Апеляційний суд Житомирської області
Справа №274/1581/15-ц Головуючий у 1-й інст. Замега О. В.
Категорія 27 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2018 року Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючого - судді Миніч Т.І.

суддів: Павицької Т.М.,

Трояновської Г.С.

секретаря

судового засідання Кучерявого О.В.

з участю представника відповідача

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Кей Колект"

на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 09 жовтня 2017 року під головуванням судді Замеги О.В.

у цивільній справі №274/1581/15ц за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Кей Колект" до ОСОБА_3, треті особи: Бердичівська державна нотаріальна контора, Реєстраційна служба Бердичівського міськрайонного управління юстиції, про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності,-

в с т а н о в и в:

У квітні 2015 року ТОВ „Кей Колект" звернувся до суду з позовом. Товариство просило звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за ним права власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1, а також зобов'язати Реєстраційну службу внести запис про реєстрацію права власності ТОВ „Кей Колект" на зазначене нерухоме майно. В обгрунтування заявлених вимог позивач зазначав, що 01.06.2007 року між АТ „УкрСиббанк" та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір на суму 30000 доларів США. В забезпечення виконання договору позичальником передано банку в іпотеку житловий будинок АДРЕСА_1. ОСОБА_4 взяті на себе зобов'язання за договором споживчого кредиту належним чином не виконувала та мала заборгованість. ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 померла. Спадкоємцями померлої (боржника), які постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є відповідачі: ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_3. Спадкоємці зобов'язані задовільнити вимоги кредитора в межах вартості майна, одержаного у спадок.

В ході розгляду справи ухвалою Бердичівського міськрайонного суду від 28.03.2017 року ОСОБА_3 визнано правонаступником ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які померли(т.2 а.с.154).

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 09 жовтня 2017 року у задоволенні позову - відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю "Кей Колект" порушує питання про скасування зазначеного рішення та ухвалення нового - про задоволення позову в повному обсязі. На думку апелянта, суд в повній мірі не звернув уваги на те, що предметом позову є звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності. Сам факт закінчення строку дії кредитного договору за наявності заборгованості не є підставою для припинення дії договору іпотеки. До такого висновку дійшов ВСУ в постанові від 22 жовтня 2014 року у справі №6-153 цс 14. Позичальником з настанням терміну 01.06.2010 року зобов'язання за кредитним договором не було виконано, а тому він вважається таким, що не припинився. Крім того, в матеріалах справи відсутня заява відповідача про застосування позовної давності, а тому вважає, що судом першої інстанції було неправильно застосовані норми матеріального права, що призвело до ухвалення незаконного та необгрунтованого рішення.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 01.06.2007 року між ОСОБА_4.(спадкодавцем) та Акціонерним товариством "УкрСиббанк" був укладений договір №0 про надання споживчого кредиту в розмірі 30 000 доларів США, з кінцевим терміном повернення - 01.06.2007 року(т.1 а.с.6-10).

01.06.2007 року в забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором між банком да ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки, згідно з яким в іпотеку Банку передано нерухоме майно, а саме, житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1 (т.1 а.с.12-15). Договір іпотеки є чинним.

12.12.2011 року між ПАТ "УкрСиббанк" то ТзОВ "Кей-Колект" укладено договір факторингу №1, за умовами якого останньому відступлено право вимоги за кредитним договором №0 від 01.06.2007 року (т.1 а.с.17-23).

Згідно з копією свідоцтва про смерть, виданого міським відділом реєстрації актів цивільного стану Бердичівського міськрайонного управління юстиції, актовий запис №977, 13 жовтня 2008 року ОСОБА_4 померла (т.1 а.с.173).

Відповідно до витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №18763440 від 27.02.2009 року зареєстровано спадкову справу. Спадкодавець ОСОБА_4, дата смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 року (т.1 а.с.139). При цьому спадкова справа заведена на підставі претензії Банку до спадкоємців померлого позичальника (т.1 а.с.136).

З матеріалів спадкової справи відносно ОСОБА_4 №222/2009 року вбачається, що станом на 25.11.2014 року спадкоємці із заявами про прийняття спадщини не звертались(т.1 а.с.128-158).

Згідно з довідкою МК ВЖРЕП №3 від 27.03.2012 року №1264 на день смерті ОСОБА_4, разом з нею за адресою АДРЕСА_1 були зареєстровані: чоловік - ОСОБА_5 та син - ОСОБА_3 (т.1 а.с.142).

В силу положень ч.ч.3,5 ст.1268 ЦК зазначені спадкоємці прийняли спадщину, яка належить їм з часу відкриття спадщини.

ОСОБА_5 помер 18.10.2011 року (повідомлення відділу РАЦС по місту Бердичіву Бердичівського МРУЮ у Житомирській області від 28.10.2015 року, актовий запис про смерть №918 від 19.10.2011 року).

Згідно відомостей Бердичівської державної нотаріальної контори від 29.10.2015 року та інформаційної довідки зі Спадкового реєстру спадкова справа щодо майна ОСОБА_5 не відкривалась, спадкоємці із заявами про прийняття спадщини не звертались (т.1 а.с.159-166).

ОСОБА_6 (син позичальника) помер 20.08.2015 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 20.08.2015 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м.Бердичеву реєстраційної служби Бердичівського міськрайонного управління юстиції у Житомирській області, актовий запис №758 (т. 1 а.с.172).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції вважав, що позивачем пропущено строк позовної давності, а тому в позові має бути відмовлено саме з цих підстав.

Проте, погодитися з висновками суду неможливо, оскільки вони зроблені передчасно, без належного з»ясування всіх обставин справи.

Так, статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 71 глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст.526 Цивільного Кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК позовна давність застосовується лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

В даному випадку відповідач не заявив в установленому законом порядку про сплив позовної давності, а тому відсутні правові підстави для застосування закону, що регулюють ці правовідносини.

За таких обставин рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Відповідно ч.1 ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Положення зазначеної норми застосовується у випадку дотримання кредитором норм ст.1281 ЦК України щодо строків пред'явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

Встановлені ст.1281 ЦК України строки - це строки у межах яких кредитор здійснюючи власні дії, може реалізувати своє суб'єктивне право.

Статтею 1281 ЦК України передбачений порядок пред'явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців, а саме:

- ч. 1 Спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги.

- ч. 2 Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

-ч. 3 Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.

- ч. 4 Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Матеріали справи свідчать про те, що Банком у строк, передбачений ч.2 ст.1281 ЦК пред»явлено претензію до спадкоємців померлого боржника шляхом подання заяви до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Отже, строк кредитором не пропущений.

Вирішуючи питання про можливість визнання за позивачем права на предмет іпотеки, апеляційний суд виходить з наступного.

Пред'являючи позов, ТОВ «Кей Колект» посилалось на те, що у результаті неналежного виконання умов кредитного договору утворилася заборгованість, яку позичальник та його спадкоємці, незважаючи на вимоги, не погасили, що є підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки. Розмір заборгованості становить 734417, 07 грн. (т.1 а.с.25).

Пунктами 5.1.-5.4 договору сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання.

Позасудове врегулювання здійснюється одним з наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки: передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя, у порядку встановленому Законом України «Про іпотеку»; отримання іпотеко-держателем права продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі окремого договору купівлі-продажу про задоволення вимог іпотекодержателя, у порядку встановленому Законом України «Про іпотеку».

Позасудове врегулювання може бути застосовано сторонами в будь-який момент звернення стягнення на предмет іпотеки, але в будь-якому разі лише до моменту набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки (т.1 а.с. 12-15).

Відповідно до п.2ч.1 ст.1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Частиною 1 ст.33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Частинами 1та3 ст.36 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому ст.37 цього Закону.

Згідно ч.1 ст.37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки,є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Отже, передбачений вищевказаною нормою договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, повинні відповідати загальним положенням про договір, установленим розділом II книги п'ятої ЦК України. При дотриманні цих умов іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки з дотриманням умов звернення стягнення та порядку реалізації, передбачених Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрації обтяжень».

Таким чином, у разі встановлення такого способу звернення стягнення у договорі іпотекодержатель на підставі ч.2 ст.16 ЦК України має право вимагати застосування його судом.

Згідно з п.4.2 договору іпотеки звернення стягнення щодо предмета іпотеки здійснюється: на підставі рішення суду або на підставі виконавчого напису нотаріуса або позасудового врегулювання у відповідності до умов цього договору та Закону України «Про іпотеку».

Право визначення підстави та способу звернення стягнення належить іпотекодержателю (п. 4.6 договору іпотеки).

Отже, виходячи з положень ч. 2 ст. 16 ЦК України, ч.3 ст.33, ст.36, ч.1 ст.37 Закону України «Про іпотеку» не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором.

Указаний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 11 грудня 2013 року № 6-124цс13 та від 14 вересня 2016 року № 6-1219цс16 і відповідно до ст.360-7 ЦПК України (вредакції на час ухвалення оскаржуваного рішення) є обов'язковим для всіх судів України.

Крім того, у п.39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що з урахуванням положень ч. 3 ст. 33, ст.36, ч.1ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що з урахуванням цих норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі ч.2 ст.16 ЦК України має право вимагати застосування його судом.

Проте, суд першої інстанції на наведене уваги не звернув та належним чином не перевірив наявності застереження в договорі іпотеки щодо звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за іпотекодержателем права власності на нього та дійшов передчасного висновку про те, що позивач пропустив строк позовної давності.

За наведених обставин позов в цій частині вимог підлягає задоволенню.

При цьому суд враховує, що розрахунок заборгованості та правильність оцінки спірного іпотечного майна не спростовані.

Разом з тим, суд вважає безпідставними вимоги позивача про зобов»язання Реєстраційної служби Бердичівського міськрайонного управління юстиції внести запис в Державний реєстр про реєстрацію права на спірне нерухоме майно за позивачем, враховуючи відсутність доказів про відмову внести такий запис а також процесуальний статус цієї юридичної особи у справі (третя особа).

За таких обставин в цій частині вимог в позові слід відмовити.

Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК апеляційний суд покладає на відповідача обов»язок відшкодувати понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору.

Керуючись ст.ст.258,259,367,374,376,381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Кей Колект" задоволити частково .

Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 09 жовтня 2017 року скасувати та ухвалити нове - про часткове задоволення позову.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в загальній сумі 734417 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок АДРЕСА_1 ринковою вартістю 216940 грн., власником якого значиться ОСОБА_4, шляхом визнання права власності на предмет іпотеки за Товариством з обмеженою відповідальністю "Кей Колект".

В задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Кей Колект" 7673,4 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий: Судді:

Повний текст постанови складений 06.03.2018 року.