ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22-ц/807/360/18
Головуючий в 1-й інстанції - Геєць Ю.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 листопада 2018 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.
суддів:Крилової О.В.
Полякова О.З.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08 травня 2018 року, ухвалене в м. Запоріжжі (повний текст рішення складено 17 травня 2018 року) у справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Запоріжгаз», третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Запоріжгаз збуд» про визнання акту про порушення недійсним та стягнення моральної шкоди, завданої протиправними діями,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Запоріжгаз», третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Запоріжгаз збуд» про визнання акту про порушення недійсним та стягнення моральної шкоди, завданої протиправними діями, в обґрунтування якого зазначав, що 20 травня 2017 року на його адресу надійшов рахунок ТОВ «Запоріжгаз збуд» № НОМЕР_1 від 13.05.2017 року про оплату спожитого газу на суму 480,63 грн. В даному рахунку обсяг спожитого газу був завищений з 22 м. куб. до 49 м. куб., а також був проведений перерахунок у бік збільшення на суму 442,98 грн. за квітень 2017 року. 30 травня 2017 року позивач звернувся до ТОВ «Запоріжгаз збуд» за роз'ясненням щодо причин збільшення обсягу спожитого газу. ТОВ «Запоріжгаз збуд» листом від 20.07.2017 року повідомило, що товариство діяло відповідно до даних Оператора ГРМ-ПАТ «Запоріжгаз», на підставі акту про порушення № НОМЕР_1 від 25.01.2017 року, складеного за відмову позивача від установки загальнобудинкового газового лічильника, що призвело до визначення фактичного об'єму спожитого природного газу за граничними об'ємами споживання природного газу населенням, визначеними у додатку 15 до Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою НКРЕКП № 2494 від 30.09.2015 pоку, яка складає 18,3 м3 на одну зареєстровану особу. 28.07.2017 року позивач письмово звернувся за роз'ясненнями до відповідача з приводу акту про порушення № НОМЕР_1 від 25.01.2017 року. Вказаний акт був виявлений позивачем в дверях квартири, та ним не підписувався. 25.09.2017 року ТОВ «Запоріжгаз збуд» направило на його адресу повідомлення про термінову сплату простроченої заборгованості за послуги з газопостачання в сумі 1194,82 грн. Проте зазначена сума різниться з рахунком № НОМЕР_1 від 12.09.2017 року за серпень місяць. У рахунку до оплати вказана сума 1006,96 грн. Всі мешканці будинку по АДРЕСА_1 оплачують вартість спожитого газу, виходячи з норми споживання 4,4 м. Куб., проте позивачу, як і раніше виставляється норма споживання газу на одну особу в розмірі 9,8 м. Куб. Посилаючись на зазначені обставини позивач просив суд,визнати акт про порушення № НОМЕР_1 недійсним та стягнути моральну шкоду, завдану протиправними діями відповідача у розмірі 5000 грн.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08 травня 2018 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є відсутність у судовому рішенні оцінки доказів, які представлені позивачем, а саме акту про порушення НОМЕР_1, який на думку апелянта сфальсифікований та не може бути підставою для проведення перерахунку заборгованості за спожитий природній газ. Крім того, апелянт вказує, що неврахування порушення відповідачем Закону України «Про звернення громадян» стало підставою для неправомірної відмови у задоволенні вимог щодо стягнення моральної шкоди.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу, ПАТ «Запоріжгаз» зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з'ясовано їх правову природу та як наслідок зроблено правильний висновок про відмову у задоволенні позовних вимог, а апеляційна скарга зводиться до переоцінки досліджених доказів та не містить нормативно-правового обґрунтування. В зв'язку з наведеним ПАТ «Запоріжгаз», просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_4 проживає за адресою: АДРЕСА_1 та здійснював оплату спожитого природного газу на підставі наданих йому з боку його постачальника - ТОВ «Запоріжгаз збут» відповідних рахунків за послуги з газопостачання. Факт оплати позивачем спожитого природного газу підтверджує споживання газу останнім, а отже є діями, які засвідчують бажання останнього укласти договір розподілу природного газу, що є фактом приєднання до умов договору розподілу природного газу.

25.01.2017 року працівниками ПАТ «Запоріжгаз», складено акт про порушення № НОМЕР_1, яким зафіксовано відмову позивача від встановлення загальнобудинкового ВОГ. Акт підписаний чотирма представниками оператора ГРМ та споживачем.

Також судом встановлено та не оспорювалося учасниками справи, що 31 березня 2017 року комісія з розгляду актів про порушення ПАТ «Запоріжгаз», яка визначає його правомірність та приймає щодо них відповідне рішення, розглянула акт про порушення від 25.01.2017 року та прийняла рішення про його задоволення і щодо зміни режиму нарахування, передбаченого п. 6 ч. 3 розділу XI Кодексу газорозподільних систем.

Судом першої інстанції, в судовому рішенні акцентовано увагу на тому, що акт про порушення, рішення комісії про задоволення акту про порушення та факт донарахування об'ємів спожитого природного газу чи направлення рахунку про його оплату, на які позивач посилається в обґрунтування своїх вимог, є внутрішніми документами підприємства і не встановлюють для позивача будь-яких обов'язків, крім рекомендації сплатити вартість донарахованого об'єму та відповідно не належать до актів у розумінні ст. 16 ЦК України. Такі документи, не є обов'язковими до виконання, є ненормативними актами, вони лише фіксують факти, а отже, певних обов'язків на позивача вони безпосередньо не покладають, а відтак не порушують його права та інтереси. Оскарження дій ПАТ «Запоріжгаз» лише щодо факту складання акту про порушення та нарахування (донарахування) об'ємів природного газу не передбачено чинним законодавством як спосіб захисту, тому підстав для задоволення заявлених позивачем вимог не має в тому числі і в частині стягнення моральної шкоди як похідної вимоги.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Положеннями частини третьої статті 12 та частин першої статті 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Обставини, на які посилався позивач в позові, як щодо недійсності акту про порушення та і про заподіяння йому моральної шкоди з боку відповідача, не знайшли свого підтвердження як в ході розгляду справи в суді першої інстанції, так і при апеляційному розгляді.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до змісту ст.ст. 11, 15 ЦК України цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Захист же цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК України.

Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Розглядаючи заявлені ОСОБА_4 позовні вимоги, суд першої інстанції врахував, що складений працівниками ПАТ "Запоріжгаз" акт про порушення від 25.01.2017 року та акт - розрахунок необліковуваного (донарахованого) об'єму (обсягу) природного газу і його вартості, на які позивач посилається в обґрунтування своїх вимог, є внутрішніми документами ПАТ "Запоріжгаз" і не належить до актів у розумінні ст. 16 ЦК України. Вони не є обов'язковими до виконання ненормативними актами, а лише фіксацією виявленого порушення. Отже певних обов'язків на позивача вони безпосередньо не покладають, а відтак не порушують його права та інтереси.

Таким чином, оскарження дій лише щодо факту складення акта та проведення розрахунку заборгованості, як і самого акта та розрахунку, які не встановлюють для позивача будь-яких обов'язків, крім рекомендації сплатити нараховані збитки, що є різновидом претензії, не передбачено діючим законодавством в якості способу захисту прав. Вказані документи можуть бути доказами під час вирішення іншого спору, в якому оспорюються дії, рішення, які є обов'язковими для виконання, зокрема, при визнанні неправомірними дій відповідача у разі відключення від газопостачання або при заявленому позові про стягнення збитків, завданих споживачем, вирішуючи які суд зобов'язаний дати оцінку названим документам.

За вказаних обставин, суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову дійшов вірного висновку, що вимоги, заявлені позивачем, не відповідають способам захисту судом цивільних прав та інтересів, передбаченим ст. 16 ЦК України.

Вказані позивачем доводи апеляційної скарги висновків суду щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог у спосіб, обраний позивачем, не спростовують, оскільки є повторенням обставин, якими позивач обґрунтовував свої позовні вимоги, всебічна оцінка яким була дана судом першої інстанції, і зводяться лише до особистої незгоди з висновками суду щодо їх оцінки.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при встановленні зазначених фактів не були порушені норми процесуального права, правильно застосовано норми матеріального права, а тому підстави для скасування або зміни судового рішення відсутні.

Крім того, відповідно до висновків суду, у справі відсутні також докази про наявність та розмір завданої позивачеві моральної шкоди, а тому в задоволенні позову в цій частині щодо похідної вимоги суд також вірно відмовив.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08 травня 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 8 листопада 2018 року.

Головуючий, суддя-доповідач С.В. Кухар

Судді: О.В. Крилова

О.З.Поляков