ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2018 року

м.Суми

Справа №592/106/18

Номер провадження 22-ц/788/1424/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Собини О. І.

за участю секретаря судового засідання - Новікової А.С.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1,

представник позивача ОСОБА_2,

відповідачі: Сумська районна державна нотаріальна контора, Хотінська селищна рада Сумського району Сумської області,

представники відповідача: ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Хотінської селищної ради Сумського району Сумської області на рішення Сумського районного суду Сумської області від 11 червня 2018 року в складі судді Черних О.М., ухваленого у м. Суми,

в с т а н о в и в:

Звернувшись до суду із позовом, ОСОБА_1 просила визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 1,61 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Хотінської селищної ради Сумського району, та була надана ОСОБА_5 на підставі рішення селищної ради від 12.03.1992 року в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 27.12.2000 року.

Свої вимоги мотивує тим, що після смерті її батька ОСОБА_5 відкрилась спадщина, яку вона установленому законом порядку прийняла. Проте, у звязку з тим, що відсутні оригінали правовстановлюючих документів на вказану земельну ділянку площею 1,61 га у спадкодавця, вона позбавлена можливості прийняти спадкове майно, що і стало підставою звернення до суду з позовом.

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 11.06.2018 року позов задоволено. Визнано право власності за ОСОБА_1 в порядку спадкування після померлого 27.12.2000 року ОСОБА_5 на земельну ділянку площею 1,61 га для ведення особистого підсобного господарства, яка знаходиться на території Хотінської селищної ради Сумського району Сумської області. Стягнуто з Хотінської обєднаної територіальної громади Хотінської селищної ради на користь ОСОБА_6 640 грн в рахунок відшкодування витрат за сплату судового збору.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Хотинська селищна рада подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що вказана позовна заява була прийнята з порушенням норм процесуального права, оскільки позивачем не правильно було сплачено судовий збір, а судом не залишено позов без руху. Крім того, позивач вже зверталась до суду з позовом про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування. Вказує, що рішення сільської ради 1992 року є лише підставою для виготовлення та видачі державного акта, який посвідчує право власності, тому у спадкодавця не виникло права власності на землю. Зазначає, що позивачем пропущено строк позовної давності.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Вказує, судом постановлене законне та обґрунтоване рішення, тому підстав для його скасування немає.

Іншими учасниками справи відзиву на апеляційну скаргу не направлено.

Представник Хотінської селищної ради в судовому засіданні доводи скарги підтримав та просив задовольнити. Проти пояснень позивача не заперечував.

Позивач проти скарги заперечила та просила рішення залишити без змін. Пояснила, що спірна земельна ділянка розташована біля присадибної ділянки і вона була фактично виділена її батьку, який нею користувався та сплачував земельний податок.

Представник Сумської районної державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, але про час та місце його проведення повідомлений належним чином.

Відповідно до п. 3 розділу ХIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-VII «Про судоустрій і статус суддів», апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних суддів у відповідних апеляційних округах.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті її батька ОСОБА_5, який набув право власності на спірну земельну ділянку відповідно до законодавства, що діяло на час її передачі спадкодавцю.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком місцевого суду виходячи з наступного.

Як вбачається із цивільної справи, що після смерті ОСОБА_5 27.12.2000 року, відкрилась спадщина, яку прийняла його дочка ОСОБА_1 на підставі заповіту, який був складений спадкодавцем 19.11.1998 року. До складу спадкового майна увійшли: права на пайовий фонд майна КСП «Мрія», житловий будинок № 66 по вул. Лісна, с. Писарівка, Сумського району, Сумської області, розташований на приватизованій земельній ділянці площею 0,29 га (а.с. 12-15, 18, 44-45).

Відповідно до пункту 2 рішення Хотінської селищної ради Сумського району Сумської області від 12.03.1992 року для ведення особистих підсобних господарств виділено земельні ділянки жителям селища Хотінь та села Писарівка, зокрема, ОСОБА_5 в розмірі 1,61 га (а.с. 174).

Постановою державного нотаріуса Сумської районної державної нотаріальної контори від 26.12.2017 року було відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 1,61 га для ведення особистого підсобного господарства, після смерті її батька ОСОБА_5 через відсутність державного акту на землю(а.с. 23).

Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7 розяснено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року.

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу ОСОБА_7 РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР (в ред. 1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Як встановлено, ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті 27.12.2000 року, свого батька ОСОБА_5

Підставою позовних вимог ОСОБА_1 є визнання за нею права власності на вказану земельну ділянку в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 27.12.2000 року.

За змістом поняття право власності - це право особи на річ (майно), яке вона реалізує відповідно до закону на свій розсуд та незалежно від волі інших осіб, та включає такі складові як право володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст.ст. 22, 23, 56 ЗК УРСР від 18.12.1990 року, в редакції чинній на час прийняття рішення селищної ради від 12.03.1992 року, право володіння або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Право володіння або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, районними, міськими ОСОБА_6 народних депутатів.

Для ведення особистого підсобного господарства громадянам ОСОБА_7 РСР за рішенням сільської, селищної, міської ОСОБА_1 народних депутатів надаються земельні ділянки, розмір яких не повинен перевищувати 2 гектарів.

Законом України «Про внесення змін і доповнень до Земельного кодексу ОСОБА_7 РСР» від 13.03.1992 року, що набув чинності 16.05.1992 року, ЗК УРСР було викладено в новій редакції, і, зокрема, нормами статтей 22, 23, 56 цього Кодексу, визначено, що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними ОСОБА_6 народних депутатів.

Для ведення особистого підсобного господарства громадянам за рішенням сільської, селищної, міської ОСОБА_1 народних депутатів передаються безплатно у власність земельні ділянки, в межах населених пунктів, у розмірах, вказаних у земельно-облікових документах, або надаються безплатно у власність у розмірі не більше 0,6 гектара.

Таким чином, з набранням чинності Закону України «Про внесення змін і доповнень до Земельного кодексу ОСОБА_7 РСР» було введено такий правовий інститут як право власності з такими складовими як володіння, користування та розпоряджання. Нормами ж попередньої редакції ЗК УРСР, що діяли на час прийняття рішення селищної ради від 12.03.1992 року, було передбачена можливість надання земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства громадянам не у власність, а з правом володіння або правом користування.

Спадкуванням є перехід усіх прав та обов'язків спадкодавця, що належали йому на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, до спадкоємців.

Оскільки, батько позивача ОСОБА_5 за життя набув лише право володіння та користування спірною земельною ділянкою, а підставою позовних вимог ОСОБА_1 є визнання за нею права власності на дану земельну ділянку з правом володіння, користування та розпорядження, тобто з таким елементом права власності як розпорядження, яке за життя ОСОБА_5 не було набуто, а отже вказаний елемент права власності не увійшов до складу спадщини, тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення вимог позову.

Враховуючи вищевикладене, рішення суду першої інстанції через порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, на підставі ст. 376 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь Хотінської селищної ради Сумського району Сумської області підлягає стягненню сума судового збору, що підлягала сплаті за подання апеляційної скарги відповідно до Закону України «Про судовий збір», а саме 960,00 грн, оскільки було зайво сплачено 2400 грн при подачі апеляційної скарги і повернення суми решти коштів у розмірі 1440 грн вирішується в іншому порядку за заявою цієї особи.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Хотінської селищної ради Сумського району Сумської області задовольнити

Рішення Сумського районного суду Сумської області від 11 червня 2018 року скасувати і ухвалити нове.

У задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Хотінської селищної ради Сумського району Сумської області 960,00 грн у відшкодування фактично понесених судових витрат за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 09 листопада 2018 року.

Головуючий - С.С. Ткачук

Судді: О.Ю. Кононенко

ОСОБА_8