АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2018 року м. Київ

Справа № 22-852 Головуючий у судді 1-ї інстанції - Комаревцева Л.В.

Унікальний № 753/14941/17-ц Доповідач - Гаращенко Д.Р.

Апеляційний суд міста Києва. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Пікуль А.А.

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 24 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

В своєму позові позивач просила стягнути з ОСОБА_2 на свою користь аліменти на малолітню дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 5 000 грн. щомісячно з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 15 лютого 2013 року було укладено шлюб з ОСОБА_2 зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві.

ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася спільна дитина ОСОБА_3.

В своєму позові позивач зазначає, що ОСОБА_2 не виконує свої батьківські обов'язки по вихованню та утриманню доньки ОСОБА_3, не приймає участь в матеріальному забезпеченні дитини та жодної участі у виховані дитини не приймає.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 24 жовтня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини у розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з 11.08.2017 року і до досягнення дитиною повноліття. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення в частині стягнення аліментів допущено до негайного виконання в межах сплати суми платежу за один місяць.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач подала апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на його незаконність і необґрунтованість, порушення норм матеріального та процесуального права, без з'ясування дійсних обставин справи , без залучення доказів, а висновки суду ґрунтуються тільки на хибних висновках та на припущеннях, просила рішення скасувати та ухвалити нове яким задовольнити апеляційну скаргу.

В обґрунтування заявлених вимог апелянт посилається на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що ОСОБА_2 не заперечує, що їх малолітня дитина постійно займається навчанням, займається гімнастикою, відвідує школу англійської мови, індивідуальні заняття з читання, письма та логіки.

Апелянт зазначає, що враховуючи те, що батьки несуть в однаковій мірі обов'язки по вихованню та забезпеченню дитини, а також ОСОБА_2 не заперечує проти розвитку доньки та влаштування її на різноманітні зайняття, секції, тощо, але в той час не надає матеріальної підтримки, заявлений розмір аліментів є повністю обґрунтований, таким що відповідатиме вимогам щодо фінансового утримання доньки та її розвитку.

Згідно з ч. 6 ст. 147 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Підпунктом 8) п. 1 Розділу XIII "Перехідні положення" ЦПК України (в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017) установлено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

В порядку ч. 2 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37 - 40 ч. 1 ст. 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Тому розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги матеріалами справи, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що сторони по справі перебувають у шлюбі зареєстрованому 15.02.2013 року Відділом реєстрації/актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №147 (а.с.6). У сторін є спільна дитина: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Задовольняючи позов частково визначив розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки на утримання дитини в твердій грошовій сумі у розмірі 1 000 грн. 00 коп., виходячи з віку дитини та прожиткового мінімуму, встановленого Законом України «Про Державний бюджет на 2017 рік»

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Проте зазначеним вимогам ухвалене рішення відповідає не повністю.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Так, згідно статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У разі винесення судом рішення про стягнення аліментів, згідно частини 3 статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Крім того, як вбачається з ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Встановлюючи розмір аліментів, що підлягають стягненню, колегія суддів виходить з наступного.

За змістом ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних осіб; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, а також інші обставини, що мають істотне значення для справи.

При цьому, згідно ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач офіційно не працевлаштований. Разом з тим, ОСОБА_2 є фізично здоровою людиною та не позбавлений можливості працевлаштуватися з метою отримання доходу, необхідного для утримання його малолітньої доньки - ОСОБА_3

Посилання відповідача в своєму запереченні на позовну заяву на відсутність доходів не звільняє останнього від покладеного на нього законом обов'язку утримання дитини.

Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», розмір прожиткового мінімуму на дитину до 6 років становить 1 492 грн.

Суд першої інстанції не врахував, що задовольняючи позов частково у розмірі 1000 грн., щоденні витрати на дитину з урахуванням їжі, та інші денних витрат становлять трохи більше 30 грн.

Враховуючи зазначене те, що дитина у зазначеному віці потребує значних витрат на утримання, зокрема, харчування, одяг, інші речі щоденного вжитку, колегія суддів, керуючись інтересами дитини, яка має право на гідний рівень матеріального забезпечення, вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дитини у розмірі 1500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

З матеріалів справи вбачається, що позивач подала позов до суду 11.08.2017 року. Визначаючи період, за який підлягають стягненню аліменти на утримання дитини, колегія суддів, погоджується з судом першої інстанції, який керувався, зокрема, ст. 191 СК України.

Згідно зазначеної норми права, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Доводи апелянта про те, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини саме в заявленому розмірі є безпідставними, оскільки не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Наявність громадянської дружини та іншої дитини не позбавляє його обов'язку утримання дитини від шлюбу.

Колегія погоджується з висновком суду першої інстанції в тій частині, що відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів у заперечення позовних вимог.

Відповідно до заперечень відповідача, він просив стягнути з нього аліменти в розмірі 800 грн. 00 коп., але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною 18-річного віку.

На думку колегії суддів, місцевий суд, визначаючи розмір аліментів у твердій грошовій сумі, не врахував, що відповідач в даній справі ухиляється від свого прямого обов'язку забезпечувати життєдіяльність своєї дитини з урахуванням її віку та стану здоров'я, та намагається приховати від суду дійсний розмір своїх доходів, з метою звести свої витрати на дитину до половини передбаченого законом мінімуму для дитини відповідного віку.

Враховуючи засади цивільного судочинства, а саме справедливість та добросовісність, колегія суддів приходить до висновку, що визначений судом першої інстанції розмір аліментів, не відповідає цим вимогам.

В разі стягнення аліментів в тому розмірі, що визначив суд першої інстанції, а саме 1 000 грн. на утримання доньки - ОСОБА_3, весь тягар утримання дитини буде покладений на матір дитини, з якою вона проживає, внаслідок чого буде порушена ст. 141 СК України, щодо рівного обов'язку батьків утримувати дітей.

Відтак, враховуючи те, що відповідач є працездатною особою за віком, вік дитини та її потреби в існуванні (їжа,одяг, комфорт, користування комунальними, медичними, освітніми послугами ) та потреби в реалізації соціального та духовного розвитку, колегія суддів вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача на утримання їх спільної дитини аліменти у розмірі 1500 грн. щомісяця.

Стягнення аліментів з відповідача в сумі 1500 грн., на утримання дитини та з урахуванням коштів, які може та зобов'язана витратити на дитину мати, забезпечить неповнолітній дитині мінімальний рівень життя в місті Києві.

Крім того, колегія суддів роз'яснює, що відповідно до ст.ст. 80, 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про необхідність змінити рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру стягнутих аліментів на утримання малолітньої дитини.

В іншій частині рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 376, 381, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 24 жовтня 2017 року змінити.

Збільшити розмір аліментів, що підлягають стягненню з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця м. Кагарлик, Київської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, індивідуальний ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженки м. Макіївка, Донецької області - зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2, індивідуальний ідентифікаційний НОМЕР_2) на утримання доньки ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1) з 1000 гривень до 1 500 гривень, щомісячно, з усіх видів заробітку (доходів), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 11.08.2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця м.Кагарлик, Київської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, індивідуальний ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь держави судовий збір у сумі 704 грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 22 лютого 2018 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Т.О. Невідома

А.А.Пікуль