АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/2154/2018
Головуючий у суді першої інстанції: ОстапчукТ.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2018 року м. Київ

Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.

суддів: Панченка М.М., Волошиної В.М.

за участю секретаря Макаренко О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 20 грудня 2017 року

в справі за заявою представника ОСОБА_3 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_3до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Голубнича Ольга Василівна про визнання недійсним договору.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2017 року ОСОБА_3звернувся у суд із позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсним договору.

Разом з позовною заявою представником позивача подано заяву про забезпечення позову, в якій останній просив накласти арешт на нерухоме майно, що належить ОСОБА_5, а саме: квартиру АДРЕСА_1 та житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 20 грудня 2017 року у задоволенні заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача зазначив про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що заява про забезпечення позову містить правові підстави до його забезпечення й обґрунтування того, що невжиття судом вказаних заходів шляхом накладення арешту може ускладнити або унеможливити виконання рішення суду у випадку задоволення позовних вимог, між тим, відмова районного суду є невмотивованою.

Посилаючись на те, що дії ОСОБА_4 спрямовані на приховування належного йому майна та можливості звернення на нього стягнення в ході примусового виконання рішення, а сторони оспорюваного договору є подружжям, просить скасувати ухвалу районного суду та постановити по справі ухвалу нового змісту про задоволення заяви.

Відповідно до п. 8 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, ч. 6 ст. 147 та абз. 3 п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII Апеляційний суд м. Києва діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Київського апеляційного суду в апеляційному окрузі.

Колегія суддів, заслухавши представника ОСОБА_3, який підтримав апеляційну скаргу, представників відповідачів, які просили апеляційну скаргу відхилити, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Частиною 2 ст.149 ЦПК України визначено, що забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України встановлено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Забезпечення позову спрямоване насамперед проти несумлінних дій відповідача, який за час розгляду справи може приховати майно, продати, знищити чи знецінити його тощо.

Підставою для забезпечення позову має слугувати обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Відмовляючи в задоволенні заяви, районний суд виходив з підстав її необґрунтованості.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів визнає законними й обґрунтованими.

В заяві про забезпечення позову причин, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов про визнання недійсним договору, а також обґрунтування необхідності застосування того чи іншого виду забезпечення позову, зокрема накладення арешту на житловий будинок та квартиру, не наведено.

Відповідно до пункту 4 Постанови від 22 грудня 2006 року № 9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Встановлено, що ОСОБА_4 продовжує володіти майном, що не позбавляє позивача реалізувати своє право на забезпечення позову з підстав передбачених чинним законодавством.

Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову суд першої інстанції вірно визначив, що заява не містить обґрунтування, як саме незастосування забезпечення позову може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, та не вказано правових підстав для забезпечення вищезазначеного позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно ОСОБА_5 по справі.

В справі не міститься наявності правовідносин ОСОБА_5 із ОСОБА_3, в тому числі і боргових, а отже, забезпечення позову ОСОБА_3 шляхом накладення арешту на особисте майно ОСОБА_5 не може свідчити про захист прав позивача.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд взяв до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що представник позивача не надав суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що невжиття судом заходів забезпечення позову може в подальшому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Отже, на час постановлення ухвали суд діяв у межах процесуального закону, а тому посилання представника скаржника на порушення норм процесуального права при розгляді заяви не знайшли свого підтвердження.

Оскільки, ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального права, підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 20 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 01 березня 2018 року.

Суддя - доповідач:

Судді: