АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_____________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого - судді Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Слюсар Т.А.

при секретарі Іванову В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 27 листопада 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання,

Справа №759/501/17
№ апеляційного провадження: №22-ц/796/1842/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Шум Л.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Рейнарт І.М.
встановила:

у січні 2017р. позивач звернулася до суду з позовом про розірвання договору довічного утримання, укладеного з відповідачем 2 грудня 2011р. та посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Маковецькою О.П. за реєстровим № 2712.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначала, що відповідно до п.п. 2.1, 2.2. вказаного договору відповідач зобов'язалася надавати їй грошову допомогу в розмірі 3 000грн. щомісячно, допомагати в придбанні лікарських засобів, продуктів харчування, тощо. Однак, відповідач належним чином не здійснює за нею догляд, не сплачує вчасно грошові кошти, телефонує не більше двох разів на місяць, а відвідує тільки раз на місяць, її доглядають соціальний працівник та друзі.

Позивач зазначала, що зверталася до відповідача з проханням про збільшення грошового забезпечення у зв'язку із підвищенням цін на ліки, продукти харчування та комунальні послуги, але отримала відмову.

Також позивач посилалася на те, що передала на тимчасове зберігання відповідачу грошові кошти у сумі 1 000 євро та деякі сімейні прикраси, однак на її вимогу відповідач їх не повертає.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 27 листопада 2017 року у позові відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Представник позивача посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, оскільки відповідач неодноразово порушувала умови договору, сплачувала кошти на утримання у меншому розмірі, ніж визначено умовами договору, та з порушенням строків сплати, а в листопаді 2013 року взагалі не сплатила, на що суд не звернув уваги.

Крім того, представник позивача не погоджується із висновком суду про необхідність звернення позивача з письмовою вимогою до відповідача про сплату їй щомісячного грошового утримання з урахуванням індексу інфляції та із сумою індексації, яку сплатила відповідач, вважаючи, що позивач повинна була отримати 22 903грн. 56коп.

Також, представник позивача зазначає, що тільки після звернення до суду із вказаним позовом, відповідач погодилася повернути 1 000 євро, але у гривневому еквіваленті та за курсом, станом на грудень 2012р.

- 2 -

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та її представника, які підтримали апеляційну скаргу, відповідача та її представника, які просили залишити рішення суду без змін, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 2 грудня 2011р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, був укладений договір довічного утримання, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Маковецькою О.П.

За умовами договору ОСОБА_1 передала у власність ОСОБА_3 трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, а ОСОБА_3 зобов'язалася забезпечувати ОСОБА_1 утриманням довічно, а у разі втрати здоров'я також довічним доглядом.

Сторони погодили, що утримання ОСОБА_1 з боку ОСОБА_3 повинно бути у вигляді щомісячного надання грошової суми у розмірі не менше 3000грн., допомоги в придбанні лікарських засобів на підставі виданих лікарями рецептів, продуктів харчування, тощо.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для розірвання договору довічного утримання, оскільки набувачка належним чином виконувала взяті на себе зобов'язання відповідно до укладеного договору, а позивачем не надано достатніх доказів у підтвердження невиконання відповідачем умов договору довічного утримання.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду відповідає обставинам справи, наданим сторонами доказам та ґрунтується на нормах матеріального права.

Статтею 744 ЦК України визначено, що за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужував) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду, зокрема, на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини.

З наданих суду першої інстанції доказів встановлено, що відповідач щомісячно перераховувала на рахунок позивача у ПАТ КБ «ПриватБанк» визначені договором довічного утримання 3000грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач перераховувала грошові кошти не у повному обсязі, а за листопад 2013р. 3000грн. не перерахувала взагалі, спростовуються наданими сторонами доказами.

З наявної у матеріалах справи виписки з карткового рахунку позивача у ПАТ «КБ ПриватБанк» за період з 1 грудня 2011р. по 30 травня 2017р. вбачається зарахування на картковий рахунок ОСОБА_1 щомісячно 3000грн., у тому числі 24 грудня 2013р. та 26 грудня 2013р. (с.с.162 зворот, 163 т.1), що свідчить про перерахування відповідачем 3000грн. за листопад та грудень 2013р.

Також з виписки по рахунку вбачається, що у деяких місяцях при перерахуванні 3000грн. банком знімалася комісія з вказаної суми. Однак, у наступні місяці відповідачем перераховувалася більша сума, яка погашала відрахування комісії.

