АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Постанова

іменем України

29 січня 2018 року

м. Харків

справа № 636/1011/16-ц

провадження № 22-ц/790/560/18

Апеляційний суд Харківської області в складі:

головуючого: Швецової Л.А.,

суддів: Котелевець А.В., Піддубного Р.М.,

за участі секретаря: Кучер Ю.Ю.,

за участі сторін:

позивач - ОСОБА_1

представник позивача ОСОБА_2

відповідач - ОСОБА_3

відповідач - ОСОБА_4

відповідач - ОСОБА_5

треті особи - Чугуївський районний відділ Головного Управління Державної Міграційної Служби України в Харківській області

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 27 жовтня 2017 року (суддя Гуменний З.І.)

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, третя особа Чугуївський районний відділ Головного Управління Державної Міграційної Служби України в Харківській області, про визнання права користування житловим приміщенням, вселення та поновлення реєстраційного обліку,

установив:

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5,про визнання права користування житловим приміщенням, вселення та поновлення реєстраційного обліку. З урахуванням уточнень від 13.06.2016 року, просив: визнати за ним право користування квартирою № 11 по пров. Колгоспний, буд. 7 у м. Чугуєві Харківської області; вселити його в житлове приміщення у квартирі АДРЕСА_1 та зобовязати Чугуївський РВ ГУДМС України у Харківській області та поставити його на реєстраційний облік за вказаною адресою.

В обгрунтування позову вказував, що квартира АДРЕСА_2 перебувала у приватній власності батьків позивача - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з 1982 року, після смерті яких єдиним спадкоємцем став ОСОБА_1 З процедурою отримання і оформлення права на спадщину позивач був не ознайомлений і ОСОБА_8 та її син запропонували позивачу надати свою допомогу для прийняття спадщини, на що ОСОБА_1 погодився і на імя ОСОБА_8 була виписана довіреність на вчинення дій з прийняття та оформлення спадщини позивача. В результаті вказаних дій з оформлення спадщини на ім'я позивача 16.08.2005 року виконавчим комітетом Чугуївської міської ради було видане свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1, яке зареєстроване в Чугуївському МБТІ у реєстровій книзі за № 37-П за р. № 4527/11. В період з жовтня 2004 року по серпень 2005 року, коли ОСОБА_8 займалась оформленням документів із прийняття спадщини, він продовжував проживати в спірній квартирі і вживати алкогольні напої. 09.09.2005 року позивач, перебуваючи у стані алкогольного спяніння, підписав договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1. Після того як власником квартири АДРЕСА_1 став ОСОБА_3 позивач залишився жити у вказаній квартирі до придбання йому відповідачами кімнати у гуртожитку, що вчинено не було. З липня 2012 року позивач не проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1, власники квартири перекрили доступ до приміщення, відібравши ключі.

Позивач вказував, що після вселення до його колишньої квартири сімї ОСОБА_3, місце реєстрації позивача залишилося незмінними у квартирі АДРЕСА_1 і він постійно мешкав там. Примусове виселення із спірної квартири без надання іншого житлового приміщення, вчинення перешкод у вселенні до вказаної квартири та користуванні нею, на думку позивача, свідчить про те, що його цивільні права відповідачами не визнаються та грубо порушуються.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 27 жовтня 2017 року у задоволенні уточненого позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, третя особа Чугуївський РВ ГУДМС України в Харківській області, про визнання права користування житловим приміщенням, вселення та поновлення реєстраційного обліку відмовлено.

Скасовано арешт квартири № 11, що розташована за адресою: Харківська область, м. Чугуїв, пров. Колгоспний (нині - ОСОБА_9), буд. 7, що належить ОСОБА_5 на підставі Договору купівлі-продажу серії 1-1048, НАІ №441187, НАІ №4411888, виданому Чугуївською державною нотаріальною конторою Харківської області 25.05.2016р., накладений ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 30.06.2016 року.

Не погодившись із вказаним вище рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 звернувся на це рішення з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким задовольнити його вимоги у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих сторонами та іншими учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення або неправильне застосування норм матеріального права. Якщо поза увагою доводів апеляційної скарги залишилась очевидна незаконність або необґрунтованість рішення суду першої інстанції у справах окремого провадження, суд апеляційної інстанції перевіряє справу в повному обсязі. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні законні підстави для визнання права користування позивачем квартирою, його вселення та постановлення на реєстраційний облік за цією адресою.

З такими висновками суду першої інстанції судова колегія погоджується виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено, що Згідно з Договором купівлі-продажу від 09.09.2005 року, ОСОБА_1 продав житлову квартиру № 11, а ОСОБА_3 купив житлову квартиру № 11, що знаходиться у м. Чугуєві Харківської області, по пров. Колгоспний, буд. 7, яка належить продавцю на підставі свідоцтва про право власності, виданого відділом ЖКГ, будівництва та комунальної власності виконкому Чугуївської міської ради 16.08.2005 року та зареєстрованого в Чугуївському МБТІ у реєстровій книзі № 37-П за реєстровим № 4527/11. Цей продаж здійснено за 37 500 грн., які ОСОБА_1 отримав від покупця ОСОБА_3 повністю ще до підписання договору. Також у п. 5 Договору купівлі-продажу від 09.09.2005 року визначено, що сторони домовились, що відчужувана квартира буде повністю звільнена продавцем і передана в належному для проживання стані (у тому числі будуть зняті з реєстраційного обліку особи, що в ній мешкають), будуть передані ключі до 01.10.2005 року з дня підписання цього договору, зі сплатою всіх комунальних послуг та інших обовязкових платежів за весь час фактичного проживання.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 03.04.2013 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 03.04.2014 року, у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про зняття з реєстраційного обліку та виселення і зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, первісний позов задоволено у повному обсязі: відповідача виселено з квартири АДРЕСА_3 та знято з реєстрації за вказаною адресою, у задоволенні зустрічного позову відмовлено. 23.07.2014 року вищевказані рішення суду скасовані ухвалою ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ, в частині вирішення первісного позову, рішення в частині зустрічного позову залишено без змін, договір купівлі-продажу не визнано недійсним.

Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 31.10.2014 року позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про зняття з реєстраційного обліку та виселення залишено без розгляду.

У 2016 році квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4, була відчужена ОСОБА_3 ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу серії 1-1048, НАІ №441187, НАІ №4411888, виданому Чугуївською державною нотаріальною конторою Харківської області 25.05.2016 року, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відомості про державну реєстрацію обтяжень на вказане майно відсутні.

Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 30 червня 2016 року накладено арешт на квартиру АДРЕСА_5, яка належить ОСОБА_5

Відповідно до частини 1 статі 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно частини 1 статті 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до договору купівлі-продажу від 09.09.2005 року, ОСОБА_1 продав житлову квартиру № 11, а ОСОБА_3 купив житлову квартиру № 11, що знаходиться у м. Чугуєві Харківської області, по пров. Колгоспний, буд. 7, яка належить продавцю на підставі свідоцтва про право власності, виданого відділом ЖКГ, будівництва та комунальної власності виконкому Чугуївської міської ради 16.08.2005 року та зареєстрованого в Чугуївському МБТІ у реєстровій книзі № 37-П за реєстровим № 4527/11. Цей продаж здійснено за 37 500 грн., які ОСОБА_1 отримав від покупця ОСОБА_3 повністю ще до підписання договору. Також у п. 5 Договору купівлі-продажу від 09.09.2005 року визначено, що сторони домовились, що відчужувана квартира буде повністю звільнена продавцем і передана в належному для проживання стані (у тому числі будуть зняті з реєстраційного обліку особи, що в ній мешкають), будуть передані ключі до 01.10.2005 року з дня підписання цього договору, зі сплатою всіх комунальних послуг та інших обовязкових платежів за весь час фактичного проживання.

Таким чином ОСОБА_3 набув право власності на житлову квартиру № 11, що знаходиться у м. Чугуєві Харківської області, по пров. Колгоспний, буд. 7, яке згодом було відчужене ОСОБА_5

Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Особливим видом права власності є право довірчої власності, яке виникає внаслідок закону або договору управління майном.

Відповідно до частини 1 статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно частин 1, 2 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно із частиною 1 статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що відсутні підстави для визнання права користування житловим приміщенням за ОСОБА_1, вселення та поновлення його реєстраційного обліку у житловій квартирі № 11, що знаходиться у м. Чугуєві Харківської області, по пров. Колгоспний, буд. 7, яка належить на праві власності ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу серії 1-1048, НАІ №441187, НАІ №4411888, виданому Чугуївською державною нотаріальною конторою Харківської області 25.05.2016 року.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, постановлено з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись статтями 365, 366, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 27 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення виготовлено 01 лютого 2018 року.

Головуючий: Швецова Л.А.

Судді: Котелевець А.В.

ОСОБА_10