Єдиний унікальний номер 341/631/18
Номер провадження 2/341/381/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2018 року м. Галич

Галицький районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого - судді Юсип І.М.

секретаря Король І.Л.

з участю представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2,

представника ОСОБА_2 ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4

представника Залуквянської

сільської ради ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Галичі цивільну справу справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_7, Залуквянської сільської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,-

в с т а н о в и в :

23.04.2018 р. ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_7 та Залуквянської сільської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, після смерті матері, ОСОБА_8.

Позовні вимоги мотивує тим ,що 28.06.2007 р. померла його мама, ОСОБА_8. За життя його мати була власником будинковолодіння та з усіма господарськими та допоміжними спорудами (в тому числі і старого будинку), по вул. Миру,9, в с. Залуква Галицького району Івано-Франківської області. 21 травня 2004 р. на випадок своєї смерті мати ОСОБА_8 склала заповіт, посвідчений секретарем виконкому Залуквянської сільської ради, яким заповіла йому, ОСОБА_6, як єдиному сину, нерухоме майно-будинковолодіння, що знаходиться по вул. Миру, 9, в с. Залуква Галицького району. Відповідно до цього ж заповіту іншу частину майна, а саме, інший житловий будинок та земельну ділянку площею, 008 га., що знаходиться також по вул. Миру, 9, в с. Залуква Галицького району, заповіла дочці її покійного брата, відповідачу по справі ОСОБА_9. Свідоцтво про право власності на житловий будинок, що знаходиться по вищевказаній адресі було видане на підставі рішення виконавчого комітету Залуквянської сільської ради за №41/26 від 28.07.2000 року. Також, факт власності померлої ОСОБА_8 на земельну ділянку загальною площею 0,1115 га. по вул. Миру, 9, в с. Залуква Галицького району підтверджується державним актом на право приватної власності на землю, виданого Залуквянською сільською радою 29.05.2002 р. Тому, на момент смерті його матері, ОСОБА_8 вона вважалась єдиним законним власником спірного житлового будинку по вул. Миру, 9, в с. Залуква Галицького району. Після смерті матері вважав, що фактично прийняв спадщину, оскільки протягом життя і, до моменту смерті ОСОБА_8 він був єдиний хто опікувався матірю, здійснював догляд домогосподарства по вул. Миру, 9, в с. Залуква Галицького району. В 2012 р., як спадкоємець спадкового майна своєї покійної мами звернувся до державного нотаріуса Галицької районної державної нотаріальної контори із заявою про оформлення спадкового майна та про видачу свідоцтва про право на спадщину. Однак, державним нотаріусом йому було у цьому відмовлено в звязку з пропущенням строків для прийняття спадщини. В цьому ж році, тобто в 2012 р. звернувся до суду з позовом про визначення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті мами, ОСОБА_8 Рішенням суду від 24.09.2012 р. позов задоволено та надано йому додатковий строк, три місяці для подання заяви в нотаріальну контору для прийняття спадщини після смерті матері. Тому, на підставі цього рішення він оформив на себе право власності на спадкове майно згідно заповіту. Однак, колегією суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду від 18.05.2017 р. рішення Галицького суду скасовано по тій причині, що під час розгляду даної справи позивач не правильно визначив коло відповідачів та не залучено до розгляду справи, ОСОБА_9, ОСОБА_4 та ОСОБА_7 Тому, він вдруге змушений звертатись до суду з позовом про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини з інших підстав. Вважає, що пропустив строк з поважних причин, а саме, після смерті матері дуже важко переживав її смерть, від настання такої події у нього виникли душевні страждання. Також, після її смерті 2.07.2007 р. потрапив в дорожньо-транспортну пригоду і, у звязку з цим його було госпіталізовано, де він і проходив стаціонарне лікування. Завдані від ДТП травми спричинили тривалий розлад здоровя та втрату його працездатності на значний період. Крім того, після виписки з лікарні він проходив відновлення і реабілітацію в домашніх умовах, а тому не міг та не мав можливості вчинити дії щодо прийняття спадщини після смерті матері. Просить встановити йому додатковий строк для звернення до нотаріальної контори про прийняття спадщини.

В судовому засіданні представник позивача просив вимоги ОСОБА_6 задовольнити посилаючись на те,що позивач доглядав свою матір і вважав після смерті що прийняв спадщину. Звернутися вчасно із заявою про прийняття спадщини не зміг так як потратив в ДТП і через хворобу пропустив строк звернення.

Відповідач ОСОБА_2 а також як представник ОСОБА_7 та представник ОСОБА_2 в судовому засіданні позову позивача не визнали і просили суд відмовити в позові ОСОБА_6

Представник ОСОБА_2 суду пояснив, що позивач не надав доказів щодо поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини. Посилання позивача на дорожньо-транспортну пригоду не є поважна причина для задоволення позову, оскільки травми, які отримав останній не викликали тривалий розлад здоровя. А тому, у позивача було достатньо часу для звернення із заявою в нотаріальну контору для прийняття спадщини. Також вважає, що даний позов є безпідставний, оскільки в п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» Верховний Суд України розяснив, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Таких доказів позивачем не надано. Просив в позові позивача відмовити.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнала та суду підтвердила той факт, що позивач протягом життя та до моменту смерті своєї матері ОСОБА_8 нею не опікувався та ніякого догляду за будинковолодінням, що знаходиться по вул. Миру, 9, в с. Залуква Галицького району не здійснював, а також в даному будинковолодінню не проживав. Вважає що хвороба позивача не була тривалою. Просила в позові відмовити.

В судовому засіданні представник Залуквянської сільської ради позову позивача не визнав та зазначив, що з 2010 року працює на посаді голови сільської ради. В 2012 році рішенням суду надано позивачу додатковий для подання ним заяви в нотаріальну контору для прийняття спадщини після смерті матері, ОСОБА_8 Визнаючи позов у 2012 році він як голова не був обізнаний з даною ситуацією. Вивчивши даний позов твердо стверджує що ОСОБА_6 не доглядав за своєю матір'ю,не проживав біля неї та не здійснював догляд за будинковолодінням. Діти рідного брата позивача а саме відповідача по справі - ОСОБА_2 та ОСОБА_4В від дня народження і до смерті своєї бабусі а матері позивача проживали біля неї, доглядали за нею. Вважає,що позивач не оформляв спадщину в той період коли відповідачі були неповнолітніми а дочекавшись повноліття своїх племінників вирішив ставити питання про право на будинковолодіння та інше майно після смерті своєї матері. Будь-яких поважних причин які б були підставою для визначення додаткового строку позивач суду не навів а тому просить в позові відмовити.

Суд, вислухавши доводи представника позивача,заперечення відповідачів, вивчив матеріали справи вважає, що в позові слід відмовити.

Судом встановлено, що мати позивача, ОСОБА_8, померла 28.06.2007 р., що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-НМ №049794 від 01.07.2007 р. (а.с.7).

Відповідно до заповіту, посвідченого секретарем виконкому Залуквянської сільської ради Галицького Івано-Франківської області від 21.05.2004 р. ОСОБА_8 заповіла своєму сину, ОСОБА_6, нерухоме майно-будинковолодіння, що знаходиться по вул. Миру, 9, в с. Залуква Галицького району, а також, відповідно до цього ж заповіту іншу частину майна, старий житловий будинок та земельну ділянку площею, 008 га., що знаходиться також по вул. Миру, 9, в с. Залуква Галицького району, заповіла дочці її покійного брата, ОСОБА_9 (а.с.10).

Копією свідоцтва про право власності на житловий будинок від 15.08.2000 р. стверджується, що померлій ОСОБА_8 належав житловий будинок з господарськими спорудами по вул. Миру, 9, в с. Залуква Галицького району. Дане свідоцтво видане на підставі рішення виконкому Залуквянської сільської ради за №41/26 від 28.07.2000 р. (а.с.8).

Факт власності ОСОБА_8 на земельну ділянку загальною площею 0,1115 га. по вул. Миру, 9, в с. Залуква Галицького району підтверджується копією державного акта на право приватної власності на землю, виданого Залуквянською сільською радою 29.05.2002 р., що зареєстровано в Книзі записі державних актів на право приватної власності на землю за №55 (а.с.9).

В 2012 р., як спадкоємець спадкового майна покійної ОСОБА_8, позивач звернувся до державного нотаріуса Галицької районної державної нотаріальної контори із заявою про оформлення спадкового майна та про видачу свідоцтва про право на спадщину. Однак, державним нотаріусом ОСОБА_6 у цьому відмовлено в звязку з пропущенням строків для прийняття спадщини.

Рішенням Галицького районного суду від 24.09.2012 р. ОСОБА_6 надано додатковий строк, три місяці для подання заяви в нотаріальну контору для прийняття спадщини після смерті матері, ОСОБА_8 (а.с.25).

Рішенням колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області від 18.05.2017 р. рішення Галицького районного суду від 24.09.2012 р. скасовано та ухвалено нове рішення яким відмовлено ОСОБА_6 до Залуквянської сільської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини (а.с.28).

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ ОСОБА_6 відмовлено у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_6 до Залуквянської сільської ради про визначення додаткового строку для подання заяви для прийняття спадщини (а.с.28).

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Правила ч.3 ст. 1272 ЦК України, про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними, саме така позиція викладена ВС постанові від 06.09.2017р. по справі №6-496 цс 17.

Згідно абз. 6 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7Про судову практику у справах про спадкування вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Враховуючи наведені положення законодавства за спірними правовідносинами та судову практику, суд вважає, що єдиною підставою для поновлення пропущеного строку є поважність причин його пропуску.

Поважність причин пропуску строку є оціночним поняттям та має встановлюватися в кожному окремому випадку на підставі відповідних доказів, які в свою чергу оцінюються судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Поважними причинами пропуску строку можуть бути визнані лише ті обставини, які є об'єктивно непереборними, незалежними від волевиявлення сторони та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальної дії.

Відповідно до Постанови спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ Про практику розгляду цивільних справ про спадкування від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 роз'яснено, що судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За змістом ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування (ч.1 ст. 80 ЦПК України).

Частинами 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проте, всупереч вказаним вимогам закону, позивачем та його представником не було надано суду жодних належних та допустимих доказів того, що причини пропуску строку прийняття спадщини були поважними.

Звертаючись до суду з позовом, позивач не надав належних та допустимих доказів того, що з часу смерті матері він не міг вчасно звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини а також доказів того, що в указаний період було повязано з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для нього на вчинення дій щодо прийняття спадщини у встановлений законом строк, у звязку із чим позивач не виконав свій процесуальний обовязок із доведення тих обставин, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд критично оцінює твердження позивача про те, що він вважав, нібито прийняв спадщину після смерті матері, ОСОБА_8 оскільки ще за життя нею опікувався та здійснював догляд за будинковолодінням по вул. Миру, 9, в с. Залуква Галицького району, оскільки в судовому засіданні з показань відповідачів та представника Залуквянської сільської ради встановлено, що позивач по вищевказаній адресі не проживав та ніякого догляду за матірю не здійснював. Протилежне позивач суду не навів. Також, судом не беруться до уваги доводи позивача про те, що саме причина несвоєчасного звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини була дорожньо-транспортна пригода та стан його здоров'я після такої.

З долученої до матеріалів справи, саме виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_6 за № 3058 вбачається, що ОСОБА_6 поступив на лікування 08.07.2017 р., а вже 17.07.2017 р. був виписаний з Галицької центральної районної лікарні, що дає підстави вважати, що позивач мав достатньо часу для подання заяви в нотаріальну контору для прийняття спадщини (а.с.11), однак він не скористався своїм правом та не прийняв спадщину у строк встановлений законом. Іших поважних причин позивачем не наведено.

Пропуск спадкоємцем строку для прийняття спадщини без поважних причин, при відсутності будь-яких перешкод і труднощів для подання заяви не свідчить про наявність у такого спадкоємця порушеного, невизнаного або оспорюваного права, яке підлягає захисту в судовому порядку.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовної заяви ОСОБА_6 слід відмовити.

На підставі наведеного, ст.ст. 1222,1223, 1270, ч.3 ст. 1272 ЦК України, керуючись ст.ст.247, 258, 263, 265,268, 272, 354 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в :

В позові ОСОБА_6 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_7, Залуквянської сільської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи ( вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 07 листопада 2018 року.

Суддя:ОСОБА_10