Постанова

Іменем України

01 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 389/1193/17-ц

провадження № 61-929св17

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_9,

відповідачі: Дмитрівська сільська рада Знамʼянського рйону Кіровоградської області, ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_10, подану представником ОСОБА_6, на рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 22 листопада 2017 року у складі колегії суддів Чельник О. І., Авраменко Т. М., Суровницької Л. В.,

ВСТАНОВИВ :

У травні 2017 року ОСОБА_7 звернувся до суду із позовом до Дмитрівської сільської ради Знамянського району Кіровоградської області, ОСОБА_5 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер його рідний брат - ОСОБА_8, після смерті якого відкрилася спадщина, що складається з земельної ділянки, яка розташована на території Дмитрівської сільської ради Знам'янського району Кіровоградської області, кадастровий номер НОМЕР_1 яка належала останньому на праві приватної власності відповідно до державного акта на землю серії НОМЕР_2

Встановлений законом строк для подання заяви про прийняття спадщини пропустив з тих причин, що йому не було відомо про існування даної земельної ділянки, а стало відомо лише після того, коли до позивача звернувся орендар із вимогою щодо переукладення договору оренди земельної ділянки та виправлення помилок в правовстановлюючих документах.

На час відкриття спадщини позивач працював за межами Кіровоградської області, з 2002 року був зареєстрований в сел. ВласівкаСвітловодського району, а також був необізнаний в діючому спадковому законодавстві.

Рішенням Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від

01 лютого 2017 року встановлено факт родинних відносин між позивачем та його братом ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Просив визначити йому додатковий строк у два місяці, достатній для подання заяви про прийняття спадщини.

Рішенням Знамянського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15 серпня 2017 року позовні вимоги задоволено.

Встановлено ОСОБА_7 додатковий строк у два місяці для подання заяви про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_8

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_11 сплачений судовий збір при поданні позову в розмірі 640 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що обставини для прийняття спадщини та бажання її прийняти позивачем та відповідачем виникли у сторін через дев'ять років після смерті спадкодавця та для того, щоб не допустити переваги одного спадкоємця над іншим в межах однієї черги, суд прийняв рішення визначити позивачеві додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини після смерті брата.

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 21 листопада

2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено.

Рішення Знамʼянського міськрайонного суду Кіровоградської області від

15 серпня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що позивачем не доведено та не надано доказів поважності причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини.

11 грудня 2017 року представником ОСОБА_12. - ОСОБА_6 подано касаційну скаргу.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_12. - ОСОБА_6 просить скасувати рішення апеляційного суду Кіровоградської області від

21 листопада 2017 року та залишити в силі рішення Знамʼянського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18 серпня 2017 року, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить йому, як спадкоємцю з часу відкриття спадщини на підставі положень частини пʼятої статті 1268 ЦК України.

Причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини послугувало те, що ОСОБА_13 після смерті брата був заробітчанином, постійно виїздив за територію Кіровоградської області, а також був необізнаний у процесуальних тонкощах при реалізації свого права на спадщину.

Також заявник не знав про існування спадщини, саме земельної ділянки.

16 січня 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

23 січня 2018 року справу передано судді-доповідачу.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Частиною першою статті 1269 ЦК України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

За змістом частини першої та третьої статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Аналогічні розʼяснення викладені в пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування».

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом вищезазначеної статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви;

2) ці обставини визнані судом поважними.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Аналогічна правова позиція викладена в Постановах Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року справа № 6-85цс12, від 04 листопада 2015 року справа № 1486цс15 та від 14 вересня 2016 року справа № 1215цс16.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (стаття 60 ЦПК України в редакції 2004 року).

Зміст статті 89 ЦПК України (в редакції від 03 жовтня 2017 року) визначає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд апеляційної інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (стаття 89 ЦПК України), встановив, що жодних доказів, які б вказували та підтверджували поважність причин пропуску позивачем строку на подання заяви про прийняття спадщини, а саме наявність об'єктивних, непереборних, істотних труднощів що перешкоджали йому звернутися з відповідною заявою, суду не надано. Тому дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому, поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Зазначені висновки відповідають установленим обставинам справи та нормам матеріального права, а доводи, викладені представником

ОСОБА_14. - ОСОБА_6 у касаційній скарзі, цих висновків не спростовують.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_15, подану представником ОСОБА_6,залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 22 листопада

2017 року залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

В. М.Коротун

М. Є.Червинська