АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2018 року м. Київ

Справа 754/3237/16

Апеляційний суд м. Києва в складі колегії суддівсудової палати в цивільних справах: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Немировської О.В., Чобіток А.О.

секретар Луговий Р.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м. Києва ухваленого під головуванням судді Клочко І.В. 04 грудня 2017 року у м. Києві о 17:44 год., дата складення повного тексту не зазначена, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист гідності, честі та ділової репутації та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А

У березні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про захист гідності, честі та ділової репутації. Вважаючи, що інформація, яку поширив відповідач, не відповідає дійсності та є недостовірною, оскільки вона не підтверджена жодним доказом, позивач просив задовольнити його вимоги, а саме: визнати недостовірною інформацію відносно нього, поширену головою Правління ОСОБА_3 у запереченні на позовну заяву до суду щодо визнання позачергових загальних зборів членів ГБК «Омега» такими що не відбулися, а саме :

а) „... зарекомендував себе як агресивна, ніколи нічим незадоволена людина. Постійно зривав засідання Правління, вривався з погрозами та образами до робочого кабінету головного бухгалтера , нищив документи, вимагав звільнення голови кооперативу ОСОБА_3 застосовуючи психологічний тиск та погрози".

б) „... в результаті аморальної поведінки позивача на території кооперативу в присутності свідків 30.06.2015 року у голови кооперативу стався гіпертонічний криз, на фоні якого в нього погіршився стан здоров'я і за рекомендаціями лікаря йому було прописане медикаментозне лікування з дотриманням режиму відпочинку та дієти. З 01-30 липня 2015 р. голова правління ОСОБА_3 перебував на лікарняному відновлюючи своє фізичне та психологічне здоров'я»;

№ апеляційного провадження:№ 22-ц/796/375/2018
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.

- зобов'язати голову Правління ГБК «Омега » ОСОБА_3 не пізніше наступного дня від набрання рішенням у даній справі законної сили спростувати інформацію, вказану в попередньому пункті, шляхом письмового відкликання заперечення на позовну заяву до Деснянського суду, справа № 754/12366/15-ц;

- стягнути з ОСОБА_3 в рахунок відшкодування моральної шкоди 3500 грн.

Відповідач, заперечуючи проти позову, звернувся до суду з зустрічною позовною заявою про відшкодування моральної шкоди, оскільки всі дії позивача ОСОБА_2 відносно нього мали і мають яскраво виражений негативний характер. ОСОБА_2 своїми погрозами, образами, неадекватними вчинками, неодноразовими негативними та образливими відгуками про нього, що висловлювалися ним в листах, ставив під сумнів його порядність, ділові і професійні якості та при особистому спілкуванні за викладених у цьому позові обставин, завдав йому моральної шкоди. Завдану моральну шкоду він оцінює в 55000,00 грн., яку просить стягнути з позивача на його користь.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 04.12.2017 в задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист гідності, честі та ділової репутації - відмовлено.

В задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди - відмовлено.

Не погодився із вищезазначеним судовим рішенням ОСОБА_2, ним до суду першої інстанції подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про незаконність рішення, як такого, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та за неповного з'ясування обставини, що мають значення для справи. Зазначає, що судом першої інстанції зроблено помилковий висновок про те, що позивачем не доведено факту вчинення відповідачем правопорушення, яке полягало саме в поширенні інформації, яка у відповідності до вимог закону може мати статус «недостовірної», оскільки відповідач, виклав інформацію щодо нього і його дій в запереченні на його позовну заяву до суду, зафіксувавши викладену інформацію, як посадова особа, своїм підписом та печаткою організації, тобто заперечення мало статус документа, що повністю підпадає під визначення інформації. Крім того, відповідач в своєму запереченні конкретно звинувачує позивача в ряді противоправних дій з його сторони, при цьому вказуючи фактичні дані про те що він здійснив, місце де це відбувалось, конкретно число, місяць, рік коли відбулася подія, що не можливо трактувати як оціночне судження відповідача, оскільки вказана інформація має всі ознаки наклепу, що в свою чергу спростовує висновок суду. Крім того, суд безпідставно не взяв до уваги покази свідків зі сторони позивача.

