Номер провадження 2/243/3398/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«09» листопада 2018 року Словянський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого - судді Хаустової Т.А.,

за участю секретаря судового засідання - Кобець О.М.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду №19 Словянського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Райгородоцької селищної Ради Словянського району Донецької області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Райгородоцької селищної Ради Словянського району Донецької області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 03 лютого 2012 року померла його мати - ОСОБА_2.

Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами та земельної ділянки, що розташовані за адресою: будинок №57, вул. Садова, с. Селезнівка Словянського району Донецької області.

Звернувшись до нотаріуса він отримав Свідоцтво про право на спадщину за законом на вказаний вище житловий будинок, а у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на вказану вище земельну ділянку Постановою нотаріуса від 19 вересня 2017 року йому було відмовлено, у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на імя ОСОБА_2

24 листопада 2008 року помер його батько ОСОБА_3. Після його смерті спадщину, яка складається з земельної ділянки площею 0,25 га, в тому числі ріллі - 0,21 га, під будівлями - 0,04 га, що розташована на території Райогородоцької селищної ради в с. Селезнівка Словянського району Донецької області по вул. Садовій №57, прийняла його мати - ОСОБА_2, про що свідчить Свідоцтво про право на спадщину за законом від 13 серпня 2009 року, однак, за життя не встигла зареєструвати на своє імя вказану земельну ділянку та отримати на неї новий Державний акт.

На теперішній час отримати правовстановлюючий документ на ОСОБА_2 неможливо у звязку з її смертю.

Просить суд визнати за ним, ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1, право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2, померлої 03 лютого 2012 року на земельну ділянку площею 0,25 га, в тому числі рілля 0,21 га, під будівлями - 0,04 га, що розташована на території Райгородоцької селищної ради Словянського району Донецької області за адресою: Донецька область, Словянський район, с. Селезнівка вул. Садова, 57, кадастровий номер :05:000:0042.

Позивач ОСОБА_1 до судового засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. 09 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з Заявою, в якій просить суд розглянути справу без його участі, та задовольнити позовні вимоги (а.с.91).

Представник відповідача Райгородоцької селищної Ради Словянського району Донецької області до судового засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи.

02 листопада 2018 року Райгородоцький селищний голова ОСОБА_4, направив до суду заяву, в якій просить суд розглянути справу без участі представника Райгородоцької селищної Ради Словянського району Донецької області. ( а.с. 88).

Суд, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 до Райгородоцької селищної Ради Словянського району Донецької області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом підлягають задоволенню повністю з огляду на їх законність та обґрунтованість.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Руїз Торіха проти Іспанії» від 09 грудня 1994, заява № 18390/91 вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов'язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Згідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України способом захисту цивільних прав є визнання права.

Як встановлено в судовому засіданні батькові позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 на праві приватної власності належала земельна ділянка, розташована за адресою Донецька область Словянський район, с. Селизнівка, вул. Садова, 57. Вказана земельна ділянка належала йому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, серія І-ДН №094231 від 14 серпня 1997 року (а.с. 13).

24 листопада 2008 року ОСОБА_3 помер.

Вказані обставини в судовому засіданні не оспорювалися.

Після смерті ОСОБА_3 спадщину, в тому числі і земельну ділянку площею 0,25 га, в тому числі рілля 0,21 га, під будівлями - 0,04 га, що розташована на території Райгородоцької селищної ради Словянського району Донецької області за адресою: Донецька область, Словянський район, с. Селезнівка, вул. Садова, 57, кадастровий номер :05:000:0042, прийняла мати позивача - ОСОБА_2, про що свідчить Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі, складеного 13 серпня 2009 року, державним нотаріусом Другої словянської державної нотаріальної контори ( а.с. 11,12).

З матеріалів справи вбачається, що 03 лютого 2012 року померла ОСОБА_2, що підтверджується Свідоцтвом про смерть від 06 лютого 2012 року, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Словянському району Словянського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, серія I-НО № 591252 (а.с. 38).

Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді приватизованої земельної ділянки з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, кадастровий номер :05:000:0042 та житлового будинку, які розташовані за адресою: Донецька область, Словянський район, с. Селезнівка, вул. Садова, №57.

Житловий будинок та приватизована земельна ділянка належали спадкодавцю на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 13 серпня 2009 року, виданого Другою Словянською державною нотаріальною конторою, які вона отримала після смерті ОСОБА_3 (а.с. 12).

Після смерті спадкодавця ОСОБА_2, позивач ОСОБА_1 19 вересня 2017 року отримав у Другій Словянській державній нотаріальній конторі Свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок з відповідними будовами та спорудами, а на земельну ділянку отримав Постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 19 вересня 2017 року у звязку з відсутністю права власності на вказану земельну ділянку на імя ОСОБА_2 (а.с.10,11).

Згідно до п.3.1 Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» «Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» Свідоцтва про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.

Без звернення спадкоємців до нотаріальної контори за одержанням свідоцтва про право на спадщину збільшується ймовірність порушення прав інших осіб, спадкоємців за заповітом, спадкоємців, які прийняли спадщину.

ОСОБА_1 подав заяву про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_2 у передбачений статтею 1270 ЦК України строк. Таким чином, відповідно до ч. 1 статті 1272 ЦК України ОСОБА_1 є особою, яка прийняла спадщину (а.с. 65).

У склад спадкового майна після смерті ОСОБА_2, яка померла 03 лютого 2012 року входить земельна ділянка, площею 0,25 га, в тому числі рілля 0,21 га, під будівлями - 0,04 га, що розташована на території Райгородоцької селищної ради Словянського району Донецької області за адресою: Донецька область, Словянський район, с. Селезнівка вул. Садова, 57, кадастровий номер :05:000:0042, яка передана для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарчих будівель.

Згідно до п.3.1 Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» « Окрім загального кола обставин, які встановлюються судом при вирішенні всіх спорів про право на спадкування, при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове нерухоме майно судам необхідно зясовувати:

1) правовий режим земельної ділянки, на якій розташоване спірне нерухоме майно ( будинок, споруда);

2) чи отримано спадкодавцем дозволи на спорудження будинку, чи затверджено проект на спорудження будинку;

3) коли спадкодавцем було завершено спорудження будинку;

4) чи дотримано при будівництві проекту на спорудження будинку вимог державних протипожежних, санітарних норм;

5) чи посвідчено право власності на нерухоме майно в установленому законом порядку на час виникнення права власності.

Статтями 116, 118 ЗК України визначено підстави й порядок набуття громадянами і юридичними особами права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності.

Зазначене майно належало батькові позивача ОСОБА_3 на підставі: Державного акту на право приватної власності на землю, виданого громадянину України, Акт був зареєстрований в Книзі записів Актів на право приватної власності на землю за № 243. Земельна ділянка була передана на підставі Рішення Райгородоцької селищної Ради народних депутатів віл 10 квітня 1996 року. Розмір земельної ділянки, становить 0,25 га в межах згідно з планом ( а.с.13).

Відповідно до ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

В судовому засіданні також встановлено, що після смерті ОСОБА_3 спадщину, в т.ч. і земельну ділянку прийняла ОСОБА_2, однак, за життя не встигла зареєструвати на своє імя вказану земельну ділянку та отримати на неї новий Державний акт і померла 03 лютого 2012 року.

Викладене було підставою для винесення нотаріусом Постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії видачі позивачу ОСОБА_1 про право на спадщину за законом на земельну ділянку, площею 0,25 га, в тому числі рілля 0,21 га, під будівлями - 0,04 га, що розташована на території Райгородоцької селищної ради Словянського району Донецької області за адресою: Донецька область, Словянський район, с. Селезнівка вул. Садова, 57, кадастровий номер :05:000:0042. Постанова нотаріуса про відмову у вчинені нотаріальної дії видана 19 вересня 2017 року ( а.с.10).

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно з п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування» отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК є правом, а не обов'язком спадкоємця. Відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у відкритті провадження у справі.

Відповідно до частини 5 статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» п.1 «Слід звернути увагу на наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі Свідоцтва про право на спадщину».

Главою 86 ЦК України, а також спеціальним законодавством, зокрема Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій, притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Це знайшло також підтвердження у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику в справах про спадкування».

Нотаріусом ОСОБА_1 було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом 19 вересня 2017 року на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: Донецька область, Словянський район, с. Селезнівка, вулиця Садова, №57 ( а.с. 14), але було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку у звязку з відсутністю права власності на земельну ділянку на імя ОСОБА_2 ( а.с. 10).

Відповідно до Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Вказівки частини 4 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до якої права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що передбачало обовязкову реєстрацію цих прав, розяснення, яке міститься у п.п. 3.3 Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, підлягають задоволенню вимоги спадкоємців про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках відсутності правовстановлюючих документів у звязку з їх втратою та/або відсутності реєстрації обєкта нерухомості за спадкодавцем (на імя спадкодавця).

Згідно п. 22-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 N 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» із наступними змінами та доповненнями відповідно до статей 1225 ЦК України і 131 ЗК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Згідно ст. 116, п. 7 розділу X "Перехідні положення" Земельного Кодексу України, п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 N 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» із наступними змінами та доповненнями громадяни набувають право на землю шляхом передачі ділянок у власність або надання їх у користування. Громадяни зберігають право на земельні ділянки, одержані ними до 1 січня 2002 р. у власність, в розмірах, що були раніше передбачені чинним законодавством.

Таким чином, громадяни не можуть втрачати раніше наданого їм права власності або користування земельною ділянкою, підставою для виникнення права на земельну ділянку є відповідний юридичний факт прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про надання земельної ділянки у власність.

Викладене також підтверджено інформаційним листом Верховного Суду України № 10-1391/0/4-12 від 27 вересня 2012 «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм земельного права». У цьому листі зазначено, що суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність до судових рішень Верховного Суду України.

Органом місцевого самоврядування, Райгородоцькою селищною радою Словянського району Донецької області було прийняте Рішення про передання у приватну власність ОСОБА_3 земельної ділянки, площею 0,25 га, в тому числі рілля 0,21 га, під будівлями - 0,04 га, що розташована на території Райгородоцької селищної ради Словянського району Донецької області за адресою: Донецька область, Словянський район, с. Селезнівка вул. Садова, 57, кадастровий номер :05:000:0042, зазначене Рішення про передання у власність підтверджено видачею правовстановлюючого документу - Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку ( а.с.13).

Після смерті ОСОБА_3 спадщину, в тому числі і земельну ділянку площею 0,25 га, в тому числі рілля 0,21 га, під будівлями - 0,04 га, що розташована на території Райгородоцької селищної ради Словянського району Донецької області за адресою: Донецька область, Словянський район, с. Селезнівка, вул. Садова, 57, кадастровий номер :05:000:0042, прийняла ОСОБА_2, про що свідчить Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі, складеного 13 серпня 2009 року, державним нотаріусом Другої словянської державної нотаріальної контори (а.с. 11,12).

Виходячи з вище викладеного ОСОБА_1 отримав у власність у порядку спадкування після смерті своєї матері ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,25 га, в тому числі рілля 0,21 га, під будівлями - 0,04 га, що розташована на території Райгородоцької селищної ради Словянського району Донецької області за адресою: Донецька область, Словянський район, с. Селезнівка, вул. Садова, 57, кадастровий номер :05:000:0042, але право власності на неї не визнається відповідачем, що є правовою підставою для звернення до суду відповідно до ст. 392 ЦК України.

Відповідно до ст. 152 Земельного Кодексу України та п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 N 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» із наступними змінами та доповненнями спори, пов'язані із земельними відносинами, розглядаються в позовному провадженні.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 Земельного Кодексу України та ст. ст. 15, 16 ЦК України шляхом визнання прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 ЦК України земельна ділянка є обєктом нерухомого майна.

Відповідно до 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до п. 37 Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність субєктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

Відповідно до п. 3 Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 оскільки спір про визнання права власності на земельну ділянку є спором про спадкування, належним відповідачем у зазначених спорах є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності відповідна територіальна громада.

Умови для отримання Свідоцтва про право на спадщину у нотаріальній конторі в позивача немає, тому, відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» її вимога про визнання права на спадщину підлягає судовому розгляду.

Відповідно до вищевикладеного та змісту ст. 16, 392 ЦК України позивач має право на предявлення позову про визнання за ним права власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарчих будівель, площею 0,25 га, в тому числі рілля 0,21 га, під будівлями - 0,04 га, що розташована на території Райгородоцької селищної ради Словянського району Донецької області за адресою: Донецька область, Словянський район, с. Селезнівка, вул. Садова, 57, кадастровий номер :05:000:0042 як на майно, отримане ним у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2, яка померла 03 лютого 2012 року.

Відповідно до п. 37 Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності .

У відповідності до п.2 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ» № 24-150/0/4-13 від 28 січня 2013 року «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» « Момент виникнення права власності на річ ( майно) визначається законом.

Таким чином, виникла ситуація, коли позивач фактично успадкував нерухоме майно, а саме: земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарчих будівель, площею 0,25 га, в тому числі рілля 0,21 га, під будівлями - 0,04 га, що розташована на території Райгородоцької селищної ради Словянського району Донецької області за адресою: Донецька область, Словянський район, с. Селезнівка, вул. Садова, 57, кадастровий номер :05:000:0042 після смерті своєї матері, однак позбавлений можливості оформити спадщину за законом, оскільки його мати за життя не встигла зареєструвати на своє імя вказану земельну ділянку та отримати на неї новий Державний акт і померла 03 лютого 2012 року.

Без документів, які б посвідчували право власності спадкодавця саме на земельну ділянку площею 0,25 га, право власності позивача не визнається.

Правозастосовна позиція щодо вирішення аналогічних спорів викладена у Постанові Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24753/0/4-13 від 15 травня 2013 року, в якому зазначено: «При розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано Свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК України) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і повязує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки.

Відповідно до норм ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність Свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Статтею 1297 ЦК України встановлено обовязок спадкоємця звернутися за Свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як і іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обовязку у виді втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке повязується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав Свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК)».

Як встановлено в судовому засіданні спадкодавець ОСОБА_2 за життя правомірно набула право власності на нерухоме майно: земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарчих будівель, площею 0,25 га, в тому числі рілля 0,21 га, під будівлями - 0,04 га, що розташована на території Райгородоцької селищної ради Словянського району Донецької області за адресою: Донецька область, Словянський район, с. Селезнівка, вул. Садова, 57, кадастровий номер :05:000:0042, але не отримала правовстановлюючого документа про право власності на земельну ділянку і тому за позивачем по справі, слід визнати право власності на спадкове майно, земельну ділянку площею 0,25 га, в тому числі рілля 0,21 га, під будівлями - 0,04 га, що розташована на території Райгородоцької селищної ради Словянського району Донецької області за адресою: Донецька область, Словянський район, с. Селезнівка, вул. Садова, 57, кадастровий номер :05:000:0042, як на майно отримане в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2, померлої 03 лютого 2012 року.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 76, 78, 81, 89, 128, 141, 229, 235, 259, 263, 264, 265, 268, 353, 355, 356 ЦПК України, ст. ст. 15,16,25,328,1216,1222,1225,1268, 1296,1297,1299 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 81, 125, 126, 152 Земельного кодексу України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 „ Про судову практику у справах про спадкування, Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ» № 24-150/0/4-13 від 28 січня 2013 року «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав», ч. 4 ст. 3, ст. 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п. 3.14 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 із наступними змінами та доповненнями суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Райгородоцької селищної Ради Словянського району Донецької області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, право власності на земельну ділянку з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарчих будівель, загальною площею 0,25 га, в тому числі рілля 0,21 га, під будівлями - 0,04 га, яка розташована на території Райгородоцької селищної ради Словянського району Донецької області за адресою: Донецька область, Словянський район, с. Селезнівка, вул. Садова, 57, кадастровий номер :05:000:0042, як на майно, отримане у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2, яка померла 03 лютого 2012 року.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності до п.п. 15.5 п. 15 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення постановлено і підписано в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Повне судове рішення складено 09 листопада 2018 року.

Головуючий:

Суддя Словянського

міськрайонного суду ОСОБА_5.