Справа № 591/3802/17
Провадження № 2/591/261/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2018 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого судді Бурда Б.В.

при секретарі Сітало Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми справу 591/3802/17 за позовом ОСОБА_1 (місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1) до ОСОБА_2 (місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_2) , ТОВ "А-Муссон" (м. Суми вул. Пролетарська, 71 оф. 208, ), 3-я особа - ТДВ "Страхове товариство "ДОМІНАНТА" (м. Київ вул. Саксаганського, 119, ) про відшкодування майнової та моральної шкоди, -

Встановив:

Позивач свої вимоги мотивую тим, що він є власником автомобіля НОМЕР_3. 06.02.2017 року в м. Суми на вулиці ОСОБА_3 з вини водія ОСОБА_2, якій керував автомобілем ЗИЛ 130 д/нАА65ІС, сталася дорожньо-транспортна пригода зіткнення двох автомобілів. В наслідок даної ДТП автомобіль належний йому автомобіль зазнав механічних пошкоджень, а розмір майнової шкоди завданої йому становить 74851,23 грн. ОСОБА_3 того, в наслідок ДТП було пошкоджено його майна, у звязку з подією ДТП він нервував та вимушений був відшукувати кошти для ремонту автомобіля, чим йому завдана моральна шкода, розмір грошової компенсації якої він оцінює в 20000 грн. Тому просить стягнути з відповідачів на свою користь 74851,23 грн в рахунок відшкодування завданої майнової шкоди, 20000 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди, а також понесені по справі судові витрати повязані зі сплатою судового збору та залученням спеціаліста.

За клопотанням позивача та відповідача ОСОБА_2 до участі в даній справі залучено в якості співвідповідача ТОВ «А-Моссон» та в якості 3-ї особи ТДВ "Страхове товариство "ДОМІНАНТА".

За клопотанням відповідача ОСОБА_2 з ТДВ "Страхове товариство "ДОМІНАНТА" судом витребувано засвідчену копію страхової справи за факом ДТП.

Відповідачем ОСОБА_2 поданий відзив на позов в якому даний позивач просить відмовити у задоволенні позову до нього, посилаючись на те, що на час ДТП пригоди він виконував трудові обовязки в ТОВ «А-Муссон» та керував, у звязку з виконанням трудових обовязків, належним роботодавцю транспортним засобом. Окрім того, вважає, що відповідальність за шкоду завдану позивачу має нести страхова компанія ТДВ "Страхове товариство "ДОМІНАНТА", яка видала поліс обовязкового страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідачем ТОВ «А-Муссон» відзив на позов не надано.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали. Позивач також пояснив, що він звертався до ТДВ "Страхове товариство "ДОМІНАНТА", але страхове відшкодування йому так й не було сплачене, копія страхового акту страховою компанією йому не надавалося. Автомобіль він вже відремонтував, ремонтні роботи проводили приватні особи.

Відповідач ОСОБА_4 позов заперечив та пояснив, що дійсно з його вини сталася ДТП, але під час ДТП він виконував свої трудові обовязки, а його відповідальність під час керування автомобілем була застрахована. Вважає, що він не повинен бути відповідачем у даній справі.

Представник відповідача ТОВ «А-Муссон» позов заперечила та зазначила, що розмір збитків зазначених позивачем є завищений, не відповідає фактичним пошкодженням та не підтверджений належними доказами. Вважає, що позивач не довів факт заподіяння йому моральної шкоди. Окрім того, зазначила, що за шкоду завдану позивачу під час даної ДТП має відповідати ТДВ "Страхове товариство "ДОМІНАНТА" . Пояснила, що ДТП сталася під час виконання відповідачем ОСОБА_4 свої трудових обовязків на підприємстві.

3-я особа сповіщена про час та місце розгляду справи, але її представник до суду не зявився.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, відповідача ОСОБА_2, представника відповідача ТОВ «А-Муссон», дослідивши фактичні обставини справи та перевіривши їх доказами наданими сторонами, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що 06 лютого 2017 року о 16040 годині в м. Суми по вул ОСОБА_3 біля будинку №20 водій ОСОБА_2 під час виконання трудових обовязків в ТОВ «А-Муссон» та керуючи належним роботодавцем транспортним засобом автомобілем НОМЕР_4, під час зміни напрямку руху праворуч, не переконався, що це буде безпечно та допустив зіткнення з автомобілем НОМЕР_3 під керуванням позивача, який рухався по тій смузі, на яку він перестроювався. Внаслідок ДТП обидва автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Зарічного районного суду м. Суми від 20.02.2017 року ОСОБА_4 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КпАП України під час якого було пошкоджено належний позивачу автомобіль НОМЕР_3.

Наведені вище висновки суду підтверджуються копією постанови суду (а.с. 10), копією свідоцтва про реєстрацію FIAT Qubo д/н НОМЕР_5 (а.с. 151), копією наказу про закріплення автомобіля ЗИЛ 130 за ОСОБА_2 (а.с. 128), тимчасовим реєстраційним талоном про реєстрацію автомобіля ЗИЛ (а.с. 157), копією подорожнього листа (а.с. 158), довідкою про обставини ДТП (а.с. 134)

Той факт, що дорожньо-транспортна пригода під час якої біло пошкоджено належний позивачу автомобіль визнав у судовому засіданні й відповідач ОСОБА_2

Відповідно до висновку авто товарознавчого дослідження вартість відновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_3, станом на дату проведення дослідження, становить 70604,45 грн.( а.с. 11-61)

Посилання позивач на те, що йому завдано майнового збитку на суму 74851,23 грн. з обґрунтуванням цього посилання на вказаний висновок авто товарознавчого дослідження не може бути взятий до уваги, оскільки він включає втрату товарного вигляду, але при цьому позивачем не надано доказів того, що даний автомобіль раніше не було пошкоджено.

Суд також не може взяти до уваги при визначенні розмірі вартості відновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_3 Звіт №55-Д/29/7, що міститься в матеріалах страхової справи (а.с.138-148), оскільки з даного висновку не зрозуміло з яких джерел отримана інформація спеціалістом щодо вартості запасних частин, що підлягають заміні, та вартості робіт.

Суд вважає обґрунтованим та таким, що підлягає врахуванню при визначенні розміру майнової шкоди завданої позивачу, висновок №005/2017 (а.с.11) наданий позивачем, оскільки він містить детальний опис виявлених пошкоджень автомобіля НОМЕР_3 та зроблений з використанням комп'ютерної програми Audatex, рекомендованої Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів

За проведення товарознавчого дослідження позивачем на користь судового експерта автотоварознавця ОСОБА_5 сплачено 1200 грн. (а.с. 62)

Посилання відповідачів на те, що цивільна відповідальність під час експлуатації автомобіля НОМЕР_4 була застрахована у ТДВ "Страхове товариство "ДОМІНАНТА", а отже саме страхова компанія має проводити виплату страхового відшкодування та відшкодовувати завдані під час ДТП застрахованим транспортним засобом збитки позивачу суд не може вязати до уваги.

Відповідно до статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно приписів пункту 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» : розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Статтею 1187 ЦК України визначено - джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У пункті 6 вищевказаного Пленуму надано розяснення, що особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 на час скоєння ДТП був працівником ТОВ «А-Муссон» та виконував керуючи автомобілем свої трудові обовязки.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що володільцем джерела підвищеної небезпеки автомобіля ЗИЛ є саме ТОВ «А-Муссон», яке відповідно до ст. 1172, 1187 ЦК України повинно нести відповідальність по відшкодуванню шкоди, спричиненої позивачу внаслідок порушення Правил дорожнього руху працівником даного Товариства під час виконання трудових обовязків.

Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

З огляду на зазначені положення статті 509 та з урахуванням приписів статей 11, 22, 23, 599, 1166-1167 ЦК України, факт завдання фізичній особі шкоди, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах із особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не повязане з виконанням цими особами обовязків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобовязання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобовязання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом із тим, правила регулювання деліктних зобовязань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обовязок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України, законом може бути встановлений обовязок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоровя, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обовязкове страхування). До відносин, що випливають із обовязкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обовязкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV).

Метою здійснення обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоровю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Обєктом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, повязані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоровю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).

Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36), настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, повязана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Статтею 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої мала бути застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобовязання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обовязок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобовязання згідно з договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника в договірному зобовязанні ним є страховик.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (ч.1 ст. 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї (ч.2 ст. 14 ЦК України).

Відповідно до статті 511 ЦК України, зобовязання не створює обовязку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобовязання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Суд вважає, що право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене. Потерпілий вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, чи Моторно (транспортного) страхового бюро України в разі відсутності у особи винної у заподіянні шкоди полісу обовязкового страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобовязання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обовязками страховика як сторони договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Якщо потерпілий звернувся до страховика чи МТСБУ і одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобовязання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином.

Якщо потерпілий звернувся до страховика чи МТСБУ і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобовязання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обовязку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

При цьому суд зазначає, що жодним нормативно-правовим актом не встановлено обовязку потерпілого в разі заподіяння йому шкоди з вини особи, яка має поліс обовязкового страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів, спочатку звернутися до страховика та (або) отримати від нього рішення про відмову у здійсненні страхової виплати, а вже тільки після цього звертатися до суду.

Згідно із приписами п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик у межах

страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи.

Судом встановлено, що позивач скористався наданим йому правом та звернувся 22.02.2017 року (а.с. 130) до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування, але страхове відшкодування до цього часу ТДВ "Страхове товариство "ДОМІНАНТА" не склала страхового акту та не виплатила страхового відшкодування, про що свідчать надані ТДВ "Страхове товариство "ДОМІНАНТА" матеріали страхової справи (а.с. 126-160)

У звязку з наведеним саме ТОВ «А-Муссон» має нести відповідальність перед позивачем за завдану шкоду, а водій ОСОБА_2 є неналежним відповідачем у даному спорі з огляду на те, що з його вини було завдано шкоду у той час, коли він виконував трудові обовязки.

Відповідно до приписів ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з знищенням чи пошкодженням її майна.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У пунктах 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розяснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у звязку з ушкодженням здоровя, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у звязку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Як встановлено судом, з вини працівника ТОВ «А-Муссон» було пошкоджено належне позивачу майно, внаслідок чого позивач вимушений був змінити звичайний для нього уклад життя, а отже факт заподіяння моральної шкоди для суду є очевидним.

З огляду на характер порушення прав позивача та їх наслідки, виходячи з засад розумності та справедливості, ступені вини відповідача, істотності вимушених змін у життєвих стосунках позивача, на думку суду визначений позивачем розмір грошової компенсації завданої йому моральної шкоди в сумі 5000 грн. є справедливим.

З огляду на наведені вище обставини суд приходить до висновку про часткове задоволення заявленого позову та стягнення з ТОВ "А-Муссон" на користь позивача 70604,45 грн. на відшкодування майнової шкоди та 5000 грн. на відшкодування завданої моральної шкоди. У задоволенні позову в іншій частині, в тому числі у задоволенні позову до ОСОБА_2, суд вважає за необхідне відмовити за необґрунтованістю вимог.

У звязку з частковим задоволенням позову з ТОВ «А-Муссон» на користь позивача також підлягають стягнення, пропорційно задоволеній частині позовних вимог, документально підтверджені судові витрати понесені на сплату судового збору (а.с. 2-3) та оплату послуг експерта (а.с. 62) в сумі 1718,81 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 5, 10-13, 19, 76-82, 141, 258, 259, 264, 265, 273 ЦПК, суд

Вирішив :

Позов ОСОБА_1 (місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1) задовольнити частково.

Стягнути з ТОВ "А-Муссон" (м. Суми вул. Пролетарська, 71 оф. 208, ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1) 70604,45 грн. на відшкодування майнової шкоди, 5000 грн. на відшкодування завданої моральної шкоди, а також 1718,81 грн. на відшкодування понесених по справі судових витрат.

В задоволення позову в іншій частині відмовити за необґрунтованістю вимог.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області, шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарги подаються учасниками справи через Зарічний районний суд м. Суми.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повне судове рішення складено 23 лютого 2018 року.

Суддя