Таким чином, позивач вважає, що судом першої інстанції було зроблено нічим не вмотивований висновок, у зв'язку з чим просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

В порядку п. 8 ч. 1 Розділу VIII Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України(в редакції від 03.10.2017), до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Згідно п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

А отже Апеляційний суд м. Києва є компетентним судом щодо розгляду даної справи.

Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив. Тому колегія суддів апеляційного суду, керуючись положеннями ст.ст. 371, 372 ЦПК України, вважала за можливе розглянути справу за його відсутності.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди не оскаржується, і очевидного порушення норм права не вбачається. Тому в порядку ч. 1 ст. 367 ЦПК України перегляд апеляційним судом здійснюється виключно в межах доводів і вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що 27.08.2015 ОСОБА_2 звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до ГБК «Омега» про визнання такими, що не відбулися, позачергових зборів членів ГБК «Омега» (а.с.29-32).

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 11.02.2016 позовні вимоги ОСОБА_2 - задоволено.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 17.05.2016 у вказаній справі № 754/12366/15-ц скасовано рішення Деснянського районного суду м. Києва від 11.02.2016 та постановлено нове, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 - відмовлено (а.с.156-159).

Під час розгляду цивільної справи № 754/12366/15-ц відповідач ОСОБА_3, діючи як представник відповідача - голова ГБК «Омега», надавав суду письмові заперечення проти позову ОСОБА_2, в яких щодо позивача зазначено:

« ... зарекомендував себе як агресивна, ніколи нічим незадоволена людина . Постійно зривав засідання Правління, вривався з погрозами та образами до робочого кабінету головного бухгалтера, нищив документи, вимагав звільнення голови кооперативу ОСОБА_3 застосовуючи психологічний тиск та погрози»;

« ... в результаті аморальної поведінки позивача на території кооперативу в присутності свідків 30.06.2015 року у голови кооперативу стався гіпертонічний криз , на фоні якого в нього погіршився стан здоров'я і за рекомендаціями лікаря йому було прописане медикаментозне лікування з дотриманням режиму відпочинку та дієти. З 01-30 липня 2015 року голова правління ОСОБА_3 перебував на лікарняному відновлюючи своє фізичне та психологічне здоров'я».

Автором письмових заперечень є відповідач, який на час розгляду справи № 754/12366/15-ц був головою ГБК «Омега» та діяв як представник відповідача. У вказаних запереченнях він пояснював ситуацію, яка на його думку склалась на той час у кооперативі, та події, внаслідок яких ця ситуація виникла.

Також з матеріалів справи вбачається, що між сторонами склались вкрай напружені та конфліктні стосунки в зв'язку з діяльністю ГБК «Омега», наслідком чого стало написання оскаржуваних заперечень в межах цивільної справи, що розглядалась за позовом ОСОБА_2

Виходячи зі змісту ст.10 Європейської конвенції про захист прав та основних свобод людини, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Згідно ч.1 ст.200 ЦК України, інформацією є документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що мали або мають місце у суспільстві, державі та навколишньому середовищі.

Відповідно до статей 94, 277 ЦК України фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Разом з тим, відповідно до ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

В порядку ч.ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, а саме, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із пошкодження або знищення її майна.

Відповідно до вимог ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено факту вчинення відповідачем правопорушення, яке полягало саме в поширенні інформації, яка у відповідності до вимог закону може мати статус «недостовірної», такої, що порушує особисті немайнові права, завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам перешкоджає позивачу повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право, оскільки ця інформація є оціночним судженням відповідача та викладена у вигляді його заперечень на позов ОСОБА_2 Позивачем не надано доказів, що у зв'язку з неправомірним поширенням відповідачем широкому колу осіб недостовірної негативної інформації відносно нього, він знаходиться у стані постійного нервового напруження та стресу, в результаті чого у нього різко знизилась працездатність, погіршився стан здоров'я, що в свою чергу, негативно впливає на порушення функції сну, підвищення артеріального тиску і рівня цукру в крові.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та вважає його законним і обґрунтованим виходячи з наступного.

Позивач при поданні позовної заяви посилався на те, що поширенням вказаної вище інформації у письмових запереченнях на позовну заяву відповідач охарактеризував його (позивача), як особу, що з легкістю порушує закон, як особу, яка не має високих моральних цінностей. Така необґрунтована характеристика пригнічує його честь та гідність.

Разом з тим, як вбачається поширення інформації відбувалось у вигляді надання відповідачем, як представником юридичної особи, заперечень на пред'явлені позивачем вимоги в іншій цивільній справі. Тобто в даному випадку відповідачем була здійснені реалізація як конституційних положень щодо звернення до органу державної влади, так і положень процесуального закону щодо надання письмових пояснень по справі, проте в ході розгляду справи судом була здійснена перевірка та оцінка наданих сторонами пояснень та доказів, тобто у такому випадку мала місце реалізація особою законних прав. До того ж слід звернути увагу, що відповідач діяв як представник юридичної особи, а отже відповідальність за його дії може нести ця особа.

Слід також погодитися з висновками суду першої інстанції про те, що в переважній більшості інформація, що є предметом спору, носить оціночних характер, оскільки міститься оцінка дій позивача, критичні висловлювання щодо його поведінки, які будуються на вираженні суб'єктивної думки і погляді з боку автора і які не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України не було надано доказів на підтвердження того, що відомості, викладені у запереченні відповідача порушують його особисті немайнові права, завдають шкоди відповідним особистим немайновим благам останнього, або перешкоджають позивачу повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову, встановивши, що висловлювання відповідача у його запереченнях поданих до суду першої інстанції в справі № 754/12366/15-ц, та які позивач просила визнати недостовірними та спростувати, є оціночними судженнями та подані до суду не з метою приниження честі та гідності позивача, а з метою викладу своєї позиції щодо заявлених позовних вимог, а тому не підлягають спростуванню, юридичний склад правопорушення, який би давав підстави для задоволення позову в частині захисту честі та гідності, відсутній.

Також, відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції вірно зазначив про неможливість застосування такого способу захисту порушеного права як відкликання письмових заперечень на позовну заяву у справі, оскільки справа уже розглянута по суті, постановлено рішення суду, яке набрало законної сили.

Твердження позивача відносно того, що суд при ухваленні рішення не прийняв до уваги покази свідків зі сторони позивача, колегія суддів вважає безпідставними. З журналу судового засідання від 07.02.2017 та рішення суду вбачається, що судом першої інстанції було допитано свідків заявлених як зі сторони позивача так і відповідача, у мотивувальній частині рішення судом їм надана відповідна оцінка, яка є об'єктивною і не спростовується доводами апеляційної скарги.

Загальні умови відповідальності за заподіяння моральної шкоди, за наявності яких виникає відповідне зобов'язання визначає ч.1 ст. 1167 ЦК України. Такими умовами є: моральна (немайнова) шкода, протиправна дія (бездіяльність), вина особи, причинний зв'язок між діями (бездіяльністю) і такою шкодою. І лише за наявності всіх цих умов виникає зобов'язання по відшкодуванню моральної шкоди. В даній справі як наявність шкоди, так і протиправність діянь відповідача не доведена, а отже відсутні підстави для застосування міри цивільної відповідальності - відшкодування моральної шкоди.

Всі викладені позивачем доводи проаналізовані судом першої інстанції в повному обсязі і у сукупності з доказами наявними у справі, висновки суду є мотивованими і підстав для сумніву у їх обґрунтованості не вбачається.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду постановлено у відповідності до норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів викладених у апеляційній скарзі не вбачає.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 04.12.2017 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач:

Судді:

Повний текст постанови складений 26.02.2018.