704 грн 80 коп. покласти на позивача.

Керуючись ст.ст.192,204, 509, 526, 533, 626, 628, 1048, 1051, 1054 ЦК України, ст.ст. 76- 80, 258,265, 352 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання договору про іпотечний кредит №HMTWG0 від 16 квітня 2008 року (в редакції додаткової угоди від18 серпня 2008 року) укладеного між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_3 безгрошовим.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складання рішення в повному обсязі до Хмельницького апеляційного суду.

Позивач ОСОБА_3, місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки облікової картки платника податківНОМЕР_1.

Відповідач ОСОБА_4 товариство комерційний банк «ПриватБанк», місцезнаходження вул. Грушевського 1Д м.Київ, .

В повному обсязі рішення складено 8 листопада 2018 року.

Суддя: