Провадження № 2/537/46/2018
Справа № 537/2250/17
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05.02.2018 року Крюківський районний суд міста Кременчука Полтавської області в складі: головуючої судді Зоріної Д.О., при секретарі Чернявській А.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третьої особи Відділу ведення реєстру Крюківської районної адміністрації Кременчуцької міської ради Полтавської області, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зобовязання зняття з реєстрації місця проживання, -
Позивач, ОСОБА_1, звернулась до суду із позовною заявою, де просить суд ухвалити рішення, яким визнати відповідача, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме житловим будинком №49 по вулиці Володимира Вернадського (Червонофлотська) в місті Кременчуці Полтавської області; зобовязати Відділ ведення реєстру Крюківської районної адміністрації Кременчуцької міської ради Полтавської області зняти ОСОБА_2 з реєстрації місця проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 (Червонофлотська), будинок 49.
Свої вимоги позивач мотивувала тим, що вона є власником ? частки житлового будинку №49 по вулиці Володимира Вернадського (Червонофлотська) в місті Кременчуці Полтавської області. У вказаному будинку в якості наймача проживав цивільний чоловік покійної матері позивача ОСОБА_2, який з 16 січня 2009 року зареєстрований за зазначеною адресою. Позивач зазначає, що після смерті її матері, що мала місце 11 січня 2016 року, відповідач виїхав із вказаного будинку, та фактично з того часу в ньому не проживає. Оскільки, як вказує позивач, ОСОБА_2 не проживає в ІНФОРМАЦІЯ_3 (Червонофлотська) в місті Кременчуці Полтавської області тривалий час, без поважних причин не користується житловим приміщенням, яке належить позивачу, жодним чином не приймає участі в утриманні будинку, тим самим створюючи позивачу перешкоди в користуванні та розпорядженні її власністю, остання і вимушена звернутись до суду із позовом про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.
Позивач, ОСОБА_1, в судове засідання не зявилась, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, надала до суду заяву, згідно якої просила справу розглянути без її участі та зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідач, ОСОБА_2, в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, не надав до суду пояснень про причини неявки.
Представник третьої особи, Відділу ведення реєстру Крюківської районної адміністрації Кременчуцької міської ради Полтавської області, в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, не надав до суду пояснень про причини неявки.
15 грудня 2017 набув чинності Закону України №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, яким Цивільно-процесуальний кодекс України викладено в новій редакції.
Згідно із частиною 3 статті Цивільно-процесуального кодексу України (в редакції від 15 грудня 2017 року), провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до пункту 9 частини 1 Перехідних положень Цивільно-процесуального кодексу України (в редакції від 15 грудня 2017 року), справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 280 Цивільно-процесуального Кодексу України (в редакції від 15 грудня 2017 року), суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не зявився в судове засідання без поважних причини або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторони позивача та відповідача на підставі письмових матеріалів справи, оскільки останній був належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи, він не повідомив суд про причини неявки, ним не подано відзив, позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
Вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд встановив наступне.
Як вбачається зі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 08 лютого 2017 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області ОСОБА_3, та зареєстрованого в реєстрі за номером 84, ОСОБА_1 є власником ? частини житлового будинку з господарськими будівлями №49 по вулиці Володимира Вернадського (Червонофлотська) в місті Кременчуці Полтавської області.
Вказаний факт підтверджується також витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №79864276 від 08 лютого 2017 року.
Згідно зі статтею 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні.
Відповідно до статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно довідки за вих..№1054/36, виданої ТОВ «Місто для людей Кременчук» 23 травня 2017 року, за адресою: будинок №49 по вулиці Вернадського (Червонофлотська) в місті Кременчуці зареєстровані: ОСОБА_1 (співвласник), ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_4 (донька), ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_5 (донька), ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_2 (наймач), ІНФОРМАЦІЯ_1.
Факт реєстрації відповідача ОСОБА_2 за зазначеною адресою підтверджується також відповіддю Крюківської районної адміністрації Виконкому Кременчуцької міської ради Полтавської області №2887/01-27 від 04 липня 2017 року.
Як встановлено в судовому засіданні, відповідач по справі у зазначеному домоволодінні не проживає з січня 2016 року.
Зазначений вище факт підтверджується актом про не проживання ТОВ «Місто для людей Кременчук» від 23 травня 2017 року б/н, засвідчений громадянами ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які підтвердили, що ОСОБА_2 не проживає у ІНФОРМАЦІЯ_7 з січня 2016 року по теперішній час; акт підписаний фахівцем відділу по зверненням громадян ОСОБА_8
Згідно із частиною 1 статті 383 Цивільного кодексу України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
У відповідності до частини 1 статті 386 власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчиненню нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Відповідно до вимог статті 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Статтею 41 Конституції України, статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,до якої України приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що відповідачем внаслідок наявності його реєстрації у помешканні, співвласником якого є позивач, порушено право останньої на володіння та розпорядження своїм майном; ОСОБА_2, будучи зареєстрованими у домоволодінні, співвласником якого є позивач, порушує її права та законні інтереси, в зазначеному домоволодінні не проживає понад шість місяців.
Згідно зі статтею 163 Житлового кодексу УРСР, у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу.
Так, відповідно до частини 1 статті 71 Житлового кодексу УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Так, в судовому засіданні достовірно встановлений факт, що відповідач, ОСОБА_2 зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_7, співвласником якого є позивач. Однак, відповідач не проживає у зазначеному домоволодінні з січня 2016 року і по теперішній час.
Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідачем втрачено право на користування зазначеним житлом, оскільки він відсутній у вказаному будинку понад шість місяців без поважних причин.
Враховуючи викладене, приймаючи до уваги доведений в судовому засіданні факт непроживання відповідача, ОСОБА_2, в помешканні, співвласником якого є позивач, понад шість місяців без поважних причин, а також ті обставини, що реєстрація відповідача перешкоджає позивачу, як співвласнику домоволодіння, в повній мірі користуватися та розпоряджатися належними їй правами в зазначеному будинку, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання особи такою що втратила право користування житловим притміщенням, у звязку з чим вони підлягають задоволенню.
Щодо позовних вимог в частині зобовязання Відділу ведення реєстру Крюківської районної адміністрації Кременчуцької міської ради Полтавської області зняти з реєстрації ОСОБА_2, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні зазначених вимог, оскільки статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено обовязковість зняття з реєстрації місця проживання осіб, яких за рішенням суду визнано такими, що втратили право користування житловим приміщенням.
Оскільки, статтею 141 Цивільно-процесуального кодексу України ( в редакції від 15 грудня 2017 року) передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2І на користь ОСОБА_1В судовий збір в розмірі 640 грн. 00 коп., який було сплачено позивачем при подачі позову до суду.
Керуючись статтями 5, 10, 13, 19, 76, 77, 81, 133, 141, 263, 264, 265, 280, 281, 282 Цивільного процесуального кодексу України (в редакції від 15 грудня 2017 року), статтями 319, 321, 383, 386, 391, 405 Цивільного Кодексу України, статтями 163, 71 Житлового кодексу УРСР, суд , -
Позовні вимоги ОСОБА_1 (місце реєстрації: Полтавська область, місто Кременчук, вулиця Володимира Вернадського (Червонофлотська), будинок 49, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 до ОСОБА_2 (місце реєстрації: Полтавська область, місто Кременчук, вулиця Володимира Вернадського (Червонофлотська), будинок 49) про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зобовязання зняття з реєстрації місця проживання задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком №49 по вулиці Володимира Вернадського (Червонофлотська) в місті Кременчуці Полтавської області.
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо зобовязання Відділ ведення реєстру Крюківської районної адміністрації Кременчуцької міської ради Полтавської області зняти ОСОБА_2 з реєстрації місця проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 (Червонофлотська), будинок 49, відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 640 грн. 00 коп., сплачений нею при подачі позову до суду.
Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя : Д.О. Зоріна