Номер провадження: 22-ц/785/6388/18
Номер справи місцевого суду: 492/680/16-ц
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.10.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області, у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

ОСОБА_2,

за участю:

секретаря Ющак А.Ю.,

представника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Арцизького районного суду Одеської області від 04 червня 2018 року у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, за участю третьої особи: Арцизької міської ради Одеської області, та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_5, ОСОБА_5, який діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення, за участю третьої особи: Арцизької районної державної адміністрації Одеської області як органу опіки та піклування,

встановив:

30.05.2016 року ОСОБА_3 звернулася до Арцизького районного суду Одеської області із позовом до ОСОБА_5 про визнання останнього таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 1, в буд. № 2, по ОСОБА_4 8, м.Арциз Одеської області, яка є не приватизованою.

Позивач мотивувала свої вимоги тим, що з 2000 року сторони знаходилися у шлюбі, який рішенням суду від 08 жовтня 2013 року розірвано. Сторони проживали в вищевказаній квартирі, однак відповідач до розірвання шлюбу, а саме з травня 2013 року не проживає в зазначеній квартирі. ОСОБА_3 вважає, що відповідач втратив своє право на користування вказаним житловим приміщенням, оскільки переїхав на нове місце проживання і створив нову сімю. За таких обставин, позивачка вважає, що відповідач втратив право користування житловим приміщенням, в якому вона проживає, у звязку з чим звернулася до суду з зазначеною позовною заявою.

ОСОБА_5 заявлені позивачем позовні вимоги не визнав та подав до суду зустрічну позовну заяву у власних інтересах та в інтересах своєї неповнолітньої дитини ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення, посилаючись на те, що 2000 року між сторонами було зареєстровано шлюб. 04 липня 2000 року ОСОБА_5, ОСОБА_3 та її доньці ОСОБА_7 Білгород-Дністровською КЕЧ було видано ордер на вселення до квартири № 1, розташованої в буд. № 2, по ОСОБА_4 8, м.Арциз Одеської області, в якій відповідач зареєструвався та проживав. В подальшому шлюб між сторонами було розірвано. Відповідач не зміг потрапити до вищевказаної квартири по причині зміни позивачкою замків вхідних дверей та конфліктів. ОСОБА_5 не бажає втрачати своє право на приватизацію вказаної квартири. Крім того, у вказаній квартирі також зареєстрована малолітня ОСОБА_6 народжена від другого шлюбу, яка також позбавлена можливості проживати в зазначеній квартирі у звязку з чим ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічним позовом.

В судовому засіданні позивач за первісним позовом, яка є відповідачем за зустрічним позовом та її представник позовні вимоги за первісним позовом підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити в повному обсязі. Зустрічний позов не визнали в повному обсязі, заперечували проти його задоволення, посилаючись на те, що позивач за зустрічним позовом не проживає у спірній квартирі добровільно та проживати у зазначеній квартирі йому не перешкоджають, а також, що сторони досягли домовленості про те, що квартира належить відповідачу за зустрічним позовом ОСОБА_3 Вхідні двері та замки на них в спірній квартирі не мінялися.

Представник відповідача за первісним позовом, який є представником позивача за зустрічним позовом в судовому засіданні вимоги позивача за первісним позовом не визнав та заперечував проти їх задоволення, посилаючись на те, що відповідач та його дитина у спірній квартирі не проживають вимушено, оскільки їм чиняться перешкоди у користуванні зазначеною квартирою. Між сторонами існувала домовленість про приватизацію вказаної квартири та подальшої її продажі з метою розподілу отриманих від продажу грошових коштів. Зустрічний позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити.

Представник третьої особи за зустрічним позовом - Арцизької районної державної адміністрації (далі - Арцизької РДА) Одеської області як органу опіки та піклування в судовому засіданні висловив думку про вирішення спору на розсуд суду.

Представник третьої особи за первісним позовом Арцизької міської ради (далі Арцизької МР) Одеської області в судове засідання не зявилася, але надала до суду заяву, в якій просила суд розглянути справу за її відсутності, не заперечувала проти задоволення первісних позовних вимог (т.1, а.с.73).

Рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 04 червня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_5, за участю третьої особи: Арцизької МР Одеської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням було відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5, який діє в своїх та інтересах неповнолітньої ОСОБА_6 до ОСОБА_3, за участю третьої особи: Арцизької РДА Одеської області, як органу опіки та піклування про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставить питання про скасування рішення суду частково, та ухвалення нового, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Рішення, в частині відмови в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_5, заявлених у власних інтересах та в інтересах своєї неповнолітньої дитини ОСОБА_6, про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення, в апеляційному порядку не оскаржується.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення про відмову в задоволенні первісних позовних вимог ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що вона не довела своїх позовних вимог та не надала суду доказів втрати відповідачем ОСОБА_5 права користування спірним житловим приміщенням: квартирою № 1, розташовану в будинку № 2, по вулиці Лінія 8, м.Арциз Одеської області.

З таким висновком суду погоджується колегія суддів, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, у відповідності до ордеру на жиле приміщення № 111 від 04.07.2000р., виданого Білгород-Дністровською КЕЧ, він був виданий відповідачу за первісним позовом ОСОБА_5 та членам його сімї: позивачці за первісним позовом ОСОБА_3, а також ОСОБА_7, яка є донькою позивачки за первісним позовом, на право зайняття квартири № 1, розташованої в будинку № 2 по вулиці Лінія 8, м.Арциз Одеської області, житловою площею 24,0 кв.м., що також підтверджується Актом обстеження житлової площі (а.с. 4, 83-85, 42, 43).

Вказані особи зареєструвались в зазначеній квартирі, в подальшому в ній також був зареєстрований онук позивача за первісним позовом ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 і донька позивача за первісним позовом ОСОБА_5 від другого шлюбу ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.6, 88, 89).

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-ЖД № 120042, виданого 08.10.2013р. Відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Арцизького районного управління юстиції в Одеській області шлюб між сторонами було розірвано (а.с. 5, 86).

Таким чином, судом першої інстанції обгрунтовано встановлено, що сторони вселилися в спірне житло на підставі ордеру та відповідно до довідки № 2204 від 19.05.2016р., виданої Виконавчим комітетом Арцизької МР Одеської області, зареєстровані в ньому, тобто на відповідній правовій підставі набули права користування житловим приміщенням.

В свою чергу, відповідач за первісним позовом ОСОБА_5, після розірвання шлюбу з первісним позивачем, проживає без реєстрації за адресою: с.Теплиця Арцизького району Одеської області, вул.Верхня, буд. № 156 (а.с. 40).

Факт не проживання відповідача за первісним позовом ОСОБА_5 у спірній квартирі підтверджується довідкою № 2213 від 20.05.2016р., виданою Виконавчим комітетом Арцизької МР Одеської області; актами комісійного обстеження від 19.05.2016р., 07.07.2016р., згідно яких на момент обстеження квартири відповідач в ній не проживає з травня 2013 року (а.с. 7, 8, 41).

Разом із тим, суд обгрунтовано виходив із того, що зазначені документи не є доказом добровільності такого не проживання, оскільки в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 не втратив інтересу до спірної квартири, бажає прийняти участь в її приватизації, проте не може проживати в ній з причин створення нової сімї. У звязку з цим, з 2013 року він вимушений тимчасово проживати ІНФОРМАЦІЯ_3, розташованому по вул.Верхня, с.Теплиця Арцизького району Одеської області, який винаймає, що також підтверджується його зверненням до суду з позовом по даній справі про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення.

З урахуванням всіх конкретних обставин справи, складного характеру взаємовідносин сторін, їхніх напружених стосунків та факту створення відповідачем за первісним позовом іншої сімї, що в комплексі зумовило відповідача за первісним позовом тимчасово залишити спірну квартиру, яку він отримав під час своєї роботи та з якої не знявся з реєстрації, інтересу до неї не втрачав, суд першої інстанції дійшов правильного і обгрунтованого висновку про те, що ОСОБА_5 добровільно не залишав спірну квартиру у звязку з вибуттям на постійне проживання до іншого жилого приміщення в розумінні положень ст. 107 ЖК України.

Звертаючись до суду першої та апеляційної інстанції, первісний позивач ОСОБА_3 посилалась на те, що відповідач ОСОБА_5 не проживає у спірній квартирі з 2013 року, відповідно до довідок № 128 від 25.05.2016р., № 321 від 12.12.2016р., виданих КП «Житловик», позивачка за первісним позовом ОСОБА_3 особисто здійснює оплату по утриманню вищевказаної квартири та прибудинкової території (а.с. 9, 38, 75). Нею проведено ремонтні роботи вказаної квартири та прибудинкової території (а.с. 155). Згідно договору про надання послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення від 25.01.2017р. між ОСОБА_3 та КП «Водоканал» укладено договір про надання зазначених послуг (а.с. 144-145). Крім того, вона зверталася до відповідача за первісним позовом з проханням про добровільне зняття з реєстрації місця проживання останнього, що підтверджується відповідним листом від 06.06.2016р (а.с. 20, 21).

Однак, зазначені обставини не можуть слугувати підставою для задоволення позову ОСОБА_3 про визнання ОСОБА_5 таким, що втратив право користування спірною квартирою у звязку з переїздом його на постійне місце проживання в іншу місцевість, оскільки як правильно зазначив суд в оскаржуваному судовому рішенні, непроживання у спірній квартирі ОСОБА_5 є вимушеним і він не втратив інтересу до спірної квартири, однак в якій не може проживати з поважних причин.

Про останнє свідчать показання свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, даними ними в судовому засіданні та які пояснили суду, що між сторонами був зареєстрований шлюб, який потім було розірвано та ОСОБА_5 уклав шлюб з іншою жінкою (т.1, а.с.226-236). Зі слів ОСОБА_5 їм відомо, що він не може проживати у спірній квартирі, оскільки замки на дверях поміняні.

Показання свідків ОСОБА_11 і ОСОБА_12 також не можуть бути підставою для задоволення позовних вимог ОСОБА_3, оскільки вказані свідки лише підтвердили факт того, що відповідач за первісним позовом ОСОБА_5 не проживає в спірному житлі з весни 2013 року, оскільки створив нову сімю. Однак ці показання на свідчать про те, що ОСОБА_5 добровільно залишив спірну квартиру і втратив до неї інтерес.

Таким чином, зібрані у справі докази, та їх належна оцінка вказують на відсутність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_3 про визнання ОСОБА_5 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, оскільки викладені позивачкою в позові обставини не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи та в судовому засіданні.

Як було зазначено вище, рішення суду, в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 в апеляційному порядку не оскаржується, тому не є предметом апеляційного розгляду.

Що стосується посилання первісного позивача і апелянта ОСОБА_3 на те, що протягом останніх років вона самостійно здійснює оплату по утриманню вищевказаної квартири та прибудинкової території, нею проведено їх ремонт, вона самостійно спад чує всі комунальні платежі, то вони не можуть бути підставою для задоволення позовних вимог, а при наявності для того належних і допустимих доказів, можуть бути підставою для відшкодування частини вказаних витрат з відповідача ОСОБА_5

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надала суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які вона посилається як на підставу своїх первісних позовних вимог, заперечень проти оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у звязку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Арцизького районного суду Одеської області від 04 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 08.11.2018 року.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

ОСОБА_13

ОСОБА_2