КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Головуючий у 1-й інстанції - Савлук Т.В.
№22-ц/824/1015/2018 Доповідач - Українець Л.Д.
Справа №755/3323/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2018 року Київський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача УкраїнецьЛ.Д.

суддів Оніщука М.І.,

Шебуєвої В.А.,

за участю секретаря Федорчук Я.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління Ощадбанк» на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 05 квітня 2018 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_3, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Медична компанія» про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В

У лютому 2017 року Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського управління АТ «Ощадбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Медична компанія» про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову зазначало, що 13 січня 2011 року між ним та ТОВ «Медична компанія» укладено договір кредитної лінії №227, згідно якого максимальний ліміт кредитування та встановлено у сумі 3700000 грн. 00 коп.

У забезпечення виконання кредитних зобов'язань, 13 січня 2011 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_3 укладений Договір поруки №227/31, яким поручитель зобов'язувався відповідати перед банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором.

Усупереч вимогам вимог цивільного законодавства та умов кредитного договору, позичальник ТОВ «Медична компанія» систематично порушувало та належним чином не виконувало взяті на себе зобов'язання щодо повернення кредитних коштів.

Рішенням Господарського суду Луганської області від 06 жовтня 2015 року позов АТ «Ощадбанк» до ТОВ «Медична компанія» про стягнення заборгованості за договором кредитної лінії №227 від 13.01.2011 року задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Медична компанія» на користь АТ «Ощадбанк» 3671435, 63 грн.

Проте на даний час рішення суду не виконано.

З урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за Договором кредитної лінії №227 від 13.01.2011 року, яка станом на 04.10.2017 року становить 5587047, 51 грн, з яких: прострочений борг за Кредитом в сумі 2290611,06 гр., простроченні відсотки за користування Кредитом з 06.06.2014 року по 03.10.2017 рік в сумі 1492339,97 грн, інфляційні втрати Банку з липня 2014 року по серпень 2017 року за прострочення сплати Кредиту в сумі 1138278,38 грн; інфляційні втрати Банку з липня 2014 року по серпень 2017 року за прострочення сплати відсотків за користування Кредитом в сумі 414604,01 грн; три проценти річних за прострочення сплати Кредиту з 03.09.2012 року по 03.10.2017 року в сумі 175640,27 грн; три проценти річних за прострочення сплати відсотків за користування Кредитом з 01.12.2011 року по 03.10.2017 року в сумі 75573,82 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 05 квітня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, АТ «Ощадбанк» подало апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі.

Зазначає, що при ухваленні рішення судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, зокрема, надано неналежну оцінку доказам, що містяться в матеріалах справи і мають суттєве значення для її розгляду, застосовано стару редакцію ч. 4 ст.599 ЦК України, що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення.

Вказує, що наявні в матеріалах справи документи не дають підстав вважати, що банк використав право на дострокове повернення кредиту та змінив в односторонньому порядку умови Кредитного договору, оскільки вимога до ТОВ «Медична компанія» та вимога до ОСОБА_3 не були надіслані, відповідно до умов кредитного договору та договору поруки через те, що ЛД УДППЗ «Укрпошта» не здійснювала пересилання до міста Луганська. А відтак, і шестимісячний строк, передбачений ч.4 ст. 559 ЦК України повинен був відраховуватись судом без урахування змін умов кредитного договору.

Крім того вказує, що надіслання вимоги поручителю про усунення порушень за кредитним договором не передбачає зміну умов кредитного договору, оскільки така вимога про дострокове повернення повинна бути направлена саме позичальнику, а не поручителю.

Звертає увагу, що судом першої інстанції не було враховано та не надано належну оцінку фактам звернення банку до суду з позовними заявами щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_3 та доказам, підтверджуючих дані факти, не дивлячись на те, що в самій позовній заяві було про це зазначено, а також надавались пояснення з цього приводу та відповідні докази у відповіді на відзив.

Зазначає, що обчислення строку дії поруки повинно було бути зупиненим на 403 дні, оскільки справа з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав перебувала на розгляді в Сватівському районному суді Луганської області і пред'явити такий позов можна було лише після розгляду судом такого спору.

Вказує, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку щодо відмови в задоволенні позову банку через припинення дії поруки та не врахував, що банком правомірно, в межах шестимісячного строку було пред'явлено позов до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, оскільки термін остаточного повернення кредиту рішенням Господарського суду Луганської області було змінено з 12.01.2016 на 20.10.2015 року, а вимогу про стягнення заборгованості з ОСОБА_3 банком пред'явлено з урахуванням зупинення строку дії поруки.

Враховуючи наведене, обчислення строку дії поруки повинно було бути зупиненим на 403 дні, пред'явлення банком вимоги у судовому порядку до поручителя ОСОБА_3 слід вважати не 22.02.2017 року, а 15.01.2016 року (22.02.2017 року - 404 дні =15.01.2016)

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників позивача та відповідача, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно ч.1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом установлено, що 13 січня 2011 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Державний ощадний банк», в особі Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» та Закритим акціонерним товариством «Медична компанія» укладено Договір кредитної лінії №227, за умовами якогокредит надається у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) в межах максимального ліміту кредитування в розмірі 2200000 грн., зі сплатою 20,5 % річних за користування кредитними коштами, з остаточним терміном повернення не пізніше 12.01.2014року.

17 березня 2011 року між ПАТ «Ощадбанк» та ЗАТ «Медична компанія» укладено Додатковий договір № 1, за яким змінено максимальний ліміт кредитування та встановлено у сумі 3700000 грн. 00 коп., а також внесено зміни до графіку збільшення/зменшення ліміту кредитування.

14 липня 2011 року між ПАТ «Ощадбанк» та ЗАТ «Медична компанія» укладено Додатковий договір № 1, відповідно до якого п. 2.7.1 договору доповнено абзацом наступного змісту: «З 14.07.2011 проценти за користування кредитом розраховуються банком на основі процентної ставки в розмірі 19% річних, яка може бути встановлена в іншому розмірі в порядку, визначеному цим договором».

30 грудня 2011 року між ПАТ «Ощадбанк» та ЗАТ «Медична компанія» укладено Додатковий договір № 3, за яким пункт 2.7.3 договору викладено в наступній редакції: «Нараховані за період з першого дня видачі кредиту або з першого числа звітного місяця по останнє число звітного місяця або по останній день повернення позичальником кредиту проценти повинні бути сплачені позичальником з урахуванням наступного графіку: відсотки за грудень 2011 року - не пізніше 20.01.2012, відсотки за січень 2012 року - не пізніше 15.02.2012, починаючи з лютого 2012 року та в подальшому - щомісячно, не пізніше останнього робочого дня звітного місяця. В разі дострокового погашення кредиту - одночасно з погашенням кредиту».

Додатковим договором від 18.01.2012 № 4, змінено редакцію п. 2.2 договору та зазначено: «Кредит надається у вигляді невідновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) з остаточним терміном повернення не пізніше 12.01.2014 року», а також внесено зміни до графіку збільшення/зменшення ліміту кредитування.

У зв'язку із зміною найменування позичальника з ПАТ «Медична акціонерна компанія» на ТОВ «Медична компанія» укладено Додатковий договір від 31.05.2012 № 5, за яким також внесено зміни до графіку збільшення/зменшення ліміту кредитування.

Відповідно Додаткового договору від 15.08.2012 № 6 змінено редакцію п. 2.7.3 договору та викладено його в наступній редакції: «Нараховані за період з першого дня видачі кредиту або з першого числа звітного місяця по останнє число звітного місяця або по останній день повернення позичальником кредиту проценти повинні бути сплачені позичальником не пізніше п'ятого числа місяця, наступного за звітним, а в разі дострокового погашення кредиту - одночасно з погашенням кредиту. Перший раз позичальник сплачує проценти не пізніше 31.01.2011».

