Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Є.У. № 321/1260/17 Суддя І інстанції: Кравченко Н.О.
Провадження № 22-ц/778/859/18 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
У Х В А Л А

05 лютого 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі судді-доповідача Кочеткової І.В., при вирішенні питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу судді Михайлівського районного суду Запорізької області від 11 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди за невиконання умов договору позики,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою судді Михайлівського районного суду Запорізької області від 11 жовтня 2017 року відкрито провадження за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди за невиконання умов договору позики. Призначено судове засідання на 20.10.2017 року.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою судді, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу.

В силу вимог п. 11 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 року № 2147-VІІ, якій набрав чинності з 15.12.2017 року, скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цієї редакції Кодексу. Такі заяви чи скарги не можуть бути залишені без руху, повернуті або передані за підсудністю, щодо них не може бути прийнято рішення про відмову у прийнятті чи відмову у відкритті провадження за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, якщо вони подані з додержанням відповідних вимог процесуального закону, які діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

В силу вимог ст. 357 ч. 2 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених ст. 356 цього Кодексу, застосовуються положення ст. 185 цього Кодексу.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 05.12.2017 року апеляційну скаргу залишено без рухуяк така, що не сплачена судовим збором, та як така, що не містить поважності причини пропуску строку на апеляційне оскарження. ОСОБА_2 надано пятиденний строк для усунення недоліків апеляційної скарги щодо сплати судового збору та 30 днів для звернення до апеляційного суду з заявою про поновлення строку з зазначенням іншої причин його пропуску.

В матеріалах справи міститься поштове повідомлення, про отримання копії ухвали апеляційного суду від 05.12.2017 р. - особисто ОСОБА_2 29.12.2017 р. (а.с.108).

12 січня 2018 року вимоги ухвали суду, в частині сплати судового збору у наданий строк ОСОБА_2 виконано, до суду надійшов супровідний лист з оригіналом квитанції на суму 310 грн., щодо усунення недоліків сплати судового збору за подачу апеляційної скарги від імені ОСОБА_2, та в якому зазначено, що заяву про поважність строку буде направлено до суду в строки зазначені в ЦПК.

Частиною першою статті 67 ЦПК України (в редакції яка діяла до 15.12.2017 року) встановлено, що строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо не визначені законом, - встановлюються судом.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 294 ЦПК України (в редакції яка діяла до 15.12.2017 року), апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

При цьому частиною першою статті 73 ЦПК України (в редакції яка діяла до 15.12.2017 року) визначено, що за заявою сторони або іншої особи суд може визнати причину пропуску встановленого законом процесуального строку поважною і поновити пропущений строк або продовжити пропущений строк у разі його пропущення з поважних причин.

Таким чином, фактичні обставини справи свідчать про своєчасну обізнаність ОСОБА_2 щодо результатів розгляду справи судом першої інстанції.

Несвоєчасна обізнаність для апеляційного оскарження зазначеної ухвали, не є достатньою підставою для поновлення процесуального строку.

Водночас, статтею 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

На розширення цього положення Основного Закону в статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Порушення пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод констатував Європейський суд з прав людини у справі «Устименко проти України».

Зокрема, Високий Суд вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-X) (п. 46 рішення).

Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (див. рішення у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine), заява № 3236/03, п. 41, від 3 квітня 2008 року) (п. 47 рішення).

Зі змісту пункту 52 рішення випливає, що якщо національний суд просто обмежився вказівкою на наявність у відповідача «поважних причин» для поновлення пропущеного строку оскарження, то, відтак, він (суд) не вказав чітких причин такого рішення.

Аналогічна правова ситуація має місце і в цій справі.

Відтак передбачених законом підстав для поновлення процесуального строку апеляційного оскарження судового рішення не вбачаю.

ОСОБА_2 не вичерпав усіх передбачених законом способів захисту порушеного права.

Відповідно до частини 3 статті 297 ЦПК України якщо вказані скаржником підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

Керуючись п. 11 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 року № 2147-VІІ, ст.ст. 185, ч.4 ст. 357, 358 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу судді Михайлівського районного суду Запорізької області від 11 жовтня 2017 року.

Копію цієї ухвали надіслати особам, які беруть участь у справі, для відома.

Касаційна скарга на ухвалу подається протягом тридцяти днів з дня її прийняття безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя