рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

30 січня 2018 року м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого одноособово судді Боярського О.О.,

при секретарі Рачицькій І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Білгород-Дністровському Одеської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до Білгород-Дністровського міськрайонного суду з вимогою визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 21 у будинку № 1 по вул.. Франко в м. Білгород-Дністровському Одеської області.

Ухвалою суду від 28.12.2017 року провадження по справі відкрито та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 є співвласником зазначеної квартири на підставі свідоцтва про право власності від 14.05.1993 року та наразі мешкає в ній. Проте, відповідач хоча і зареєстрований у вказаній квартирі, але не проживає за місцем реєстрації з жовтня 2016 року. Позивач зазначає, що через наявність реєстрації відповідача саме в цій квартирі, вона та її родичі зазнають певні незручності, змушені надміру сплачувати комунальні послуги, отримувати та потім передавати поштову кореспонденцію відповідача, тощо.

Позивач у судове засідання не зявилася, її представник ОСОБА_3 надав заяву з проханням позовну заяву розглянути без його присутності, позовні вимоги підтримує.

Відповідач у судове засідання не зявився, його представник ОСОБА_4 подав до суду заяву про визнання позовної заяви ОСОБА_1, не заперечує проти його задоволення.

У відповідності з ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно з ч.1, 4 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи, враховуючи визнання представником відповідача позову суд вважає, що рішення у справі необхідно постановити із задоволенням позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі свідоцтва про право власності від 14.05.1993 року, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (після укладення шлюбу та зміни імені ОСОБА_1), є власниками квартири АДРЕСА_1.

З копії домової книги зазначеної вище квартири, вбачається, що окрім співвласників в квартирі АДРЕСА_2 зареєстрований відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 07.10.2016 року шлюб між позивачем та відповідачем, укладений 29.04.2006 року, розірвано.

Позивач стверджує, що відповідач фактично не мешкає в зазначеній квартирі з 20.10.2016 року. Такі обставини підтверджуються Актом від 20.12.2017 року, складеного представниками КП «ЖЕО-№1», згідно з яким колишній чоловік ОСОБА_1 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, не мешкає в квартирі АДРЕСА_3 з 20.10.2016 р.

Відповідно до ст..391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно зі ст.ст. 71, 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, внаслідок відсутності цієї особи понад шість місяців без поважних причин провадиться в судовому порядку.

Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім'ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України).

Вище було зазначено, що представник відповідача надав заяву якою визнав позовні вимоги ОСОБА_1, що на думку суду не суперечить закону та не порушує права самого відповідача та інших осіб. З наведених підстав, суд вважає за необхідне задовольнити позовну заяву.

Згідно ч.1 ст.6 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції. Тобто, правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою.

Стаття 7: зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою, свідоцтва про смерть.

Тобто на підставі вказаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: позбавлення права власності на житлове приміщення; позбавлення права користування житловим приміщенням; визнання особи безвісно відсутньою; оголошення фізичної особи померлою.

Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003р. є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, та положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Тому, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із зазначених вимог, зокрема про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Таким чином, рішення суду по справі про задоволення позову та визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою є підставою для зняття його з реєстраційного обліку за адресою: квартира № 21, вул.. Франко, 1, м. Білгород-Дністровський Одеської області.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 640 грн.

Керуючись ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст..ст. 16, 29, 391 ЦК України, ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України, ст. ст. 12, 13, 141, 206, 247, 258, 259, 263, 264-265, 279 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 21 в будинку № 1 по вул. Франко, м. Білгород-Дністровський Одеської області.

Стягнути ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_1, суму сплаченого судового збору у розмірі 640 гривень.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області шляхом подачі в 30 денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя