ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 543/751/18 Номер провадження 22-ц/814/326/18Головуючий у 1-й інстанції Смілянський Є.А. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2018 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - доповідача: Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі: Ачкасовій О.Н.

переглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві у порядку спрощеного провадження матеріали заяви за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на ухвалу Оржицького районного суду Полтавської області від 11 вересня 2018 року ухвалену суддею Смілянським Є.А., повний текст ухвали складено - дати не вказано

по матеріалам заяви ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів.

Ухвалою Оржицького районного суду Полтавської області від 11.08.2018 року відмовлено заявнику у видачі судового наказу про стягнення аліментів.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 ЦПК України, оскільки із заяви і доданих документів вбачається, що заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 ЦПК України, адже зазначена норма процесуального закону не передбачає можливість видачі наказу в разі стягнення аліментів у розмірі однієї четвертої частини заробітку ( доходу ) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму до досягнення дітьми повноліття. Вимога про стягнення аліментів в розмірі не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму заявлена разом з вимогою про стягнення аліментів у розмірі однієї четвертої заробітку (доходу) вказує на наявність спору, що узгоджується з ч. 5 ст. 183 СК України, а саме п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України та ч. 5 ст. 183 СК України передбачають право особи звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Вказані норми закону є чітко визначеними (імперативними) і такими, що не підлягають додатковому чи розширеному тлумаченню, інакше вони будуть суперечити суті правової норми щодо стягнення аліментів в наказному провадженні. Посилання заявника на ч. 2 ст. 182 СК України не є підставою для задоволення її вимог в частині стягнення аліментів в розмірі не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, яка, посилаючись на неповне з»ясування судом обставин справи, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, просить ухвалу суду скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що дійсно п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України та ч. 5 ст. 183 СК України не визначено мінімальний розмір аліментів, які необхідно стягувати на утримання дитини, але ст. 182 СК України містить категоричний припис щодо мінімального розміру аліментів, який не може бути меншим, ніж 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на даний час склалася така судова практика, що суди приймають заяви про видачу судового наказу з вимогою «але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку» та, видаючи судовий наказ, зазначають, що аліменти необхідно стягувати в розмірі визначено частини від усіх видів доходу боржника «але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку» до досягнення дитиною повноліття.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Апеляційний суд у складі колегії суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Предметом заяви про видачу судового наказу є стягнення аліментів у розмірі ? частини усіх видів доходу ОСОБА_3, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов»язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Таким чином, законодавець чітко визначив вимоги, за якими може бути видано судовий наказ, який є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених саме ст. 161 ЦПК України.

Заявлена заявником ОСОБА_2 вимога входить у перелік вимог ст. 161 ЦПК України, частина вимоги «але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття» не перевищує розмір зазначений законодавцем у вказаній нормі права «але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину», тому суд першої інстанції неправомірно відмовив у видачі судового наказу.

Згідно ст. 374 ч.1 п. 6 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно ст. 379 ч.1 п. 4 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 2, 374 ч.1 п.6, 379 ч.1 п. 4, 381 - 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Оржицького районного суду Полтавської області від 11 вересня 2018 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 07 листопада 2018 року.

Головуючий суддя-доповідач Дорош А.І.

Судді: Лобов О.А.

Триголов В.М.