Додатковим договором від 27.11.2012 № 7, який укладено між ПАТ «Ощадбанк» та ЗАТ «Медична компанія, змінено редакцію п. 2.2 Договору та зазначено: «Кредит надається у вигляді невідновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) з остаточним терміном повернення не пізніше 12.01.2016», а також внесено зміни до графіку збільшення/зменшення ліміту кредитування.

Згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Як визначено ч. 1 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

З матеріалів справи, з метоюзабезпечення виконання кредитних зобов'язань, 13 січня 2011 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_3 укладено Договір поруки №227/31, відповідно до предмету договору Поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за несвоєчасне та повне виконання Позичальником Зобов'язання за Кредитним договором, а також додатковими договорами до нього, що укладені та можуть бути укладені у майбутньому за Договором кредитної лінії №227 від 13 січня 2011 року. (а.с. 77-78 т.2)

17 березня 2011 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний Ощадний банк України» та Закритим акціонерним товариством «Медична акціонерна компанія» укладено Додатковий договір №1 до договору поруки №227/31 від 31 січня 2011 року, відповідно якого, сторони погодили викласти п. 2 розділу «Терміни та їх тлумачення» договору поруки №227/31 від 13.01.2011 р. в наступній редакції: Зобов'язання Позичальника, що випливають з Кредитного договору, а саме: повернути Кредитору у розмірі 3700000,00 гривень у строк та на умовах, зазначених у Кредитному договорі.

Згідно статей 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Як убачається з матеріалів справи, ПАТ «Державний Ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» скористався своїм правом на стягнення з ТОВ «Медична компанія» заборгованості за Договором кредитної лінії №227 від 13.01.2011року.

Рішенням Господарського суду Луганської області від 06 жовтня 2015 року в справі №913/660/15стягнуто з ТОВ «Медична компанія» на користь банку строковий борг по кредиту в сумі 661595 грн. 92 коп., прострочений борг по кредиту в сумі 1629015 грн. 14 коп., строкові відсотки по кредиту в сумі 7154 грн. 24 коп., прострочені відсотки по кредиту в сумі 545595 грн. 90 коп., пеню за непогашення кредиту в сумі 564 грн. 09 коп., пеню за непогашення відсотків по кредиту в сумі 2332 грн. 85 коп., 3% річних по простроченому основному боргу в сумі 32659 грн. 87 коп., 3% річних по прострочених відсотках в сумі 10920 грн. 30 коп., інфляційні втрати по простроченому основному боргу в сумі 530575 грн. 89 коп., інфляційні втрати по прострочених відсотках в сумі 179032 грн. 50 коп., судовий збір в сумі 71988 грн. 93 коп.

Звертаючись в суд з позовом до поручителя ОСОБА_3, позивач посилався на те, що ТОВ «Медична компанія», упорушення умов кредитного договору, не здійснювало погашення заборгованості за кредитом в межах суми стягнутої за рішенням Господарського суду Луганської області від 06 жовтня 2015 року, у зв'язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 04.10.2017 року становить 5587047,51 грн., яку й просив стягнути з відповідача на свою користь.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв'язку з припиненням поруки останнього.

З таким висновком суду колегія суддів погоджується в повному обсязі, виходячи з наступного.

Відповідно ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно частини 1 статті 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Згідно з частиною 1 статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Згідно з частиною 1 статті 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Згідно з частиною 2 статті 252 ЦК України термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (статті 530, 631 ЦК України).

Як убачається з п. 2 Договору поруки, ним не встановлений ані строк дії цього договору, ані строк припинення поруки (в розумінні ст. 251, ч. 4 ст. 559 ЦК України), тому судом вірно зауважено, щов цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Судом установлено, що боржник ТОВ «Медична компанія» та поручитель ОСОБА_3 взяли на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 12 січня 2016 року (згідно кредитного договору та додатковими договорами до нього), зобов'язані повернути кредит в повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту.

Отже, поряд з установленням строку дії основного договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Таким чином, у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

У зв'язку з порушенням боржником умов кредитного договору щодо своєчасного внесення чергових платежів та виникненням заборгованості за кредитним договором кредитор використав передбачене ст.ст. 1048, 1050 ЦК України право на односторонню зміну умов кредитного договору, надіславши листи від 29.05.2015 року на ім'я позичальника та поручителя з вимогою усунути порушення Кредитного договору, а саме погашення простроченої заборгованості протягом 20 календарного дня з дати одержання цього повідомлення. (а.с. 84 т.1)

Отже, при зміни кредитором на підставі статті 1050 ЦК України строку виконання основного зобов'язання передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню з цієї дати.

У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

При цьому, строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

Відповідно сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Заборгованість, з приводу якої заявлений позов у справі, виникла у боржника з 31.05.2014 року. ТОВ «Медична компанія» та поручитель ОСОБА_3 взяли на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 12 січня 2016 року. Термін остаточного повернення кредиту рішенням Господарського суду Луганської області від 05.10.2015 року було змінено з 12.01.2016 на 20.10.2015 року.

ПАТ «Державний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» з даним позовом звернувся в суд 23.02.2017 року, тобто з пропуском шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя, тому колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що вимоги банку до ОСОБА_3 як поручителя не підлягають задоволенню у зв'язку з припиненням поруки останнього.

Колегія суддів відхиляє доводи позивача про те, що банком правомірно, в межах шестимісячного строку було пред'явлено позов до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та обчислення строку дії поруки повинно було бути зупиненим на 403 дні, оскільки справа з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав перебувала на розгляді в Сватівському районному суді Луганської області і пред'явити такий позов можна було лише після розгляду судом такого спору, відповідно вимогу про стягнення заборгованості з ОСОБА_3 банком пред'явлено з урахуванням зупинення строку дії поруки. Отже пред'явлення банком вимоги у судовому порядку до поручителя ОСОБА_3 слід вважати не 22.02.2017 року, а 15.01.2016 року (22.02.2017 року - 404 дні =15.01.2016).

Пред'явлення позову до суду це реалізація позивачем права на звернення до суду. Саме із цією процесуальною дією пов'язується початок процесу у справі.

Перебіг строку шляхом пред'явлення позову може перериватися в разі звернення позивача до суду, в тому числі й направлення позовної заяви поштою, здійсненого з додержанням вимог процесуального законодавства. Якщо суд у прийнятті позовної заяви відмовив або її повернув, то перебіг строків не переривається. Не перериває перебігу такого строку й подання позову з недодержанням правил підсудності, а також з іншим предметом спору та з іншими матеріально-правовими підставами.

Як убачається з матеріалів справи, 19.08.2015 року позивач звернувся в Сватівський районний суд Луганської області з позовом про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за договором кредитної лінії №227 від 13.01.2011 року.

Ухвалою Сватівського районного суду Луганської області від 14.01.2016 року позовну заяву АТ «Ощадбанк» повернуто у зв'язку з непідсудністю справи даному суду.

10.06.2016 року позивач повторно звернувся до Сватівського районного суду Луганської області з позовом про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за договором кредитної лінії №227 від 13.01.2011 року.

Ухвалою Сватівського районного суду Луганської області від 10.01.2017 року позовну заяву АТ «Ощадбанк» повернуто для подання до належного суду.

Таким чином, позови про стягнення заборгованості з ОСОБА_3 були подані банком з недодержанням правил підсудності, що не перериває перебіг строку.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячний строк пред'явлення вимог до поручителя є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються, тобто цей строк є преклюзивнимта поновленню не підлягає.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував обставини справи, дав їм належну оцінку і в апеляційного суду відсутні правові підстави для переоцінки доказів.

Рішення суду відповідає вимогам закону, наданим доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління Ощадбанк» залишити беззадоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 05 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та підлягає оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повне судове рішення складено 08 листопада 2018 року.

Суддя-доповідач Л.Д. Українець

Судді М.І. Оніщук

В.А. Шебуєва