П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2018 року місто Київ

Єдиний унікальний номер справи 755/9675/17

№ апеляційного провадження 22-ц/796/2374/2018

Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Вербової І. М., суддів Головачова Я. В., Шахової О. В.,

при секретарі - Іваницькій О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2, поданої в інтересах ОСОБА_3, на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва, постановлену під головуванням судді Чех Н. А. 14 грудня 2017 року, у справі за скаргою ОСОБА_3; боржник: Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», на дії головного державного виконавця Соборного відділу державної виконавчої служби міста Дніпра у Дніпропетровській області Головного територіального управління юстиції Чернової Людмили Володимирівни,

в с т а н о в и в :

Згідно п.3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій та статус суддів» (зі змінами від 15 грудня 2017 року) апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Виходячи зі змісту пунктів 8,9 ч.1 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України (в редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується. Справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У червні 2017 року ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва зі скаргою та просив визнати протиправною бездіяльність головного державного виконавця Соборного відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Чернової Л. Д. щодо нездійснення нею дій відносно перевірки вказаних у скарзі кас перелічених банківських відділень Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на предмет виявлення у боржника готівкових грошових коштів, їх вилучення та зарахування на відповідний рахунок Соборного відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіально управління юстиції у Дніпропетровській області, зобов'язати головного державного виконавця Соборного відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Чернову Л. В. здійснити дії щодо перевірки кас перелічених у скарзі банківських відділень Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на предмет виявлення у боржника готівкових грошових коштів, у випадку наявності готівкових грошових коштів у касах названих банківських відділень Приватного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» зобов'язати головного державного виконавця Соборного відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Чернову Л.В. вилучити ці кошти та зарахувати їх на відповідний рахунок Соборного відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про що скласти акт.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 14 грудня 2017 року в задоволенні скарги ОСОБА_3 відмовлено (а. с. 111 - 119).

Не погоджуючись з вищевказаною ухвалою, ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 подав 22 січня 2018 року апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 14 грудня 2017 року та ухвалити нову, якою задовольнити скаргу ОСОБА_3

Апеляційну скаргу мотивував, зокрема, неповним з'ясуванням та недоведеністю обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм процесуального та матеріального права.

Зазначає, що головний державний виконавець Соборного відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Чернова Л.В. безпідставно не вжила передбачених Законом заходів щодо примусового виконання рішень судів, в частині примусового звернення стягнення на готівкові кошти боржника, в касах його відділень, за зведеним виконавчим провадженням. Дані обставини залишились не з'ясованими судом першої інстанції.

Крім того, суд першої інстанції під розгляду скарги не отримав жодного доказу в підтвердження тих обставин, що примусове вилучення готівкових коштів з кас ПАТ КБ «ПриватБанк» призведе до порушення прав і законних інтересів третіх осіб на вчинення ними фінансових операцій з належними останнім коштами, і стане причиною порушення роботи фінансових установ.

Також, суд не надав правової оцінки письмовим поясненням представника апелянта.

В суді апеляційної інстанції, представник ОСОБА_3 - ОСОБА_2, підтримав доводи апеляційної скарги, з підстав, викладених у ній, та просив апеляційну скаргу задовольнити повністю. Наголошував, зокрема, на тому, що вилучення готівкових коштів з кас ПАТ КБ «ПриватБанк» не призведе до порушення прав і законних інтересів третіх осіб і не стане причиною порушення роботи фінансових установ. Крім того, державний виконавець безпідставно не вжила передбачених Законом заходів щодо примусового виконання рішень судів в частині примусового звернення стягнення на готівкові кошти боржника, в касах його відділень, за зведеним виконавчим провадженням.

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» та державний виконавець до суду апеляційної інстанції сторони не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином шляхом направлення судової повістки-повідомлення рекомендованою кореспонденцією, у зв'язку з чим відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України колегія суддів вважала за можливе розглядати справу у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши доводи представника скаржника, який з'явився в судове засідання, з'ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши матеріали справи та письмові докази у їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, в провадженні Соборного відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області знаходиться виконавче провадження ВП № 49194690 з примусового виконання виконавчого листа Дніпровського районного суду міста Києва по справі № 775/30652/14-ц, виданого 15 липня 2015 року, про стягнення з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_3 суми банківського вкладу з нарахованими відсотками за користування коштами за договором банківського вкладу № SAMDNWFD600 вклад «Стандарт» від 17 грудня 2013 року в розмірі 227 527,40 грн., 3% річних в сумі 5 142,74 грн., інфляційне збільшення з індексом інфляції в сумі 45 353,74 грн., а всього 287 023,88 грн.; суму грошових коштів, яка обліковується на заробітній картці/рахунку НОМЕР_1 в розмірі 55 723,81 грн. (а.с.22).

Вищевказане провадження приєднано до зведеного виконавчого провадження ВП № 11355726, відкритого у вказаному вище відділі державної виконавчої служби відносно ПАТ КБ «Приватбанк». Тобто, всі виконавчі дії проводилися в рамках зведеного виконавчого провадження.

ОСОБА_3 звернулась до суду з даною скаргою, посилаючись на те, що головним державним виконавцем Соборного відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Черновою Л.В. безпідставно не вживаються заходи щодо примусового виконання рішень суду, які знаходяться у неї в провадженні, а саме: не здійснюються дії щодо перевірки кас перелічених банківських відділень на предмет виявлення у боржника ПАТ КБ «ПриватБанк» готівкових грошових коштів, їх вилучення та зарахування на відповідні рахунки Соборного відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.

Відмовляючи в задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що головним державним виконавцем в межах наданих йому повноважень вживались заходи, спрямовані на виконання судового рішення, в рамках зведеного виконавчого провадження з боржника частково стягнуто грошові кошти, що обліковуються на депозитному рахунку відділу виконавчої служби, в тому числі згідно розподілу між стягувачами, однак виплатити дану суму виконавець не має можливості з незалежних від нього причин. Крім того, вимоги ОСОБА_3, викладені у скарзі, є такими, що не відповідають діючому законодавству України та призведуть до порушення роботи фінансових установ, прав та інтересів третіх осіб на вчинення фінансових операцій з належними останнім коштами.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Статтею 14 ЦПК України (в редакції, яка діяла на момент постановлення оскаржуваної ухвали) визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст.ст. 1, 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов'язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об'єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом; виконавчих написів нотаріусів; посвідчень комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій; постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди; постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами; рішень Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України; рішень (постанов) суб'єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень.

Так, згідно вимог частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Крім того, вищевказана норма містить перелік прав та обов'язків виконавця під час здійснення виконавчого провадження.

Як вбачається з письмових заперечень Соборного відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 13 жовтня 2017 року, зокрема, у відділі відкрито зведене виконавче провадження щодо одного і того самого боржника ПАТ КБ «ПриватБанк», виконавче провадження 17 листопада 2016 року приєднано до зведеного виконавчого провадження ВП №11355726, про що винесена відповідна постанова.

В рамках зведеного виконавчого провадження, до якого щотижня приєднуються виконавчі провадження (на той момент їх було 98) відносно боржника ПАТ КБ «ПриватБанк», на загальну суму стягнення в гривневому еквіваленті 34 745 935 грн. 31 коп., які відносяться до третьої, четвертої, п'ятої, шостої черги задоволення вимог стягувачів, арешт коштів не забезпечує виконання рішення щодо стягувачів шостої черги.

Так, в автоматизованій системі виконавчого провадження не передбачене фіксування виконавчих дій в рамках зведеного виконавчого провадження. Стягнуті грошові кошти розподілялися в порядку черговості відповідно до ст.44 Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, як вбачається з письмових заперечень, на депозитний рахунок Відділу стягнуто частково грошові кошти за платіжними вимогами на суму 68 299 778 грн. 34 коп. (згідно розподілу коштів ОСОБА_3 належить 180 223 грн. 75 коп.), однак після отримання з Державного казначейства виписок з рахунку Відділу щодо надходження коштів з'ясувалось, що перерахувати кошти на реквізити стягувачів неможливо, оскільки ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 липня 2017 року по справі №804/4187/17 заборонено вчиняти дії по стягненню в межах зведеного виконавчого провадження №11355726 до ухвалення рішення в адміністративній справі №804/4187/17, а також, заборонено Державній казначейській службі України у м. Київ здійснювати переказ коштів, стягнутих на підставі платіжних вимог. На дану ухвалу Відділом подано апеляційну скаргу.

Щодо накладення арешту на грошові кошти в касах та банкоматах ПАТ КБ «ПриватБанк», в касах банку знаходяться грошові кошти клієнтів та вкладників, що ускладнює вилучення готівки, оскільки порушує права третіх осіб, перешкоджає роботі банківської установи, про що також зазначалось в ухвалі Апеляційного суду Херсонської області по справі №668/2780/16-ц, постановленої 23 червня 2016 року.

Статтею 48 Закону України «Про виконавче провадження» визначено порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника.

Таким чином, судом першої інстанції вірно встановлено, що головним державним виконавцем в межах наданих йому повноважень вживалися необхідні заходи, визначені Законом, спрямовані на виконання судового рішення. В рамках зведеного виконавчого провадження з боржника частково стягнуто грошові кошти, що обліковуються на депозитному рахунку відділу виконавчої служби, в тому числі згідно розподілу між стягувачами, є і частина боргу, що належить скаржнику, однак, виплатити дану суму виконавець не має можливості з незалежних від нього причин.

Крім того, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що вимоги ОСОБА_3 про зобов'язання державного виконавця здійснити дії щодо перевірки кас перелічених банківських відділень ПАТ КБ «Приватбанк» на предмет виявлення у боржника готівкових грошових коштів та вилучення цих коштів, в разі їх наявності, зарахування їх на відповідний рахунок відділу, про що скласти акт, є такими, що не відповідають законодавству України та призведуть до порушення роботи фінансових установ, прав та інтересів третіх осіб на вчинення фінансових операцій з належними останнім коштами.

Виходячи з вищенаведеного, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та спростовуються наведеним вище.

За таких обставин, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись статтями 367-368, 371, 374, 375, 381-384, 389-390 ЦПК України, Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, поданої в інтересах ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 14 грудня 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 01 березня 2018 року.

Суддя-доповідач: І.М.Вербова

Судді: Я.В. Головачов

О.В.Шахова