Справа № 139/684/17
Провадження №22-ц/772/127/2018
Головуючий у суді першої інстанції Тучинська Н. В.
Доповідач :Войтко Ю. Б.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2018 року м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Войтка Ю.Б.,

Суддів: Стадника І.М., Ковальчука О.В.,

При секретарі: Безрученко Н.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 13 листопада 2017 року, ухвалене під головуванням судді Тучинської Н.В. в смт. Муровані Курилівціо 12 год. 54 хв., зі складенням його повного тексту 13 листопада 2017 року,

в цивільній справі №139/684/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та Бахтинської сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області про встановлення факту, що має юридичне значення та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 та Бахтинської сільської ради про встановлення факту постійного проживання, -

в с т а н о в и в:

В серпні 2017 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3 та Бахтинської сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області про встановлення факту, що має юридичне значення, мотивуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який був зареєстрований в АДРЕСА_1. Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить, зокрема, право на земельну частку (пай) площею 2,26 в умовних кадастрових гектарах, що перебувало у колективній власності КСП «Нива» с. Бахтин Мурованокуриловецького району Вінницької області.

Позивач за первісним позовом ОСОБА_2 08 лютого 2000 року зареєструвала шлюб із ОСОБА_4, є спадкоємцем першої черги за законом після його смерті. Бажаючи оформити спадкове право на земельну частку (пай), отримала відмову нотаріуса в прийомі документів через пропущення строків для подання заяви про прийняття спадщини. Крім того в її паспорті є відмітка про реєстрацію місця проживання в АДРЕСА_2. Вказала, що з моменту одруження і до смерті ОСОБА_4 проживала разом з ним в його будинку. Тому просила встановити факт її постійного проживання з ОСОБА_4, на час відкриття спадщини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1.

ОСОБА_3 в серпні 2017 року звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2 та Бахтинської сільської ради про встановлення факту постійного проживання, посилаючись на те, що він є внуком спадкодавця ОСОБА_4 і спадкоємцем першої черги за законом сина померлого спадкодавця - ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3. Вказав, що його батько ОСОБА_5 прийняв спадщину після смерті діда ОСОБА_4, оскільки постійно проживав з ним на момент смерті, але не оформив її. Однак, державним нотаріусом Мурованокуриловецького районного нотаріального округу йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з неможливістю підтвердити факт прийняття спадщини ОСОБА_3 після смерті свого батька ОСОБА_4

За наведених обставин просив встановити факт постійного проживання ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3, із ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, на час відкриття спадщини, тобто на час смерті останнього за адресою: АДРЕСА_1. Встановлення цього факту необхідно йому для оформлення спадкових прав на майно, що належало ОСОБА_4, після смерті якого спадкоємцем за заповітом є його батько, ОСОБА_5

Рішенням Мурованокуриловецького суду Вінницької області від 13 листопада 2017 року ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні позову до ОСОБА_3 та Бахтинської сільської ради про встановлення факту, що має юридичне значення, у зв'язку з його недоведеністю.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 та Бахтинської сільської ради про встановлення факту постійного проживання задоволено.

Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5, на час відкриття спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_2 - разом із спадкодавцем ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з'ясування судом обставини, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому просить рішення Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 13 листопада 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Відповідно до пункту 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Згідно пункту 8 розділу XIII «Перехідних положень» ЦПК України, в редакції Закону № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Справа призначена до розгляду в Апеляційному суді Вінницької області на 30 січня 2018 року о 11.40 год. В судове засідання з'явився відповідач за первісним позовом ОСОБА_3 Позивач за первісним позовом ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, що відповідно до ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Згідно зі ст. ст. 10, 60 ЦПК України (в редакції цього Кодексу на час розгляду справи судом першої інстанції) кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Воронівці Мурованокуриловецького району помер ОСОБА_4 (а.с.6).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на земельну частку (пай), яка перебувала у колективній власності КСП «Нива» с. Бахтин Мурованокуриловецького району Вінницької області, площею 2,26 умовних кадастрових гектара (а.с.8, 9, 60).

Із інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 49094304, виданої 14 вересня 2017 року, встановлено, що спадкодавець по своїй смерті заповіту не залишав (а.с.80).

Одночасно, із наявної у матеріалах справи копії заповіту, вчиненого 08 лютого 2000 року (а.с.43,44), встановлено, що ОСОБА_6 все своє майно заповів ОСОБА_5.

Експертним висновком № 056/976-m від 30 серпня 2017 року, а також текстом заповіту щодо місця проживання заповідача та особи, на користь якої вчинено заповіт, доводиться, що ОСОБА_4 вчинив заповіт на користь свого сина (а.с.36) ОСОБА_5 (а.с.59).

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.31).

Згідно копії спадкової справи Козятинської державної нотаріальної контори № 1123/2008 (а.с.117-129) встановлено, що позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 прийняв спадщину після свого батька ОСОБА_5.

Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру по спадкових справах № 49094290 від 14.09.2017 (а.с.79), спадкова справа після смерті ОСОБА_4 не заводилася.

Копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 (а.с.7) підтверджується, що 08 лютого 2000 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 проживав і був зареєстрований у АДРЕСА_1 (а.с.8,37).

Із пояснень сторін в судовому засіданні, а також з наданих ними документів, зокрема, із довідки Бахтинської сільської ради № 368 від 22 травня 2017 року (а.с.8), виписки з погосподарських книг за 2001-2005 роки (а.с.38) та довідки Вернигородської сільської ради Козятинського району № 720 від 26 вересня 2017 року (а.с.101) встановлено, що ні спадкоємець ОСОБА_4 за заповітом ОСОБА_5, ні спадкоємець першої черги за законом ОСОБА_2 не були зареєстровані зі спадкодавцем.

Постановою № 187 від 24 травня 2017 року ОСОБА_2 відмовлено в оформленні спадкових прав після смерті ОСОБА_4 в тому числі у зв'язку з відсутністю доказів постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем до часу відкриття спадщини (а.с.10).

ОСОБА_3 державним нотаріусом Мурованокуриловецької державної нотаріальної контори роз'яснено про необхідність судовим рішенням довести факт спільного проживання ОСОБА_5 зі спадкодавцем ОСОБА_4 (а.с.47).

Сторони надали суду довідки Бахтинської сільської ради № 368 від 22 травня 2017 року (а.с.8) та № 418 і 419 від 16 червня 2017 року (а.с.41,42), відповідно до яких і ОСОБА_2, і ОСОБА_5 проживали на день смерті разом із ОСОБА_4 без реєстрації. В той же час, сторони заперечують проживання зі спадкодавцем іншої сторони.

Крім того, допитані судом свідки не ствердили перед судом однозначно, що із ОСОБА_4 на момент його смерті проживав ОСОБА_5 чи ОСОБА_2.

Зокрема, всі свідки лише беззаперечно стверджували, що спадкодавець і його дружина допомагали один одному по господарству. Беззаперечних доказів від свідків, що ОСОБА_2 жила разом із ОСОБА_4 суду не надано.

Разом з тим, свідки позивача за зустрічним позовом також не підтвердили факт постійного проживання його батька - ОСОБА_5 із спадкодавцем ОСОБА_4. Зокрема, свідки лише заявили, що ОСОБА_5 часто приїздив до свого батька, по кілька дні чи тижнів жив з ним.

Однак, судом прийнято до уваги доводи ОСОБА_3 про те, що його батько ОСОБА_5 зробив дуже великий вклад у господарство свого батька - ОСОБА_4, забезпечивши власноруч зробленими точильним і деревообробним станками, млином, корморізкою, маслобойкою, сушаркою, про що свідчать надані ним фотографії (а.с.92-95).

Судом взято до уваги, що для створення таких механізмів були необхідні і час, і місце, а тому вважає переконливими докази ОСОБА_3 про те, що з моменту виходу на пенсію по інвалідності у 2004 році ОСОБА_5 переважно жив у свого батька - ОСОБА_4 (а.с.84,86).

При цьому, судом також враховано, що представник позивача за первісним позовом ОСОБА_8 не заперечила наявність у ОСОБА_4 виготовлених його сином станків та іншого, а свідок ОСОБА_9 - найближчий сусід ОСОБА_4 - ствердив, що ОСОБА_5 часто по кілька днів і тижнів жив у ОСОБА_4, а ОСОБА_2 ніколи не жила в будинку ОСОБА_4

Таким чином, суд прийшов до вірного висновку, що ОСОБА_2 та її представник у суді ОСОБА_8 не довели належними та допустимими доказами факт спільного проживання ОСОБА_2 з ОСОБА_4 на момент відкриття спадщини.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 постійно вели спільне господарство, доглядали спільну корову та курей, мали спільний бюджет, купували майно для сумісного користування, доглядали та у всьому один одному допомагали не спростовують вірні висновки суду першої інстанції, оскільки ОСОБА_2 не надала суду докази на підтвердження таких обставин, чим не виконала вимоги ст. 81 ЦПК України щодо обов'язку кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд апеляційної інстанції відхиляє аргументи апеляційної скарги щодо належності ОСОБА_2 частки спадкового майна відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України, оскільки питання про розмір часток у спадковому майні є похідним від вирішення спору у даній цивільній справі.

Задовольняючи зустрічний позов, суд виходив з того, що ОСОБА_3 довів перед судом, що його батько ОСОБА_5 зробив дуже великий вклад у господарство свого батька ОСОБА_5 (а.с. 92-95), забезпечивши власноруч зробленими точильним і деревообробним станками, млином, корморізкою, маслобойкою, сушаркою, та для створення таких механізмів були необхідні і час, і місце, а тому для суду першої інстанції є переконливими докази ОСОБА_3 про те, що з моменту виходу на пенсію по інвалідності у 2004 році ОСОБА_5 переважно жив у свого батька - ОСОБА_4.

Проте з таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна.

Відповідно до ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судове рішення в повній мірі зазначеним вимогам не відповідає.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 та ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до п. 211 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністра Юстиції України №20/5 від 03 березня 2004 року - доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі № 24-753/0/4-13від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вказав на те, що щодо визнання особи такою, що прийняла спадщину, зокрема, в спорах про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, у випадках, коли спадкоємці постійно проживали разом зі спадкодавцем, проте зареєстровані за іншою адресою, судам слід враховувати таке.

Місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться.

Заяви про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини в порядку окремого провадження підлягають задоволенню судом, якщо у паспорті спадкоємця відсутня відмітка про місце реєстрації особи.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 за життя був зареєстрований та проживав в АДРЕСА_1. Його син ОСОБА_5 за життя був зареєстрований в АДРЕСА_3.

Задовольняючи ОСОБА_3 позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що його батько ОСОБА_5 зробив дуже великий вклад у господарство свого батька ОСОБА_4, забезпечивши власноруч зробленими станками. При цьому всупереч ч. 7 ст. 81 ЦПУ України вдався до припущення того, що для створення таких механізмів були необхідні і час, і місце, а тому вважав переконливими докази про те, що з моменту виходу на пенсію по інвалідності у 2004 році по день смерті ОСОБА_4 переважно жив у батька, встановивши факт його постійного проживання на час відкриття спадщини.

При цьому суд не звернув увагу на те, що в матеріалах спадкової справи №1123/2008 до майна померлого ОСОБА_7 міститься заява дружини померлого ОСОБА_11, яка вказує про те, що її чоловік ОСОБА_5 постійно проживав в АДРЕСА_3 (а.с. 117 звор. стор).

Враховуючи наведене, колегія суддів прийшла до висновку про скасування рішення Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 13 листопада 2017 року в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 та Бахтинської сільської ради про встановлення факту постійного проживання та про відмову в задоволенні вимог позивача, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Проте ОСОБА_3 не довів свого позову, що є його обов'язком відповідно до засад змагальності цивільного судочинства за ст. 12 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 13 листопада 2017 року в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 та Бахтинської сільської ради про встановлення факту постійного проживання скасувати.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 та Бахтинської сільської ради про встановлення факту постійного проживання відмовити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів із дня складення повного тексту постанови.

Головуючий: (підпис) Войтко Ю.Б.

Судді: (підпис) Стадник І.М.

(підпис) Ковальчук О.В.

Згідно з оригіналом:

Суддя апеляційного суду Войтко Ю.Б.