Справа № 310/3445/18
РІШЕННЯ

Іменем України

17 жовтня 2018 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого - судді Білоусової О.М.,

при секретарі Шевченко А.С.,

за участі позивача ОСОБА_1,

представника органу опіки та піклування виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області - Вареник Я.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бердянську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

16.05.2018 р. позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить позбавити ОСОБА_3 батьківських прав щодо малолітнього сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1 000 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дати подачі позову і до повноліття дитини.

В позові посилається на те, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 21.04.2007 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 року у сторін народився син ОСОБА_4. З літа 2015 року фактично сімейні відносини припинені. Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 20.09.2017 року шлюб між сторонами розірвано.

Вказує, що з літа 2015 року відповідач перестав здійснювати свої батьківські обов'язки відносно сина, не спілкується з ним, не цікавиться життям дитини, матеріально не допомагає, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не створює умов для отримання освіти сином.

Зазначає, що через відсутність згоди батька на виїзд дитини до Єгипту, вимушена була звернутися до суду із позовом про надання дозволу на виїзд дитини до Єгипту без згоди батька. На даний час не може забезпечити право дитини на місце проживання та виконати свій обов'язок щодо реєстрації місця проживання сина, оскільки батько також не надає дозволу на це.

Вважає, що відповідач свідомо та без поважних причин ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню та утриманню дитини.

У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила позов задовольнити, надала пояснення відповідно до позову. Суду додатково пояснила, що відповідач з 2015 р. не приймає ніякої участі у житті сина, проживає він в м. Донецьк, звя'зку з ним на теперішній час не має, дитина має добрі відносини з її теперішнім чоловіком, питання про можливе усиновлення сина ОСОБА_4 не обговорювалося.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про слухання справи повідомлений шляхом публікації оголошення на сайті судової влади (а.с. 49), причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав.

Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Бердянської міської ради Вареник Я. Є. в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, посилаючись на висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_4.

Вислухавши пояснення учасників процесу, свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, про що свідчить копія свідоцтва про народження (а.с. 16).

Заочним рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 20 вересня 2017 року № 310/3722/17 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано (а.с. 17).

Заочним рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 13 грудня 2017 року № 310/8000/17 надано дозвіл на тимчасовий виїзд з 15 грудня 2017 року по 15 березня 2018 року до Арабської республіки Єгипет малолітньому ОСОБА_4 у супроводі матері без згоди та супроводу батька ОСОБА_3 (а.с. 23-24).

Відповідно до копії довідки ОСББ «Роза Люкс» від 10.05.2018 року ОСОБА_1 мешкає разом із сином ОСОБА_4 (а.с. 20).

Згідно копії характеристики ОСОБА_4, учня 4-Б класу Бердянського ЗЗСО № 5 за весь час навчання в початковій школі, батько дитини ОСОБА_3 не цікавився успіхами сина ні в телефонній розмові, а ні відвідував школу (а.с. 19).

З копії заяви про реєстрацію місця проживання малолітньої дитини вбачається, що позивачу відмовлено у реєстрації місця проживання ОСОБА_4 через відсутність згоди батька на реєстрацію місця проживання особи віком до 14 років (а.с. 25).

Згідно висновку органу опіки та піклування виконкому Бердянської міської ради № 01-5626/47 від 22.08.2018 року ОСОБА_3 свідомо усунувся від виконання батьківських обов'язків по відношенню до сина, не піклується про його виховання, матеріально не утримує, не турбується про всебічний розвиток, здоров'я, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, а тому орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити відповідача батьківських прав по відношенню до малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 57-59).

Свідок ОСОБА_7 пояснив, що є цивільним чоловіком позивача, проживає разом із нею та дитиною протягом двох років. Знає, що близько 5 років позивач із відповідачем не проживають разом. Зазначив, що він мав телефону розмову з відповідачем в 2017 р. щодо вирішення питання про надання згоди на виїзд дитини за кордон для відпочинку, питання не було вирішено в позасудовому порядку та позивач після цього зверталася до суду з відповідним позовом. На теперішній час телефон відповідача є відключеним. Пояснив також, що із дитиною у нього добрі стосунки, про батька ОСОБА_4 не питає.

Свідок ОСОБА_8 пояснила, що є бабусею позивача. Їй відомо, що з 2015 року позивач із відповідачем разом не живуть, позивач намагалася знайти батька дитини, однак за останнім відомим місцем його проживання мешкають інші люди.

Свідок ОСОБА_9 повідомив, що є другом позивача та відповідача. ОСОБА_3 не бачив близько 3-4 років. Зі слів позивача йому відомо, що відповідач не приймає участі в житті позивача та дитини.

Відповідно до ч.1 ст.164 СК України, в якій вказано вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав відносно дитини, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на батьків.

Згідно ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов'язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім'ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов'язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності; 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини.

Згідно ст. 19 Сімейного кодексу України орган опіки та піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Однак, у висновку жодним чином не відображено на підставі яких документів орган опіки та піклування встановив факт невиконання батьківських обов'язків. Висновок, на думку суду, є необґрунтованим, не містить жодних об'єктивних даних стосовно суті питання та даних щодо наявності чи відсутності винних дій в ухиленні батька від виховання сина, в ньому не зазначається доцільності втручання в життя дитини шляхом позбавлення батька батьківських прав та висновків про те, яким чином позбавлення батьківських прав захистить інтереси дитини.

Суд вважає, що думка дитини щодо доцільності позбавлення батьківських прав, як на те акцентує представник орган опіки та піклування, сама по собі не може бути достатньої підставою для позбавлення особи гарантованих Конституцією України батьківських прав.

Відповідно до п.п. 15, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов?язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з?ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на цей орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Згідно зі ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов'язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов'язки.

Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

В судовому засіданні не встановлено, що відповідач є особою, яка злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків.

Відповідно до положень ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦК України).

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю (батьком).

На підставі вищевикладеного, суд дійшов до висновку про те, що застосування до ОСОБА_3 крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав є безпідставним і не буде відповідати інтересам дитини.

Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 2 ст. 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову в частині стягнення аліментів.

Керуючись ст.ст.259, 265, 268, 280-282 ЦПК України, ст.ст., 164, 166,180, 181, 182, 184 Сімейного кодексу України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН НОМЕР_1, уродженця м. Юнокомунарівськ Донецької області, місце проживання: АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, ІПН НОМЕР_2, яка проживає за адресою: АДРЕСА_2, аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 1 000 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 16 травня 2018 року, до повноліття дитини.

В задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав громадянина України ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця м. Юнокомунарівськ Донецької області, по відношенню до малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 704,80 грн.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області шляхом подачі в 30-денний строк з дня складення повного судового рішення апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Повний текст рішення складено 26.10.2018 р.

Суддя Бердянського міськрайонного суду

Запорізької області О. М. Білоусова