РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 700/383/17

Провадження № 2/700/12/18

22 січня 2018 року Лисянський районний суд Черкаської області

у складі: головуючого судді Яценко Г.М.,

при секретарі судового засідання Сіденко Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Лисянка справу матеріали цивільної справи №700/383/17 провадження №2/700/12/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої, у зв`язку з порушенням свого права у спілкуванні з дитиною та прийнятті участі у її вихованні,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої, у зв`язку з порушенням свого права у спілкуванні з дитиною та прийнятті участі у її вихованні.

Свої вимоги мотивує тим, що з відповідач ОСОБА_5 перебував у шлюбу та мають спільну дитину неповнолітнього сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1. Після розірвання шлюбу колишня дружина та її батьки перешкоджають йому зустрічатися із сином.

Відповідач ОСОБА_2 спочатку не виконувала рішення комісії Лисянської районної державної адміністрації з питань захисту прав дитини від 12.06.2009 року, а потім рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області.

На даний час позивач має можливість зустрічатися із сином лише в школі, так як відповідачі перешкоджають у побаченнях із сином.

Позивач та його представник у судове засідання не зявився, про причини не явки не повідомили.

Відповідач у судове засідання не зявився. Представник позивача подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи, у зв"язку з участю у іншій справі. Інші представники відповідачів у судове засідання не з"явилися про причини не явки не повідомили.

Частиною 1 статті 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь- якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце судового засідання не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Як вже зазначалося вище, позивач та відповідач були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання.

Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позивачу слід відмовити у задоволенні позовних вимогах із таких підстав.

Згідно до ст. 141 СК України мати та батько мають рівні права та обов'язки по відношенню до дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

У відповідності до ст. 153 Сімейного Кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою.

Відповідно до ст. 157 СК України, той з батьків, що проживає окремо від дитини, зобов'язаний приймати участь в її вихованні та має право на особисте спілкування з нею. Крім того, той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно до змісту ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Також відповідно до ст.ст. 11,15 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до ст. ст. 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обовязки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обовязком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно із ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України передбачає, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Позивачем не доведено жодних обставин, які б свідчили про те, що відповідачі перешкоджають позивачу у спілкуванні з дитиною.

Стосовно заявлених позивачем вимог щодо стягнення моральної шкоди у розмірі 20000 грн та матеріальної шкоди у розмірі 5057,77 грн. суд дійшов висновку про відмову у задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодовування в повному обсязі, якщо законом чи договором не передбачено інше, при цьому під збитками розуміються втрати,яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Згідно п.3 ч.2 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодовування моральної шкоди, завданої внаслідок отриманих нею душевних страждань, які вона зазнала у зв»язку з знищенням чи пошкодженням її майна.

Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою,яка її завдала,за наявності її вини.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням суті позовних вимог, характеру дій особи, яка спричинила шкоду, фізичних та моральних страждань потерпілої, а також інших негативних наслідків.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995р. „Просудову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чиюридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, розмір. моральних страждань визначається з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача чи інших обставин.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, що встановлені чинним законодавством України, обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування шкоди в т.ч. і моральної підлягають: наявність шкоди; протиправність діяння заподіювача шкоди; наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправними діяннями; наявність вини особи (до якої пред'явлено позов) в її заподіянні.

Позивачем не надано суду будь-яких доказів на підтвердження наявності матеріальної та моральної шкоди , а також причинно-наслідкового зв'язку між її виникненням та протиправними діями відповідачів.

За таких обставин, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст ст.12, 13, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, ст.ст. 157, 159 Сімейного кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене повністю або частково в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду Черкаської області.

Повний текст рішення буде виготовлено відповідно до п.6 ст. 259 ЦПК України (10-денний строк).

Суддя Г.М. Яценко