Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 325/249/17-ц Головуючий у 1-й інстанції: Васильцова Г.А.
Провадження № 22-ц/778/290 /18 Суддя-доповідач ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого Полякова О.З.

Суддів Бєлки В.Ю.

ОСОБА_2

при секретарі Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 11 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2017 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову зазначала, що рішенням Приазовського районного суду Запорізької області від 10.01.2012 року було зобов'язано ОСОБА_5, щомісячно сплачувати на її користь суму втраченого заробітку у розмірі 536 грн., у зв'язку з заподіянням шкоди здоров'ю

У зв'язку з неналежним виконанням рішення суду, на підставі виконавчого листа від 14.02.2012 року було відкрито виконавче провадження, яке було закрито в звязку зі смертю ОСОБА_5 Заборгованість за виконавчим документом на день смерті складає 12087,85 грн.

Після смерті ОСОБА_5 вона направила лист до нотаріальної контори щодо можливості заведення спадкової справи на підставі вимоги кредитора. За життя ОСОБА_5 склав заповіт, яким заповів ОСОБА_6 земельну ділянку.

Вона звернулася до ОСОБА_6 як спадкоємця після смерті ОСОБА_5 листом - претензією. Проте, після закінчення строків для прийняття спадщини, її вимоги, як кредитора, ОСОБА_6 були проігноровані та залишені без задоволення.

Враховуючи вищенаведене просила суд стягнути з ОСОБА_3 на її користь заборгованість в сумі 12087,85 грн. в рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої спадкодавцем ОСОБА_5 та судовий збір.

Рішенням Приазовського районного суду Запорізької області від 11 липня 2017 рокупозов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 суму заборгованості в розмірі 12087,85 грн. в рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої спадкодавцем ОСОБА_5 та судовий збір в сумі 640 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3 апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон який їх регулює.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст.. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 ЦПК України.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до приписів ст.ст.77,78 ЦПК України докази мають бути належними і допустимими.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, рішенням Приазовського районного суду Запорізької області від 10 січня 2012 року стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 суму втраченого заробітку к розмірі 502,00 грн. щомісячно, починаючи з 01.12 2011 року; стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 суму втраченого заробітку к розмірі 536 грн. щомісячно, починаючи з 01.01.2012 року (а.с. 7).

Згідно листа Приазовського районного ВДВС Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області 14 лютого 2012 року Приазовським районним судом було видано виконавчий лист і направлено до ВДВС для примусового виконання та відкрито виконавче провадження. 28.07.2016 року вказане виконавче провадження було закінчено на підставі п. 3 ст. 49 України «Про виконавче провадження» у зв'язку зі смертю боржника ОСОБА_5, який помер 19.07.2016 року. (а.с. 8).

08 грудня 2016 року ОСОБА_4 звернулася до нотаріуса Приазовської районної державної нотаріальної контори із заявою про заведення спадкової справи за заявою кредитора у зобов'язальних правовідносинах, що існували між нею та ОСОБА_5 (а.с.10).

16 грудня 2016 року на підставі заяви ОСОБА_4 була заведена спадкова справа після смерті ОСОБА_5, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі. (а.с.14).

З наявного в матеріалах справи, заповіту вбачається, що ОСОБА_5 заповідав ОСОБА_3 земельну ділянку, яка належала йому на праві приватної власності, на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЗП №037987 (а.с.20).

14 січня 2017 року відповідач звернувся до Приазовської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом, після смерті ОСОБА_5, яка складається із земельної ділянки, яка належала йому на праві приватної власності, на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЗП №037987 (а.с. 20-21).

Згідно вимог ст.. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. .1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК України, передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися в наслідок його смерті.

Згідно вимог ст.. 1231 ЦК України, до спадкоємця переходить обов'язок відшкодувати майнову шкоду (збитки), яка була завдана спадкодавцем; майнова та моральна шкода, яка була завдана спадкодавцем, відшкодовується спадкоємцями у межах вартості рухомого чи нерухомого майна, яке було одержано ними у спадщину.

Відповідно до вимог ст.. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов'язані задовольнити вимого кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину.

19 січня 2017 року ОСОБА_4 звернулася до ОСОБА_6 з вимогою (претензією), щодо сплати їй боргового зобов'язання у розмірі 12087,85 грн., яке залишилося після смерті ОСОБА_5 (а.с. 15).

Доводи апеляційної скарги щодо того, що вартість майна отриманого у спадок є недостатньою для відшкодування шкоди є безпідставними.

Так, в матеріалах справи міститься відповідь Держгеокадастру відділу у Приазовському районі Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області, з якої вбачається, що вартість земельної ділянки, отриманої у спадок ОСОБА_7, перевищує розмір боргового зобовязання, яке залишилось після смерті ОСОБА_5 (а.с. 64).

Доказів протилежного, відповідачем не було надано ні до суду першої інстанції, ані під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Крім того, судом обґрунтовано не взято до уваги доводи відповідача відносно того, що сума заборгованості, яка залишилася після смерті ОСОБА_5 в розумінні ст. 22 ЦК України не є майновою шкодою, а тому не підлягає відшкодуванню.

Статтею 22 ЦК України передбачено, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування; збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі; на вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в іншій спосіб.

Норма статті 1231 ЦК України, свідчить про те, що передусім до спадкоємців переходить невиконане спадкодавцем зобов'язання відшкодовувати майнову шкоду і збитки, завдані спадкодавцем незалежно від виду зобов'язання - договірне чи не договірне.

Матеріали справи свідчать про те, що зобов'язання, яке виникло у спадкодавця на підставі рішення Приазовського районного суду від 10 січня 2012 року, припинилося в звязку з його смертю, тому в силу вимог ч. 1 ст. 1231 ЦК України обовязок щодо відшкодування майнової шкоди завданої позивачу, перейшов до спадкоємця ОСОБА_6, який прийняв спадщину у встановлений законом строк.

Відповідно до п.3 ч. 1 ст.1219 не входять до складу спадщини права та обов'язки, що нерозривно пов'язані з особою спадкодавця, зокрема: право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

Посилання в апеляційній скарзі на застосування в даному випадку вимог вказаної статті є недоречними ,так як це стосується спадкоємців особи ,яка за життя отримувала виплати на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я.

З огляду на наведеневбачається, що суд з дотриманням вимог ст. ст. 263,264 ЦПК України належно оцінив надані сторонами докази та дійшов обґрунтованого висновкупро відмову в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст.374,375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 11 липня 2017 рокуу цій справі - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 01.02.2018 року

Головуючий:

Судді: