Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 310/1141/17 Головуючий у 1-й інстанції Вірченко О.М.
Пр. № 22-ц/778/199/18Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя Гончар М.С.

судді Кочеткова І.В., Маловічко С.В.

за участі секретаря Ващенко З.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 на заочне рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 08 червня 2017 року у справі за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ПРИВАТБАНК» (надалі - Банк) до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2017 року Банк звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на користь Банку заборгованість за кредитним договором № б/н від 19.05.2008 року станом на 31.12.2016 року у розмірі 38416,47 грн., яка складається із: 3201,62 грн. - заборгованості за кредитом, 29809,30 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом, 3100,00 грн. заборгованості за пенею та комісією, а також штрафів відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штрафу (фіксована частина) та 1805,55 грн. - штрафу (процентна складова), від сплати якої на користь Банку відповідач у добровільному порядку ухиляється, а також судовий збір 1600,00 грн.

Заочним рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 08 червня 2017 року (а.с. 43-44) позовні вимоги Банку задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Банку заборгованість за кредитним договором б/н від 19 травня 2008 року у розмірі 38416,47 грн., судовий збір в розмірі 1600,00 грн., а всього 40016,47 грн.

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 06 липня 2017 року (а.с. 88) заяву ОСОБА_2 про перегляд вищезазначеного заочного рішення від 08 червня 2017 року залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним заочним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 96-99) просила рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти нове рішення, яким в позовних вимогах Банку до неї у цій справі відмовити у повному обсязі.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито (а.с. 106), справу призначено до апеляційного розгляду (а.с. 108) з урахуванням навантаженості судді-доповідача та колегії суддів, яка має постійний склад (в Апеляційному суді Запорізької області замість 71 судді за штатом працює фактично 20 суддів, з яких 13 суддів у складів судової палати у цивільних справах), а також відпустки судді - доповідача (а.с.113).

Ухвалою апеляційного суду (а.с. 116) розгляд цієї справи призначений в режимі відеоконференції в порядку задоволення клопотання представника відповідача (а.с.114)..

Банк подав апеляційному суду письмові заперечення на вищезазначену апеляційну скаргу відповідача із додатками (а.с. 119-132).

Розгляд цієї справи було розпочато апеляційним судом у судовому засіданні 02 листопада 2017 року за присутністю представників сторін: заслухано доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, у розгляді цієї справи оголошено перерву в режимі відеоконференції (а.с.141) в порядку задоволення клопотання представників сторін (а.с. 138-139).

У судове засідання 01 лютого 2018 року належним чином повідомлена про час та місце розгляду цієї справи (а.с. 145) відповідач ОСОБА_2 не з'явилась, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістила, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавала.

Представник відповідача ОСОБА_2 за довіреністю - адвокат (а.с. 100-103) ОСОБА_3 та представник Банку за довіреністю (а.с. 151) ОСОБА_4 з'явились у судове засідання 01 лютого 2018 року до апеляційного суду безпосередньо, а не в режимі відеоконференції.

В силу вимог п. 9 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 року № 2147-VІІ, якій набрав чинності з 15.12.2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Встановлено, що апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито ще до 15.12.2017 року (ухвала апеляційного суду а.с. 106).

В силу вимог ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

При вищевикладених обставинах, апеляційний суд визнав неповажною причину неявки у дане судове засідання відповідача ОСОБА_2 і на підставі ст. 372 ч. 2 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, ухвалив розглядати дану справу апеляційним судом у даному судовому засіданні за відсутністю останньої за присутністю відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та представника Банку - ОСОБА_4 в загальному режимі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, у тому числі:

- представника відповідача, який у тому числі на запитання апеляційного суду зазначав, що відповідач, яка не є фахівцем в галузі права, про застосування строку позовної давності дійсно не заявляла у суді першої інстанції у цій справі, хоча судові повістки суду першої інстанції на судові засідання отримувала завчасно, вперше про позовну давність було заявлено в заяві відповідача про перегляд заочного рішення,

- представника Банку, який у тому числі на запитання апеляційного суду зазначав, що сума заборгованості у розмірі 3100,00 грн. є саме сумою пені, а не комісією, мають місце підвищені відсотки, що відповідає п. 5.8 Умов, підстав для застосування позовної давності у цій справі немає, оскільки відповідач у суді першої інстанції про застосування останньої не заявляла, крім того, 06.06.2014 року відповідачем було сплачено у добровільному порядку платіж 400,00 грн. на користь Банку за вищезазначеним кредитним договором,

перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В силу вимог ст. 374 ч. 1 п. 2 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

В силу вимог ст. 258 ч. 1 п. 2, 3 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, судовими рішеннями є рішення, постанови.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, підставами для скасування судового рішення …та ухвалення нового… є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов Банку у цій справі у повному обсязі, керувався ст.ст. 526, 527, 530, 629, 1054 ЦК України, ст.ст. 10, 11, ч.6 ст. 79, ч. 1 ст. 88, 209, 212, 214-215, 224-226 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року, та виходив із обґрунтованості та доведеності всіх позовних вимог Банку у цій справі.

Проте із такими висновками суду першої інстанції погодитись лише частково з наступних підстав.

При перевірці законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції у цій справі апеляційний суд виходить із положень ЦПК України, в редакції, що була чинною до 14.12.2017 року включно, тобто чинних на час постановлення оскаржуємого рішення судом першої інстанції у цій справі (08 червня 2017 року).

Відповідно до ст. 213 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції у цій справі відповідає лише частково.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що відповідно до укладеного із Банком договору б/н від 19 травня 2008 року ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 15600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 6-12).

Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг.

ОСОБА_2 підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, Тарифами складає між ним та банком Договір, що підтверджується його підписом у заяві.

Банк свої зобов'язання виконав у повному обсязі, надав відповідачу картку та кредитні кошти.

ОСОБА_2 не сплачувала Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов кредитного договору своєчасно та у повному обсязі, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором (а.с. 4-5).

У зв'язку із чим, вона станом на 31 грудня 2016 року має заборгованість перед Банком за вищезазначеним кредитним договором в розмірі 38416,47 грн., яка складається із наступного: - 3201,62 грн. - заборгованість за кредитом; - 29809,30 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом,- 3100,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією, - 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), - 1805,55 грн. - штраф (процентна складова), від сплати якої відповідач на користь Банку у добровільному порядку ухиляється.

Хоча в силу вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, інших актів цивільного законодавства, вимог Цивільного кодексу України, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Однак, суд першої інстанції на виконання вимог ст. 10 ч. 4 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року, не сприяв повному та всебічному з'ясуванню обставин цієї справи в частині та не звернув належної уваги на те, що складова заборгованості відповідача перед Банком у цій справі за вищезазначеним кредитним договором у розмірі 3100,00 грн. хоча й має назву «заборгованість за пенею та комісією», але фактично є виключно заборгованістю за пенею, що підтверджується Умовами та правилами надання банківських послуг та що також підтвердив представник Банку у судовому засіданні в апеляційному суді на запитання апеляційного суду.

Нараховані Банком відповідачу у цій справі за вищезазначеним кредитним договором вищезазначені штрафи 500,00 грн. - штрафу (фіксована частина) та 1805,55 грн. - штрафу (процентна складова) дійсно передбачені п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг.

Проте, штраф та пеня є різновидом одного виду відповідальності (цивільної), Умовами та правилами надання банківських послуг вони нараховуються за ті самі види порушень відповідача за вищезазначеним договором, а тому у даному випадку порушуються вимоги ст. 61 Конституції України.

За змістом якої ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

А тому, при вищевикладених обставинах суд першої інстанції мав відмовити Банку у задоволенні його позовних вимог до відповідача ОСОБА_2 в частині стягнення штрафів 500,00 грн. (фіксована частина) та 1805,55 грн. (процентна складова) у цій справі у повному обсязі.

У зв'язку із чим, змінюється:

- загальний розмір заборгованості, що підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь Банку у цій справі з «38416,47 грн.» на «36110,92 грн.» (розрахунок: 3201,62 грн. заборгованості за кредитом + 29809,30 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом + 3100,00 грн. заборгованості за пенею),

- розмір судового збору з «1600,00 грн.» на «1503,98 грн.» (пропорційно до суми задоволених позовних вимог Банку, розрахунок: задоволено вимог Банком на суму 36110,92 грн. * судовий збір 1600,00 грн. /сума заявлених вимог Банком 38416,47 грн.),

- а всього з «40016,47 грн.» на «37614,90 грн.» (розрахунок: сума стягнутої заборгованості за договором 36110,92 грн. + судовий збір за подачу позову Банком до суду першої інстанції 1503,98 грн.).

В решті рішення суду першої інстанції у цій справі є законним та обґрунтованим.

Решта доводів апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 є такими, що не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, а лише відображають позицію відповідача, яку вона та її представник вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

Встановлено, що строк дії картки закінчився 19.05.2011 року, Банк звернувся до суду із вищезазначеним позовом у лютому 2017 року.

Провадження у цій справі за вищезазначеним позовом Банку було відкрито судом першої інстанції 17 березня 2017 року (а.с. 29).

Проте, відповідач ОСОБА_2 завчасно отримувала судові повістки суду першої інстанції у цій справі на судові засідання, призначені судом першої інстанції на 10 квітня 2017 року (поштове повідомлення а.с. 31), на 15 травня 2017 року (розписка відповідача а.с. 33) та на 08 червня 2017 року (розписка відповідача а.с. 38).

При цьому, відповідач ОСОБА_2 суду першої інстанції у матеріали цієї справи будь-яких заяв, у тому числі про застосування строків позовної давності, чи заперечень на позов Банку у цій справі суду першої інстанції у матеріали цієї справи не подавала, окрім заяви (а.с. 37), в якій просила суд першої інстанції розгляд цієї справи 15 травня 2017 року відкласти для вирішення питання із Банком про сплату боргу.

Вперше відповідач ОСОБА_2 про застосування строків позовної давності у цій справі заявила у своїй заяві про перегляд вищезазначеного заочного рішення суду (а.с. 50).

Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

Однак, за змістом правового висновку, викладеного ВСУ у постанові від 02.03.2016 року у справі № 6-2307цс15, який є обов'язковим для всіх загальних судів:

«Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1054 та за змістом ч.ч. 3.4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Згідно із ч. 1 ст. 232 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з'явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції при розгляді справи здійснює перевірку і оцінку фактичних обставин справи та їх юридичну кваліфікацію в межах доводів апеляційної скарги, які вже були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Нові матеріально-правові вимоги, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції, не приймаються та не розглядаються судом апеляційної інстанції. Той факт, що сторона не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції у випадках, передбачених законом може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, а не для вирішення апеляційним судом її заяви про застосування позовної давності.»

При вищевикладених обставинах, в апеляційного суду відсутні правові підстави для вирішення заяви відповідача ОСОБА_2 про застосування строків позовної давності у цій справі при апеляційному перегляді законності та обґрунтованості заочного рішення суду першої інстанції у цій справі за апеляційною скаргою відповідача.

Оскільки, встановлено, що відповідач ОСОБА_2 не брала участі у розгляді цієї справи у суді першої інстанції у судових засіданнях та не надавала суду першої інстанції будь-яких заперечень проти позову Банку у цій справі з власної ініціативи, заява останньої про застосування строків позовної давності у цій справі є новою вимогою, яка не була предметом розгляду в суді першої інстанції.

В силу вимог ст. 68 Конституції України незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Тому суд першої інстанції мав право стягнути вищезазначену заборгованість з відповідача на користь Банку за вищезазначеним кредитним договором в незмінній частині оскаржуємого рішення.

Оскільки, суд першої інстанції правильно виходив із презумпції правомірності правочину (ст. 204 ЦК України) - вищезазначеного кредитного договору сторін, який за своїм змістом є договором приєднання.

Так як відповідач у цій справі у суді першої інстанції будь-яких зустрічних позовних вимог, зокрема щодо визнання недійсним вищезазначеного кредитного договору повністю чи частково через порушення її прав, як споживача, не заявляла.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами в силу вимог ст. 629 ЦК України.

Представник Банку - ОСОБА_5 в силу наявних в нього повноважень (довіреність, копія а.с. 14) мав право подавати вищезазначений позов Банку до суду першої інстанції.

Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні, відповідачем та представником останнього суду у матеріали цієї справи не надані.

При цьому, належними доказами наявності заборгованості відповідача перед Банком за вищезазначеним кредитним договором у цій справі є розрахунок Банку заборгованості відповідача (а.с.4-5) та виписка Банку по рахунку відповідача (а.с. 123-132, надана Банком у матеріали цієї справи лише на стадії апеляційного розгляду справи до заперечень Банку на апеляційну скаргу відповідача, але яка може бути прийнята апеляційним судом до уваги як доказ, передбачений ст. 367 ч. 3 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України, в редакції, чинній з 15.12.2017 року).

Оскільки, апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, має сприяти повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги відповідача.

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Крім того, суд апеляційної інстанції на виконання вимог ст. 367 ч. 2 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, має досліджувати докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Банк у своєму відзиві (запереченнях) на вищезазначену апеляційну скаргу відповідача у цій справі посилався на вказану виписку по рахунку відповідача (а.с. 119).

Доводи відповідача щодо безпідставного застосування Банком підвищеної ставки за вищезазначеним кредитним договором при розрахунку заборгованості відповідача спростовуються Умовами та правилами надання банківських послуг у ПРИВАТБАНК (а.с.7-12), з якими ОСОБА_2 погодилась, підписавши заяву позичальника від 19.05.2008 року (а.с. 6), та доказами, наявними у матеріалах цієї справи.

Так, за укладеним договором сторін передбачена змінювана процентна ставка, зокрема п. 5.8 параграфу II "Правила користування платіжною картою" Умов та правил надання банківських послуг. Порядок зміни визначений п.5.3 Умов та правил надання банківських послуг. Повідомлення відповідача про новий розмір процентної ставки включається до виписки за рахунком відповідача (а.с. 123-132). В виписці міститься інформація про процентну ставку, яка нараховується за кожний місяць користування кредитом. Праву Банка змінювати фінансові умови надання кредиту кореспондується обов'язок відповідача отримувати виписки по картковим рахунках та операціях по картрахунках (п.6.3 Умов та правил).

Щодо доводів відповідача про те, що їй не зрозуміло як картки НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4 відносяться до картки НОМЕР_5, то заборгованість обліковується не на картці, а на картковому рахунку відповідача, який був їй відкритий Банком на підставі заяви про приєднання від 19.05.2008 року. За своєю природою договір від 19.05.2008 року є договором банківського рахунку. Платіжні картки, що видавалися відповідачу за цим договором, є лише одним із багатьох засобів доступу до карткового рахунку відповідача. Це слідкує із визначення термінів картрахунок та платіжна карта, які містяться у главі 2 «терміни та поняття» Умов та Правил, що додані Банком до позову у цій справі.

Згідно із ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Оскільки, кошти відповідачем за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, Банк мав право здійснювати нарахування платежів, передбачених умовами договору, та зокрема процентів та пені, відповідачу за вищезазначеним кредитним договором згідно умов останнього і після закінчення строку договору до припинення зобов'язання належним виконанням.

Описки в оскаржуємому рішенні суду першої інстанції у цій справі (щодо дати заборгованості, на яку стягується остання, тощо) не можуть бути підставою для скасування останнього апеляційним судом в незмінній частині, а можуть бути виправлені у подальшому судом першої інстанції за власною ініціативою чи за заявою осіб, які беруть участь у справі, в порядку, передбаченому ст. 269 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги відповідача в особі її представника лише частково ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи.

Тому, апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 слід задовольнити частково, заочне Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 08 червня 2017 року у цій справі скасувати в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь Банку штрафів: 500,00 грн. - (фіксована частина) та 1805,55 грн. - (процентна складова), ухвалити у цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні вказаних вимог Банку до ОСОБА_2 відмовити; змінити загальний розмір заборгованості, що підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь Банку з «38416,47 грн.» на «36110,92 грн.», розмір судового збору з «1600,00 грн.» на «1503,98 грн.», а всього з «40016,47 грн.» на «37614,90 грн.», в решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Крім того, в силу вимог ст. 141 ч. 13 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, у разі часткового задоволення апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2, з Банку на користь відповідача ОСОБА_2 слід стягнути судові витрати, пов'язані із розглядом цієї справи апеляційним судом, у вигляді судового збору, сплаченого відповідачем при подачі вищезазначеної апеляційної скарги до апеляційного суду (а.с.95) пропорційно до суми задоволених вимог відповідача у розмірі 105,63 грн. (розрахунок: задоволено вимог відповідача апеляційним судом на суму 2305,55 грн. *сплачено судового збору за подачу апеляції1760,00 грн./ заявлено вимог про скасування на суму 38416,47 грн.).

Керуючись ст. ст. 10 ч. 4, 213-214 ЦК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, ст.ст. 141, 368, 371 - 372, 379, 381-384, п. 9 Перехідних положень ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 задовольнити частково.

Заочне Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 08 червня 2017 року у цій справі скасувати в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ПРИВАТБАНК» штрафів: 500,00 грн. - (фіксована частина) та 1805,55 грн. - (процентна складова).

Ухвалити у цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні вказаних вимог ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 відмовити.

Змінити загальний розмір заборгованості, що підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ПРИВАТБАНК» з «38416,47 грн.» на «36110,92 грн.», розмір судового збору з «1600,00 грн.» на «1503,98 грн.», а всього з «40016,47 грн.» на «37614,90 грн.».

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ПРИВАТБАНК» () на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1) судові витрати, пов'язані із розглядом цієї справи апеляційним судом, у розмірі 105,63 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду апеляційної інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Верховного Суду, як суду касаційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови апеляційним судом у цій справі складений 07 лютого 2018 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Кочеткова І.В.Маловічко С.В.