Твердження позивача та її представника про те, що відповідач не завжди до кінця місяця перераховувала грошове утримання, є правомірними. Однак, недотримання строків перерахування грошових коштів відповідач допускала у 2013р. та 2014р., а протягом 2015-2016р. строки перерахування нею дотримувалися, тому вказані обставини не є достатніми для розірвання договору.

Позивачем суду першої інстанції не були надані докази у підтвердження незабезпечення її відповідачем продуктами харчування та ліками, на придбання яких були виписані рецепти лікарями.

При цьому, відповідач пояснила, що виконувала свої обов'язки стосовно забезпечення позивача продуктами харчування та ліками, однак не зберігала чеки, так як до листопада 2016р.

- 3 -

у них були гарні стосунки і позивач ніколи не пред'являла претензій з приводу виконання зобов'язань за договором.

Вказані пояснення відповідачем не були спростовані позивачем, а також не було надано письмових доказів придбання позивачем за власний рахунок продуктів харчування та ліків до листопада 2016р. Надані позивачем апеляційному суду чеки та квитанції на придбання продуктів харчування та ліків датовані після звернення позивача до суду, а тому не можуть вважатися належними та допустимими доказами у підтвердження позовних вимог, оскільки позивач підтвердила, що починаючи з листопада 2016р. не бажає спілкуватися з відповідачем, не дозволяє її навідувати та не приймає продукти харчування від відповідача.

Разом з цим, з наданих суду доказів вбачається, що відповідач продовжує перераховувати позивачу щомісячне грошове утримання у розмірі 3000грн., які позивачем приймаються та використовуються. Також відповідачем перераховується щомісячно 800грн. на продукти харчування, які позивачем приймаються.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач вимагала збільшити розмір щомісячного утримання, оскільки збільшився розмір комунальних послуг, вартість продуктів харчування та ліків, однак, відповідач на цю пропозицію не погодилася, не доведені належними доказами, так як письмових документів у підтвердження цим обставинам позивач не надала, а свідки вказані обставини не підтвердили.

Крім того, відповідач у апеляційному суді пояснила, що вона пропонувала позивачу оплачувати квитанції за комунальні послуги, однак позивач їх для плати не надавала.

Посилання у апеляційній скарзі на те, що відповідач не здійснювала щомісячне грошове забезпечення з врахуванням індексації, на думку колегії суддів, не може бути підставою для розірвання договору у зв'язку із невиконанням або неналежного виконання відповідачем зобов'язань за договором.

Статтею 751 ЦК України передбачено, що матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надаватися відчужувачу, підлягає грошовій оцінці. Така оцінка підлягає індексації у порядку встановленому законом.

Умовами договору довічного утримання, укладеного сторонами, не передбачено виплата щомісячної грошової допомоги з урахуванням індексації.

Спеціальний закон, який передбачає індексацію матеріального утримання, в Україні не прийнятий.

Разом з цим, до даних правовідносин можливе застосування Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» на підставі ст. 8 ЦК України.

З наданих відповідачем суду першої інстанції доказів вбачається, що при пред'явленні позивачем вимог про необхідність виплати щомісячного грошового забезпечення з урахуванням індексації відповідно до вищезазначеного закону, відповідачем на рахунок позивача було перераховано 2 135грн. 35коп.

Доводи апеляційної скарги про те, що розмір індексації відповідачем розрахований невірно, без урахування тієї обставини, що відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», редакція якої діяла до 1 січня 2016р., індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка, є правомірними. Однак, вказана помилка була допущена відповідачем у зв'язку із наданням неналежної правової допомоги.

Проте, представником позивача вказана індексація розрахована без врахування тієї обставини, що протягом квітня 2014р. - грудня 2015р. не кожного місяця індекс споживчих цін перевищував показник 101 %, а з січня 2016р. - 103%.

Посилання у апеляційній скарзі на те, що відповідач повернула надані їй для зберігання грошові кошти у розмірі 1 000 євро тільки після звернення позивача до суду та у розмірі не еквівалентному євро до гривні на момент повернення, не може бути підставою для задоволення позовних вимог, так як умовами договору довічного утримання такі обставини визначені не були.

Враховуючи викладені обставини, надані сторонами докази, суд першої інстанції

- 4 -

прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для розірвання договору довічного утримання, укладеного сторонами.

Судом першої інстанції повно з'ясовані обставини справи, оцінені надані сторонами докази, правильно застосовані норми матеріального права, не допущено порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, тому колегія суддів не встановила підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення, рішення Святошинського районного суду міста Києва від 27 листопада 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: