Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №328/2081/17 Головуючий у 1 інстанції Коваленко П.Л.
Провадження № 22-ц/778/779/18 Суддя-доповідач ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.

ОСОБА_2

за участі секретаря судового засідання Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_3 «ПРИВАТБАНК» на рішення Токмацького районного суду м. Запоріжжя від 06 листопада 2017 року у справі за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_3 «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2017 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

В позові зазначало, що 13.10.2007 між ЗАТ КБ „ПриватБанк", правонаступником якого є ПАТ КБ „ПРИВАТБАНК", та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № б/н, відповідно якого ОСОБА_4 отримав кредит у розмірі 5000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну відповідно до п.п.3.2, 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Оскільки відповідачем належним чином не виконувалися грошові зобов'язання, передбачені кредитним договором, утворилася заборгованість, яка станом на 30.06.2017 складає 85 742,60 грн., що складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 4824,05 гривень; заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 72 359,38 гривень; заборгованості за пенею та комісією в розмірі 4000,00 гривень, а також штрафів відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 гривень - штраф (фіксована частина); 4059,17 гривень - штраф (процентна складова).

Посилаючись на викладене, просило суд стягнути з ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором №б/н від 13.10.2007 в сумі 85 742 грн. 60 коп. та судові витрати у розмірі 1 600,00 грн.

Рішенням Токмацького районного суду м. Запоріжжя від 06 листопада 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 з дня виникнення права вимагати від відповідача відновлення порушеного права шляхом повернення кредитних коштів пропустив строк більше 3-х років, що є підставою у відповідності зі ст.ст. 267 ЦК України для відмови у позові.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

За змістом ч.3 ст.254 ЦК України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч.2 ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно зі ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Встановлено, що 13.10.2007 між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_4 був укладений договір шляхом підписання заяви № ZPXRRX03150061.

На підставі зазначеного договору ОСОБА_4 отримав кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою за користування кредитом 36,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

Кредитний ліміт ОСОБА_4 неодноразово змінювався, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором від 13.10.2007.

ОСОБА_4 не виконує зобовязання за договором, внаслідок чого утворилась заборгованість, за розрахунком банку, у розмірі 85 742 грн. 60 коп.

У заяві № ZPXRRX03150061 від 13.10.2007 сторони узгодили, що заборгованість за договором здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, за який приймається період з «20» по «25» число кожного місця, позичальник повинен надавати банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом.

Отже, сторони кредитного договору встановили строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобовязання, яке виникло на основі цього договору.

Останній платіж відповідачем здійснено 13.02.2014.

Таким чином, перебіг строку позовної давності почався з моменту настання строку погашення чергового платежу за договором, за який приймається період з «20» по «25» число кожного місця, тобто 26.02.2014. Строк позовної давності щодо звернення до суду із позовом про стягнення заборгованості закінчився 26 лютого 2017 року

Представник Відповідач подала до суду письмову заяву про застосування наслідків пропуску строку позовної давності ( а.с. 51).

Банк звернувся з позовом у липні 2017 року.

Отже судова колегія вважає, що суд першої інстанції застосувавши наслідки пропуску позовної давності дійшов до правильного висновку.

Доводи апеляційної скарги обгрунтованими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_3 «ПРИВАТБАНК» залишити без задоволення.

Рішення Токмацького районного суду м. Запоріжжя від 06 листопада 2017 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 07 лютого 2018 року.

Головуючий:

Судді: