Ухвала

21 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 524/7631/14-ц

провадження № 61-3160св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 25 листопада 2014 року у складі судді Савічева В. О. та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 26 липня 2016 року у складі суддів: Дряниці Ю. В., Пилипчук Л. І., Карнауха П. М.,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У серпні 2014 року позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 11 травня 2007 року між закритим акціонерним товариством комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ЗАТ КБ «ПриватБанк»), назву якого змінено на ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір. Відповідно до умов цього договору банк надав позичальнику грошові кошти в розмірі 3 000 дол. США у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 18 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. ОСОБА_2 не виконував взятих на себе обов'язків за кредитним договором, не здійснював щомісячного погашення кредиту та відсотків, внаслідок чого утворилася заборгованість за кредитним договором.

На підставі викладеного позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 7 608,91 дол. США, до якої входить: 2 378,91 дол. США - заборгованість за кредитом; 4 527,99 дол. США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 300 дол. США - заборгованість з пені та комісії за користування кредитом; 41,67 дол. США - штраф (фіксована частина); 360,34 дол. США - штраф (процентна складова).

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 25 листопада 2014 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість у розмірі 7 608,91 дол. США, що в еквіваленті складає 91 306 грн 94 коп. за кредитним договором від 11 травня 2007 року.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що внаслідок невиконання належним чином позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором утворилась заборгованість, яка у добровільному порядку погашена не була.

Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 26 липня 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що ПАТ КБ «ПриватБанк» зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, проте відповідач не виконував взятих на себе обов'язків, що є підставою для стягнення з нього заборгованості. При цьому, відхиляючи апеляційну скаргу ОСОБА_2, апеляційний суд, виходив із того, що відповідач не звертався до суду першої інстанції із заявою про застосування позовної давності у зазначеній справі, тому апеляційний суд позбавлений можливості застосувати положення статей 256 - 258 ЦК України без заяви відповідача до ухвалення рішення у суді першої інстанції.

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_2 просить скасувати ухвалені в справі судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що ПАТ КБ «ПриватБанк», звернувшись до суду з позовом у 2014 році, пропустив позовну давність. Зазначив, що розгляд справи в суді першої інстанції відбувся без його участі, оскільки він не був належним чином повідомлений про розгляд справи, судових повісток - викликів не отримував, оголошень про виклик ОСОБА_2 до суду не публікувалось. У зв'язку з цим, відповідач не зміг скористатись своїм правом на подання заяви про застосування строку позовної давності. Тому відповідач лише 13 липня 2016 року до суду апеляційної інстанції заявив клопотання про застосування строку позовної давності.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 4 вересня 2014 року розгляд справи було призначено на 9 вересня 2014 року, судова повістка - виклик на адресу відповідача не направлялась. У судове засідання 25 листопада 2014 року ОСОБА_2 не з'явився, рекомендоване поштове повідомлення з конвертом повернуто до суду першої інстанції у зв'язку із закінченням терміну зберігання. Ухвала районного суду про призначення розгляду справи на 25 листопада 2014 року в матеріалах справи відсутня.

19 січня 2018 року цивільну справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до пункту 7 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати (об'єднаної палати), передає справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо така колегія або палата (об'єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду України.

Ухвалою Верховного Суду від 7 лютого 2018 року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу № 200/11343/14-ц за позовом ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, оскільки колегія суддів вирішила відступити від висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених в раніше ухвалених рішеннях Верховного Суду України (постанови Верховного Суду України від 18 березня 2015 року № 6-25цс15, від 30 вересня 2015 року № 6-780цс15, від 11 жовтня 2017 року №6-1374цс17).

Правовідносини щодо застосування позовної давності під час апеляційного провадження є подібними правовідносинам, що виникли у справі № 200/11343/14-ц, яка передана на розгляд ВеликоїПалати Верховного Суду.

У пункті 10 частини першої статті 252 ЦПК України встановлено, що у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об'єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі.

Таким чином, оскільки справа № 200/11343/14-ц передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у справі № 524/7631/14-ц.

Керуючись статтями 252, 253, 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

У Х В А Л И В :

Касаційне провадження у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором зупинити до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 200/11343/14-ц.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді С. Ю. Мартєв

В. В. Пророк

І. М. Фаловська

С. П. Штелик