Справа № 564/2691/17
Костопільський районний суд Рівненської області в особі судді - Олійник П. В.
розглянувши в місті Костопіль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 академії Державної прикордонної служби України імені ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором про навчання
Представник ОСОБА_1 академії Державної прикордонної служби України імені ОСОБА_2 ОСОБА_4 звернувся в Костопільський районний суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 академії Державної прикордонної служби України заборгованість за надані освітні послуги по договору №64-13-п від 22.08.2013 року в сумі 440грн. та стягнути з відповідача судові витрати в розмірі 1600 грн.
В обґрунтування позовних вимог покликається на обставини викладені в позовній заяві.
Представник позивача ОСОБА_1 академії Державної прикордонної служби України імені ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, скерувала до суду заяву, в якій зазначила, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі, просить розглянути справу без участі представника позивача, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлений належним чином про, що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.
Враховуючи згоду представника позивача, відповідно до ст. 280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. .
У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши представлені у справі докази, дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено, що 22.08.2013 року між ОСОБА_1 академією Державної прикордонної служби України та ОСОБА_3 було укладено договір «64-13-п про навчання за світньо-кваліфікаційним рівнем бакалавра за напрямком підготовки (спеціалністю) «правознацтва» з заочною формою навчання, відповідно до якого ОСОБА_1 академія Державної прикордонної служби України взяла на себе зобовязання за рахунок коштів даної фізичної особи здійснити її навчанняу ОСОБА_1 академії до досягнення осітньо-кваліфікаційного рівня «бакалавра» Відповідач у свою чергу зобовязався своєчасно вносити плату у розмірах та у строках, що встановлені договором. Зарахування на навчання на перший курс до національної академії було реалізовано на підставі наказу ректора ОСОБА_1 академії №357 від 22.08.2013 року.
Відповідачу ОСОБА_3 були надані освітні послуги, як це передбачено договором, проте оплата за надані освітні послуги в порушення п. 4.3. договору за перший семестр навчання 2016/2017 навчального року не була проведена повному обсязі.
З витягу з наказу ректора ОСОБА_1 академії Державної прикордонної служби України ім.. ОСОБА_2 №554-ос від 30.09.2016 року, вбачається, що ОСОБА_3 відраховано з навчання.
З розрахунку оплати з навчання на звільненого студента вбачається, що станом на 01.12.2017 р. за ОСОБА_3 існує заборгованість в розмірі 440 грн. (плата за навчання 2200 грн. : на 110 календарні дні року, які входять в розрахунок х на 22 календарні дні навчання навчального року = 440 грн.)
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд.
Приписами статті 8 Конституції України закріплено, що її норми є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Згідно статті 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (статті 4 ЦПК України).
Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відтак, зазначена норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликане поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.
Відповідно до частини 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Відповідно до положень ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання не допускається, а зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно із статтею 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Приписами цивільного законодавства передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України).
Порушенням зобов'язання є його невиконання або неналежне виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а договір відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.
Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.
Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до частини 1, 6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Оскільки відповідачем не виконувалися умови укладеного сторонами договору, чим порушились права позивача, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є законними та обґрунтованими й підлягають задоволенню в повному обсязі.
Крім того, в силу ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 1600 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 525, 526, 530, 610, 612, 625 ЦК України, ст. ст. 11-13, 81, 141, 147, 280-284 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 академії Державної прикордонної служби України імені ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором про навчання, задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте Костопільським районний судом за письмовою заявою відповідача, шляхом подачі заяви про перегляд заочного рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущенного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Рівненської області через Костопільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

СуддяОСОБА_5