Справа № 482/1914/17
Провадження № 2-о/482/2/2018
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2018 р. м. Нова Одеса

Новоодеський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого - судді Демінської О.І.,

за участю секретаря судового засідання Мацоли І.О.,

заявника ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нова Одеса цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа Новоодеський районний сектор Управління державної міграційної служби України в Миколаївській області про встановлення факту постійного проживання на території України,-

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991р.

На обґрунтування вимог вказав, що з 1988 р. його сім'я переїхала на проживання в АДРЕСА_1 де він і проживає з першого року народження. Також вказав, що з 01.01.1991 р. його матір та батько працювали в колгоспі, а він у 2004 р. закінчив Сухоєланецьку ОСОБА_2 ступенів.

У судовому засіданні заявник ОСОБА_1 вимоги заяви підтримав, пославшись на обставини у ній викладені, просив про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991р., оскільки встановлення цього факту має юридичне значення для оформлення ним громадянства України.

Представник заінтересованої особи Новоодеського районного сектору ДМС України в Миколаївській області - Демиденко Т.П., будучи присутньою у судовому засіданні 12.01.2018 р. вважала, що докази постійного проживання заявника на території України станом на 24 серпня 1991р. у заявника відсутні, проте згідно до листа, наданого суду 29.11.2017 р., проти задоволення вказаного факту не заперечувала в разі наявності підстав для встановлення такого факту.

Вивчивши доводи заяви, вислухавши пояснення заявника та свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви.

Як на підставу встановлення юридичного факту - постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991р. заявник ОСОБА_1 вказує на те, що він разом із сім'єю переїхав на постійне місце проживання з Молдови на територію України у 1988 році та з цього часу він постійно проживає в Україні.

Вказані твердження свого підтвердження в судовому засіданні не знайшли.

Так, з матеріалів справи встановлено, що заявник ОСОБА_1, батьком та матір'ю якого є ОСОБА_6 та ОСОБА_7, народився у с. Тринка Единецького району Молдавської РСР ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження НОМЕР_1, видане Тринковською сільрадою Единецького району Молдавської РСР ІНФОРМАЦІЯ_1)

Згідно з довідками Сухоєланецької ЗОШ , ОСОБА_1 вступив до школи в 1 клас у 1994 р. та в 2004 р. закінчив 7 класів.

Мати заявника ОСОБА_7, яка, як стверджує заявник, у 1988 році переїхала на постійне місце проживання до України, зареєструвала місце свого проживання в Україні у с. Сухий Єланець Новоодеського району Миколаївської області 12.07.1995 р. та 01.10.1993 р. отримувала паспорт громадянки Молдавської РСР.

За даними довідки Сухоєланецької сільської ради Новоодеського району Миколаївської області від 15.12.2017 р. ОСОБА_7 дійсно була зареєстрована та проживала в с. Сухий Єланець з 12.07.1995 р. по 16.01.2008 р.

Доказів того, що ОСОБА_7 набула громадянство України, була документована паспортом громадянина України, працювала на території України, суду не надано.

Згідно з даними погосподарської книги, відомості щодо роботи ОСОБА_7 відсутні, мається відмітка про те, що вона тимчасово не працює.

Свідоцтвом про смерть НОМЕР_2 підтверджується, що ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у с. Сухий Єланець Новоодеського району Миколаївської області.

При цьому за даними свідоцтва про народження ОСОБА_9, яка є рідною сестрою заявника, вона народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 у с. Тринка Единецького району Молдавської РСР, про що 04.03.1991 р. було здійснено запис у книзі реєстрації актів про народження за №9 ІНФОРМАЦІЯ_1 Тринковською сільрадою Единецького району Молдавської РСР (свідоцтво про народження НОМЕР_3, видане 04.03.1991 р.).

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що до 04.03.1991 р. мати заявника - ОСОБА_7 проживала на території Молдавської РСР, а не в Україні, що спростовує твердження заявника про те, що починаючи з 1988 року його сім'я переїхала на проживання в Україну та узгоджується з даними довідки Сухоєланецької сільської ради Новоодеського району Миколаївської області від 15.12.2017 р. про те, що ОСОБА_7 дійсно була зареєстрована та проживала в с. Сухий Єланець з 12.07.1995 р.

Свідок ОСОБА_5, будучи допитаною судом за клопотанням заявника, суду пояснила, що переїхала на проживання в України у 1992 році, тому підтвердити факт проживання сім'ї заявника на території України у 1991 році вона не в змозі. Вказала, що матір заявника - ОСОБА_7 періодично їздила до Молдови, але як часто, на який строк та в які періоди, їй не відомо. Також вказала, що рідний старший брат заявника - Сергій постійно проживав у бабусі заявника в Україні у с. Сухий Єланець, окремо від батьків, ще з 1986 року.

Свідок ОСОБА_4 у судовому засіданні також вказав, що даними щодо того, коли та в які періоди батько та матір заявника перебували в Україні, а в які та на який час виїздили з території України, він вказати не може. Проте зазначив, що батько заявника - ОСОБА_6 з початку в Україну переїхав на проживання без родини, яка лишилася в Молдові. Матір з дітьми переїхали в Україну пізніше.

Доказів того, що батько заявника - ОСОБА_6, місце проживання якого було зареєстровано в АДРЕСА_2 з 29.05.1991 р. набув громадянство України за територіальним походженням, тобто не за фактом постійного проживання в України станом на 24 серпня або 13 листопада 1991 року суду також не надано.

Згідно зі ст.ст. 6, 8 ЗУ «Про громадянство України», громадянство України набувається в тому числі за територіальним походженням.

Відповідно до ч.1 ст. 8 ЗУ «Про громадянство України» громадянином України, реєструється особа, зокрема, яка сама чи хоча б один з її батьків, народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов'язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України.

Юридичне значення при цьому має лише факт постійного проживання на території України особи або її батьків, з якими дитина постійно проживала на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності ЗУ «Про громадянство України».

Законом не визначено терміну «постійного проживання», але визначено поняття «безперервного проживання». Таким вважається проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів ( стаття 1 Закону).

При відсутності документального підтвердження факту постійного проживання особи до 24.08.1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства подається відповідне рішення суду (пункт 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президент України від 27.03.2001 р. № 215.

Обов'язок подання доказів, в тому числі під час розгляду судом справ про встановлення юридичних фактів в порядку окремого провадження, покладено на заявника.

Всупереч цьому обов'язку доказів на підтвердження обставин щодо постійного проживання сім'ї заявника в Україні станом на 24.08.1991 р., зокрема його матері ОСОБА_7, з якою згідно доказам, дослідженим у судовому засіданні, проживав заявник, суду не надано.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 259, 293, 315, 319 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця с. Тринка Единецького району Молдавської РСР, паспорт громадянина України та ідентифікаційний номер відсутні, про встановлення факту постійного проживання на території України - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Новоодеський районний суд Миколаївської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повне рішення виготовлено 05 лютого 2018 року

Суддя: О.І.Демінська