АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«27» лютого 2018 року

м. Харків

справа № 646/6703/17-ц

провадження № 22ц/790/1597/18

Апеляційний суд Харківської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя - доповідач),

суддів - Бровченка І.О., Яцини В.Б.,

за участю секретаря - Баранкової В.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Державне підприємство «Об'єднана компанія «Укрвуглереструктуризація» розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства «Об'єднана компанія «Укрвуглереструктуризація» на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 05 грудня 2017 року в складі судді Шелест І.М.,

в с т а н о в и в:

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Об'єднана компанія «Укрвуглереструктуризація» про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні та компенсації доходів.

Позов мотивовано тим, що з 01 січня 2011 року він перебував у трудових відносинах з відокремленим підрозділом «Донецька виконавча дирекція з ліквідації шахт» Державного підприємства «Об'єднана компанія «Укрвуглереструктуризація» та працював на посаді майстра охорони праці.

28 листопада 2014 року він звільнився за статтею 38 КЗпП України за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію.

Зазначив, що заборгованість по заробітній платі у розмірі 13925,95 грн. в день звільнення йому не сплачена, тому у 2016 році він звернувся до суду.

Заочним рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 15 липня 2016 року у цивільній справі № 646/6536/16-ц його позов задоволено та стягнуто з Державного підприємства «Об'єднана компанія «Укрвуглереструктуризація» на його користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 13925,95 грн. Заочне рішення набрало законної сили 15 серпня 2016 року та на його виконання видано виконавчий лист 30 серпня 2016 року.

Постановою головного державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва від 12 вересня 2016 року відкрито виконавче провадження у справі, яке на теперішній час не закінчено, заборгованість по заробітній платі йому повністю не виплачена.

Зазначив, що заочним рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 15 липня 2016 року у цивільній справі № 646/6536/16-ц встановлено, що Державним підприємством «Об'єднана компанія «Укрвуглереструктуризація» порушено його право на оплату праці, таким чином розрахунок з ним не проведено безпідставно, при цьому між сторонами відсутній спір про розмір належних до виплати сум заборгованості.

Вказав, що за листопад 2014 року йому нараховано 17198,37 грн., яка складається з окладу в розмірі 3617,00 грн., компенсації за відпустку - 1424,28 грн., надбавки за вислугу років - 391,84 грн. та заборгованості з заробітної плати за попередні періоди - 11765,25 грн.; при цьому робочі дні у листопаді враховано як 20, робочі часи як 160, тобто він працював 8 - годинний робочий день п'ятиденний робочий тиждень. З довідки податкової вбачається, що йому в 4 кварталі 2014 року нараховано заробітну плату у розмірі 19464,24 грн., виплачено 2265,87 грн., нараховано податку 2974,51 грн.

Кількість робочих днів у жовтні та листопаді 2014 року склала 43 робочих дня, час затримки розрахунку за період після звільнення до дати звернення до суду з 01 грудня 2014 року по 30 вересня 2017 року, кількість робочих днів у період затримки становить 709 днів, отже середній заробіток за весь час затримки розрахунку становить 132200,14 грн.

Компенсація втрати частини доходів у зв'язку з порушенням відповідачем строків виплати у листопаді 2014 року всіх нарахованих при звільненні сум у розмірі 19925,95 грн., які стягнуті за рішенням суду, за період з 01 грудня 2014 року по 30 вересня 2017 року становить 11032,14 грн.

Просив стягнути з Державного підприємства «Об'єднана компанія «Укрвуглереструктуризація» на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 грудня 2014 року по 30 вересня 2017 року у сумі 132200,14 грн. та компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків оплати їх виплати за період з 01 грудня 2014 року по 30 вересня 2017 року у сумі 11032,14 грн., а всього 143232,28 грн.; стягнути з Державного підприємства «Об'єднана компанія «Укрвуглереструктуризація» на його користь судовий збір у сумі 1432,32 грн.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 05 грудня 2017 року позов ОСОБА_1 - задоволено, стягнуто з Державного підприємства «Об'єднана компанія «Укрвуглереструктуризація» на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за період затримки розрахунку за період з 01 грудня 2014 року по 30 вересня 2017 року в розмірі 132200,14 грн. та компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків оплати їх виплати за період з 01 грудня 2014 року по 30 вересня 2017 року у сумі 11032,14 грн., а всього 143232,28 грн.; стягнуто з Державного підприємства «Об'єднана компанія «Укрвуглереструктуризація» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1432,32 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду Державне підприємство «Об'єднана компанія «Укрвуглереструктуризація» подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог; здійснити розподіл судових витрат.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини справи, що мають значення для справи; висновки суду не відповідають обставинам справи, порушені та неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права. Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув уваги на те, що шахта «Брянківська» знаходиться на неконтрольованій Україною території, на якій тимчасово не діють органи влади України, призупинено казначейське обслуговування розпорядників, одержувачів бюджетних коштів та інших клієнтів, а також призупинено здійснення усіх видів фінансових операцій на зазначеній території банками України, небанківськими установами та національного оператора поштового зв'язку, що позбавляє підприємство можливості повноцінно здійснювати господарську діяльність, здійснювати розрахунки, в тому числі і заробітну плату працівникам шахти та інше; що підприємство засноване на державній власності відповідно до наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України № 358 від 15 травня 2014 року та належить до сфери його управління; що підприємство є неприбутковим, включено до реєстру неприбуткових установ та організацій 07 липня 2014 року, що підтверджується рішенням Державної податкової інспекції у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві № 534/26-57-12-04-41 від 19 грудня 2016 року, також підприємство 25 червня 2014 року включено до Єдиного реєстру розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів; що утримання підприємства здійснюється в межах коштів, передбачених на цю мету проектом ліквідації гірничого підприємства за окремим кошторисом (переліком), який щороку затверджується Міненерговугілля України в межах паспорта бюджетної програми КПКВК 1101070 «Реструктуризація вугільної та торфодобувальної промисловості», який погоджено з Міністерством фінансів України, інших коштів для фінансування видатків у підприємства немає; що згідно з вимогами Постанови № 595 та відповідно до листа Державної казначейської служби від 13 жовтня 2014 року № 14-08/32914-22698 «Щодо дотримання бюджетного законодавства», Постанови Національного Банку України від 06 серпня 2014 року № 466 «Про зупинення здійснення фінансових операцій» на тимчасово непідконтрольній Україні території, витрати з державного бюджету, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів, казначейське обслуговування розпорядників бюджетних коштів призупинено до повного повернення території під контроль органів державної влади України, таким чином фінансування бюджету видатків проекту ліквідації шахти «Брянківська» здійснювалося до прийняття Постанови Кабінету Міністрів України № 595; що в затверджених Міністерством енергетики та вугільної промисловості України та Міністерством фінансів України на 2015, 2016, 2017 роки паспортах бюджетної програми «Реструктуризація вугільної та торфодобувальної промисловості» не передбачено фінансування проекту ліквідації шахти «Брянківська»; що підприємство при відсутності затвердженого фінансування та існуючий забороні здійснювати видатки за проектами, які знаходяться на непідконтрольній території, не має правових підстав сплатити заборгованість з заробітної плати ОСОБА_1 та не має вини у невиплаті заробітної плати, а відповідно і покладеного обов'язку, як на винну особу, обов'язку по сплаті фактично фінансових санкцій у вигляді середнього заробітку за весь час до моменту повного розрахунку.

06 лютого 2018 року ОСОБА_1 надав відзив на апеляційну скаргу, в якому ОСОБА_1 зазначив, що він заперечує проти апеляційної скарги, рішення суду вважає ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права.

В судове засідання учасники справи не з'явилися. Матеріали справи містять відомості про вручення учасникам справи судових повісток. 06 лютого 2018 року Державне підприємство «Об'єднана компанія «Укрвуглереструктуризація» та 26 лютого 2018 року ОСОБА_1 подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, які задоволено.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вимог закону, обставин справи, судова колегія вважає за можливе розглянути справу за відсутністю учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу Державного підприємства «Об'єднана компанія «Укрвуглереструктуризація» необхідно залишити без задоволення, рішення суду - залишити без змін. При цьому судова колегія виходить з наступного.

Рішення мотивовано тим, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Враховуючи, що фактичний розрахунок з ОСОБА_1 відбувся 15 листопада 2017 року, з відповідача відповідно до статті 117 КЗпП України підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку та компенсація за несвоєчасну виплату заробітної плати.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що з 01 січня 2011 року ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відокремленим підрозділом «Донецька виконавча дирекція з ліквідації шахт» Державного підприємства «Об'єднана компанія «Укрвуглереструктуризація» та працював на посаді майстра охорони праці.

28 листопада 2014 року ОСОБА_1 звільнено за статтею 38 КЗпП України за власним бажанням.

Заочним рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 15 липня 2016 року у цивільній справі № 646/6536/16-ц за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Об'єднана компанія «Укрвуглереструктуризація» про виплату заборгованості по заробітній платі стягнуто з Державного підприємства «Об'єднана компанія «Укрвуглереструктуризація» на користь ОСОБА_1 заборгованість по виплаті заробітної плати у розмірі 13925,95 грн., допущено негайне виконання рішення суду в частині присудження працівникові виплати заробітної плати за один місяць, вирішено питання щодо судових витрат.

В провадженні Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві перебувало виконавче провадження ВП № 521687933 з примусового виконання виконавчого листа № 646/6536/16-ц виданого 30 серпня 2016 року Червонозаводським районним судом м. Харкова про стягнення з Державного підприємства «Об'єднана компанія «Укрвуглереструктуризація» на користь ОСОБА_1 заборгованості по виплаті заробітної плати у розмірі 13925,95 грн.

Постановою головного державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 15 листопада 2017 року виконавче провадження ВП № 521687933 з примусового виконання виконавчого листа № 646/6536/16-ц виданого 30 серпня 2016 року Червонозаводським районним судом м. Харкова закінчено, у зв'язку з виконанням рішення у повному обсязі.

Із розрахункових листів вбачається, що заробітна плата позивача за останні 2 місяці перед звільненням становила: за листопад 2013 року - 1395,33 грн., за грудень 2013 року - 1024,55 грн.; за листопад 2014 року позивачу нараховано до виплати 17198,37 грн., яка складається з окладу в розмірі 3617,00 грн., компенсації за відпустку - 1424,28 грн., надбавки за вислугу років у сумі 391,84 грн. та заборгованості з заробітної плати за попередні періоди - 11765,25 грн., при цьому робочі дні у листопаді враховано як 20, робочі часи як 160, тобто позивач працював 8-годинний робочий день п'ятиденний робочий тиждень.

Із довідки податкової вбачається, що позивачу в 4 кварталі нараховано заробітну плату у розмірі 19464,24 грн., виплачено 2265,87 грн., нараховано податку 2974,51 грн.

У 4 кварталі 2014 року позивач відпрацював 2 повні місяці жовтень та листопад (28 листопада 2014 року звільнився).

При обчисленні середньої заробітної плати враховуються оклад у 3617,00 грн. та надбавку за вислугу років у 391,84 грн. за кожний з двох останніх місяців (жовтень та листопад), інші виплати не враховуються на підставі пункту 4 розділу ІІІ Порядку № 100.

Кількість робочих днів у жовтні та листопаді 2014 року склала 43 робочі дні (23 та 20 відповідно), тому обчислення розміру середньоденної заробітної плати становить: 3617,00 (оклад за жовтень 2014 року), + 3617,00 (оклад за листопад 2014 року)+391,84 (надбавка за вислугу років у жовтні 2014 року) + 391,84 (надбавка за вислугу років у листопаді 2014 року): 43 робочі дні = 186,46 грн.

Час затримки розрахунку обчислюється за період після звільнення до дати звернення до суду з 01 грудня 2014 року по 30 вересня 2017 року, кількість робочих днів у періоді затримки становить 709 (01.12.2014-31.12.2014 - 23 дні, 2015 рік - 250 днів, 2016 рік - 251 день, 01.01.2017-30.09.2017 - 185 днів).

Таким чином, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції правильно зазначив, що прострочення виплати заробітної плати за період з 01 грудня 2014 року по 30 вересня 2017 року складає 709 днів, тому середній заробіток за час затримки розрахунку становить 132200,14 грн.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

За наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі не проведення його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

У разі не проведення розрахунку у зв'язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. У разі часткового задоволення позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила в заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року у справі № 6-114цс13.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції правильно зазначив, що мало місце не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки, що є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При цьому після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

Відповідний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду України від 29 січня 2014 року у справі № 6-144цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-76цс14.

Як вбачається з матеріалів справи заочне рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 15 липня 2016 року виконане відповідачем лише 15 листопада 2017 року, тому суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що відповідно до статті 117 КЗпП України з Державного підприємства «Об'єднана компанія «Укрвуглереструктуризація» підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку, а саме 132200,14 грн.

Правовий висновок про те, що після ухвалення судом рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати до спірних правовідносин застосовується положення статті 117 КЗпП України викладено в постанові Верховного Суду України від 22 січня 2014 року у справі № 6-159цс13.

Погоджується судова колегія і з висновком суду щодо стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку із затримкою термінів її виплати в розмірі 11032,14 грн., виходячи з наступного.

Статтею 34 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

У випадках порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникові надається право на компенсацію відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», за яким компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Відповідно до Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427, зі змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23 квітня 1999 року № 692, компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи, починаючи з 01 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більш як на один відсоток.

Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованої, але не виплаченої працівникові заробітної плати за відповідний місяць (після утримання податків і платежів) на коефіцієнт приросту споживчих цін.

Коефіцієнт приросту споживчих цін визначається як різниця між часткою від ділення індексу споживчих цін в останній місяць перед виплатою суми заборгованості на індекс споживчих цін у тому місяці, за який виплачується заробітна плата, та коефіцієнтом 1.

За наявності зазначених умов у тому самому порядку компенсації підлягає присуджена за рішенням суду сума заробітної плати, якщо ці умови настали у зв'язку з несвоєчасним виконанням рішення.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач розрахувався з позивачем тільки 15 листопада 2017 року. Враховуючи, що порушено терміни проведення остаточного розрахунку, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню компенсація в розмірі 11032, 14 грн. (13925,95(179,22:100%)-13925,95).

Твердження Державного підприємства «Об'єднана компанія «Укрвуглереструктуризація» про відсутність однієї із складової частини статті 117 КЗпП України - вини у неможливості сплатити заборгованість по заробітній платі ОСОБА_1 при відсутності відповідних видатків та віднесення міста Брянка Луганської області, де знаходиться шахта «Брянківська» ДП «Об'єднана компанія «Укрвуглереструктуризація», до населених пунктів не підконтрольних державі Україна є безпідставними, виходячи з наступного.

За положеннями статті 117 КЗпП України обов'язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства.

Відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини за невиплату належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України.

Згідно з статтею 4 КЗпП України законодавство про працю складається з цього Кодексу та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Відповідно до частини 1 статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання, зокрема, трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Оскільки трудовим законодавством не врегульовано відносини з приводу підстав звільнення від відповідальності за незаконність дій відносно працівника, на ці правовідносини поширюються положення цивільного законодавства.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія.

Отже, непереборною силою є надзвичайна та невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов'язання, за умови що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, і ця подія завдала збитків.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи, але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо (частина 2 статті 14-1 Закон України «Про торгово-промислові палати в Україні»).

Тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення визначає Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» .

Згідно зі статтею 1 цього Закону період проведення антитерористичної операції - це час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Територія проведення антитерористичної операції - це територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

07 листопада 2014 року за № 1085-р та 02 грудня 2015 року за № 1275-р затверджено перелік населених пунктів, де здійснювалась антитерористична операція, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження та які розташовані на лінії зіткнення.

До цього переліку, зокрема, належить місто Брянка Луганської області.

Як зазначив відповідач, його вини у невиплаті заборгованості з заробітної плати позивачу немає, оскільки йому не виділені бюджетні кошти на виплату заробітної плати та з урахуванням пункту 2 Порядку фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню, надання фінансової підтримки окремим підприємствам Донецької і Луганської областей, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України № 595 від 07 листопада 2014 року у населених пунктах Донецької та Луганської областей, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, видатки з державного бюджету здійснюються лише після повернення згаданої території під контроль органів державної влади. Так як позивач працював у місті Брянка на шахті «Брянківська», яка розташована на неконтрольованій території, то видатки із бюджету на заробітну плату таким особам не проводяться.

Вказані вище доводи судова колегія не приймає, оскільки відповідач постійно перебував на підконтрольній Україні території, при цьому юридична адреса відповідача: місто Київ, провулок Приладний № 2-А, а його відокремлений структурний підрозділ - відокремлений підрозділ «Донецька виконавча дирекція з ліквідації шахт» «Об'єднана компанія «Укрвуглереструктуризація», має місцезнаходження: Донецька область, місто Мирноград (м. Димитров), вул. Центральна (вул. Артема) № 36, тобто знаходиться у місті Мирноград, який підконтрольний державній владі України.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач є внутрішньо переміщеною особою та з січня 2015 року проживає в місті Харкові.

Судова колегія звертає увагу також на те, що позивач перебував у трудових відносинах не безпосередньо з шахтою, а з відповідачем, що підтверджується копією трудової книжки.

Отже, зазначені відповідачем постанови Кабінету Міністрів України жодним чином не перешкоджали Державному підприємству «Об'єднана компанія «Укрвуглереструктуризація» проводити виплату заробітної плати позивачу.

Крім того, відповідач не отримував сертифіката Торгово-промислової палати України про засвідчення настання обставин непереборної сили для цього підприємства під час здійснення господарської діяльності на території Луганської області.

Посилання відповідача на те, що положеннями статті 98 КЗпП України передбачено, що оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законів та інших нормативно-правових актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів, у межах бюджетних асигнувань та позабюджетних доходів, а відтак, оплата праці ОСОБА_1 можлива тільки за рахунок коштів державного бюджету, в межах затвердженої програми КПВК 1101070 « Реструктуризація вугільної та торфодобувної промисловості» згідно проекту ліквідації шахти, у якому передбачено кошти на заробітну плату, а тому органи державної влади, в тому числі і відповідач, при відсутності затвердженого фінансування та існуючій забороні здійснювати видатки за проектами, які знаходяться на непідконтрольній території, не має правових підстав сплатити заборгованість з заробітної плати ОСОБА_1 та не має встановленої у судовому засіданні вини у невиплаті заробітної плати, а відповідно і покладення обов'язку, як на винну особу, обов'язку по сплаті фінансових санкцій у вигляді середнього заробітку за весь час затримки до моменту повного розрахунку, судова колегія вважає безпідставними, виходячи з наступного.

Так, положення статті 98 КЗпП України визначають, зокрема, співвідношення правового регулювання оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, та впливу на відносини між власником та працівниками таких установ та організацій щодо оплати праці показників, що встановлюють розміри бюджетних асигнувань та позабюджетних доходів. Правило про оплату праці у межах бюджетних асигнувань та позабюджетних доходів не регулює трудові відносини. Воно стосується розробки кошторисів бюджетних установ та організацій. З його урахуванням пункт 20 Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2002 року № 228, приписує головним розпорядникам бюджетних коштів під час визначення обсягів видатків розпорядників нижчого рівня враховувати об'єктивну потребу в коштах кожної установи, а також в першу чергу забезпечувати бюджетними коштами видатки на оплату праці. Права працівників установ, організацій та підприємств на оплату праці відповідно до трудового законодавства не залежить від розміру бюджетних асигнувань та позабюджетних доходів.

Відсутність бюджетних асигнувань не може вважатися відсутністю вини відповідача у невиплаті позивачу заробітної плати та не проведенні з ним розрахунку при звільненні.

Так, Європейський Суд з прав людини в пункті 26 рішення по справі «Кечко проти України» зазначав, що Суд не приймає аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань.

Таким чином, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, дослідивши обставини справи повно, надавши належну оцінку доказам у справі, дійшов обґрунтованого висновку щодо задоволення позову.

Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Доводи апеляційної скарги зводяться фактично до переоцінки доказів, що не спростовують висновки суду та не дають підстав вважати, що при розгляді справи судом допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.ст.381 - 384, 389 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Об'єднана компанія «Укрвуглереструктуризація» - залишити без задоволення.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 05 грудня 2017 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В.Бурлака

Судді І.О.Бровченко

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 02 березня 2018 року.