ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/763/18 Справа № 173/456/17 Суддя у 1-й інстанції - Петрюк Т.М. Суддя у 2-й інстанції - Деркач Н. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2018 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Деркач Н.М.,

суддів Каратаєвої Л.О., Ткаченко І.Ю.,

за участю секретаря Лященко С.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Дельта Банк, правонаступником якого є ОСОБА_1 на рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 13 листопада 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Дельта Банк, правонаступником якого є ОСОБА_1, ОСОБА_3 про припинення договору поруки,

В С Т А Н О В И В:

В порядку пункту 9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У березні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ПАТ Дельта Банк, ОСОБА_3 про припинення договору поруки.

Позовна заява мотивована тим, що 11.01.2008 року між ОСОБА_3 та АКІБ УкрСиббанк був укладений кредитний договір № 0.

В забезпечення виконання зобовязань позичальника за вказаним кредитним договором, між АКІБ УкрСиббанк та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 0/П/1 від 11.01.2008 року.

08.12.2011 року (з урахуванням додаткової угоди від 19.12.2011 року) між АТ Дельта Банк та АТ УкрСиббанк був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого АТ УкрСиббанк передав (відступив) АТ Дельта Банк права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ Дельта Банк змінив АТ УкрСиббанк як кредитора у зазначених правовідносинах.

Відповідно до п.1.1 зазначеного договору поруки, Поручитель зобовязувався перед кредитором відповідати за невиконання зобовязань перед кредитором, що виникли із кредитного договору № 0 від 11.01.2008 року, укладеного між кредитором та позичальником, в повному обсязі як існуючих в теперішній час так і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

Відповідно до п.1.2.1 Кредитного договору та п.1.2 Договору поруки, термін виконання зобовязання 10.01.2013 року.

При цьому п.3.1 Договору поруки встановлено строк дії договору, однак не встановлено строк дії поруки.

Оскільки в договорі не встановлено строк після закінчення якого припиняється порука, оскільки умови цього договору про дію договору поруки до повного припинення всіх зобовязань боржника за основним договором не є встановленням такого строку, та враховуючи, що кредитор протягом шести місяців від дня настання права вимоги до основного зобовязання, який був установлений кредитором відповідно до п.1.2.1 не предявить вимоги до поручителя його порука припинилась, що й стало підставою звернення до суду.

Ураховуючи викладене, позивач просив суд визнати припиненою поруку, яка виникла на підставі договору поруки № 0/П/1 від 11.01.2008 року, укладеного між АКІБ УкрСиббинк та ним.

Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 13 листопада 2017 року позовні вимоги задоволено.

Визнано припиненою поруку, яка виникла на підставі договору поруки № 0/П/1 від 11.01.2008 року, укладеним між АКІБ УкрСиббанк та ОСОБА_2

Додатковим рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2018 року вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ПАТ Дельта Банк, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не враховано, що зобовязання щодо повернення кредитних коштів на сьогоднішній день залишається не виконаним, тому основне зобовязання і порука, яка має похідний характер від основного зобовязання, є чинними.

Також скаржник зазначає, що судом безпідставно не застосовано строк позовної давності.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03.07.2018 року, яка постановлена без виходу до нарадчої кімнати, залучено ОСОБА_1 до участі у справі в якості правонаступника відповідача ПАТ Дельта Банк згідно укладеного Договору № 181/К від 06.02.2018 року про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, відповідно до якого ПАТ Дельта Банк відступив, а ОСОБА_1 набув права вимоги Банку до позичальників та/або застоводавців (іпотекодавців), поручителів зазначених у Додатку № 1 до цього Договору.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції установлено та це підтверджується матеріалами справи, що 11.01.2008 року між ОСОБА_3 та АКІБ УкрСиббанк був укладений кредитний договір № 0.

В забезпечення виконання зобовязань позичальника за вказаним кредитним договором, між АКІБ УкрСиббанк та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 0/П/1 від 11.01.2008 року.

Відповідно до п.1.1 зазначеного договору поруки, Поручитель зобовязувався перед кредитором відповідати за невиконання зобовязань перед кредитором, що виникли із кредитного договору № 0 від 11.01.2008 року, укладеного між кредитором та позичальником, в повному обсязі як існуючих в теперішній час так і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

Відповідно до п.1.2.1 Кредитного договору та п.1.2 Договору поруки, термін виконання зобовязання 10.01.2013 року.

При цьому п.3.1 Договору поруки встановлено строк дії договору, однак не встановлено строк дії поруки.

08.12.2011 року (з урахуванням додаткової угоди від 19.12.2011 року) між АТ Дельта Банк та АТ УкрСиббанк був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого АТ УкрСиббанк передав (відступив) АТ Дельта Банк права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ Дельта Банк змінив АТ УкрСиббанк як кредитора у зазначених правовідносинах.

Ухвалюючи рішення про визнання поруки припиненою, суд першої інстанції виходив з того, що строк за кредитним договором закінчився 10.01.2013 року, та оскільки, протягом шести місяців після його спливу, банк не предявив вимоги до поручителя про погашення кредитної заборгованості, порука вважається припиненою.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Договір поруки має додатковий (акцесорний) до основного зобовязання кредитного договору характер і укладається саме для забезпечення виконання останнього.

Згідно ч.1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником.

Відповідно до ч.1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

З договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, оскільки суперечить ч.1 ст. 251 ЦК України та ч.1 ст. 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч.4 ст. 559 ЦК України, згідно яких порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки не є строком захисту порушеного права, а є строком існування субєктивного права кредитора й субєктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом предявлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобовязань застосоване в другому реченні ч.4 ст. 559 ЦК України словосполучення «предявлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців (або протягом строку встановленому у договорі поруки, тобто протягом одного року) від дня настання строку виконання основного зобовязання як умови чинності поруки слід розуміти як предявлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя.

Отже, вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобовязання має бути предявлено в межах строку дії поруки (6 місяців, 1 року чи будь-якого іншого строку, який встановили сторони в договорі). Тому, навіть якщо в межах строку дії поруки була предявлена претензія і поручитель не виконав вказані в ній вимоги, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами вказаного строку, оскільки із закінченням строку припинилося матеріальне право.

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобовязання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Не вчинення кредитором дій щодо звернення до суду після спливу строку, передбаченого ч.4 ст. 559 ЦК України, припиняє права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя, а порука є припиненою.

Аналогічні висновки висловлені в постановах Верховного Суду України від 17.09.2014 року у справі № 6-53цс14, від 17.09.2014 року у справі № 6-6цс14, від 15.09.2016 року у справі № 6-223цс16.

Доводи апеляційної скарги про те, що порука, яка має похідний характер від основного зобовязання, не є припиненою, оскільки зобовязання щодо повернення кредитних коштів на сьогоднішній день залишається не виконаним, колегія суддів не приймає до уваги, як безпідставні.

Сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобовязання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобовязань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом безпідставно не застосовано строк позовної давності, колегією суддів відхиляються, оскільки строк поруки це преклюзивний строк, який не є строком для захисту порушеного права, а є строком існування самого зобовязання поруки.

Отже, право кредитора і обовязок поручителя після закінчення такого строку припиняються, що означає відсутність будь-яких підстав реалізації цього права, у звязку з чим вказане твердження відповідача щодо пропуску строку позовної давності не заслуговує на увагу.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що зясувавши в достатньо повному обємі права та обовязки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Судові витрати понесені сторонами в звязку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись ст.ст. 259,268,374,375,381,382,383,384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Дельта Банк, правонаступником якого є ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 13 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий Н.М. Деркач

Судді: Л.О. Каратаєва

ОСОБА_4