Справа № 539/3615/16-ц
Провадження № 4-с/539/19/2018
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2018 року Лубенський міськрайонний суд Полтавської області

в складі: головуючого судді Грузман Т.В.

за участі секретаря судового засідання Джадан І.В.

представника скаржника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лубни скаргу ОСОБА_2 на дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області ОСОБА_3, відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області щодо визнання дій неправомірними та вчинення дій,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до суду із вищевказаною скаргою.

У скарзі зазначив, що рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 29.05.2017 року з нього на користь ОСОБА_4 стягнуто не виплачену заробітну плату в розмірі 10 751 грн. та грошову компенсацію за невикористані відпустки в розмірі 3 618 грн., а всього 14 369 грн.

Виконавче провадження згідно рішення суду було відкрито Лубенським ВДВС. По мірі можливості він сплачував кошти згідно виданого виконавчого листа протягом 2017-2018 року. Таким чином, ним було сплачено 6 800 грн. Більше сплатити кошти він не зміг у звязку з тим, що в період з вересня 2017 року по травень 2018 року кафе «Транзит» у с. Вільшанка, власником якого він є, не працювало в звязку з ремонтом, іншого доходу в нього не було, крім того він проживає з матірю віком 78 років, яка також є інвалідом ІІ групи.

19.09.2018 року до належного йому вищевказаного кафе увірвалися незнайомі йому люди без предявлення будь-яких документів і вилучили з приміщення кафе належні йому малогабаритні меблі на загальну суму 27 000 грн., а також орендований ним у інших осіб кофейний апарат вартістю 20 000 грн. та гриль роликовий для хотдогів вартістю 3 600 грн. Всього було вилучено майна на суму 50 600 грн. три тому, що залишок боргу по виконавчому провадженню складає 8000 грн. В подальшому він дізнався, що майно було вилучено відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області.

Під час вилучення майна ніякого протоколу опису майна йому не вручали, а лише 02.10.2018 року у відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області його повідомили, що у виконавчому провадженні старшим державним виконавцем Федьком Є.О. була винесена постанова про арешт належного йому майна та воно виставлено на електронні торги.

Скаржник вважає такі дії державного виконавця незаконними, таким, що вчиненні з порушенням чинного законодавства та прохає суд визнати дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області ОСОБА_3 щодо винесення постанови про арешт майна боржника, вилучення майна та оголошення заборони на його відчуження, вилучення майна 19.09.2018 року, реалізацію вилученого майна на електронних торгах за виконавчим провадженням №54054193 неправомірними та зобовязати старшого державного виконавця зупинити реалізацію вилученого у нього майна на електронних торгах, скасувати вищевказану постанову та повернути вилучене 19.09.2018 року майно.

У судовому засіданні скаржник та його захисник скаргу підтримали з мотивів, які наведено вище.

У судове засідання державний виконавець не з»явився, відділ примусового виконання рішень направив відзив за змістом якого скаргу заперечує, оскільки державний виконавець при вчиненні виконавчих дій діяв у межах Закону України «Про виконавче провадження» та вживав всіх передбачених заходів щодо стягнення з боржника боргу визначеного судовим рішенням.

Згідно ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Пунктом 20 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07.02.2014 № 6 визначено, що у справах за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи інших посадових осіб державної виконавчої служби предметом судового розгляду можуть бути лише рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

При розгляді скарги суд звернувся до слідуючих норм матеріального права.

Статтею 48 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Частиною 5 даної статті передбачено, що у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем. Частиною 6 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Частиною 5 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі відсутності у боржника - юридичної особи коштів в обсязі, необхідному для покриття заборгованості, стягнення звертається на інше майно, належне такому боржникові або закріплене за ним, у тому числі на майно, що обліковується на окремому балансі філії, представництва та іншого відокремленого підрозділу боржника - юридичної особи (крім майна, вилученого з цивільного обороту, або обмежено оборотоздатного майна, майна, на яке не може бути звернено стягнення), незалежно від того, хто фактично використовує таке майно. Частина 6 даної статті передбачає, що у разі якщо на зазначене у частині пятій цієї статті майно накладається арешт, воно реалізується в такій черговості: 1) майно, що безпосередньо не використовується у виробництві (предмети інтерєру офісів, готова продукція та товари тощо); 2) обєкти нерухомого майна, верстати, обладнання, інші основні засоби, а також сировина і матеріали, призначені для використання у виробництві.

Відповідно до ч.3 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Згідно ст. 57 Закону визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження. У разі якщо сторони виконавчого провадження, а також заставодержатель у 10-денний строк з дня винесення виконавцем постанови про арешт майна боржника не досягли згоди щодо вартості майна та письмово не повідомили виконавця про визначену ними вартість майна, виконавець самостійно визначає вартість майна боржника. Звіт про оцінку майна має бути складений не раніше дати винесення постанови про арешт такого майна. У разі якщо сторони виконавчого провадження не дійшли згоди щодо визначення вартості майна, визначення вартості майна боржника здійснюється виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим виконавцем.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Проаналізувавши зміст скарги ОСОБА_5 та заперечення на неї, суд вважає, що державний виконавець при вчиненні виконавчих дій по виконавчому провадженню № 54054193 за виконавчим листом № 539/3615/16-ц від 20 квітня 2017 року виданого Лубенським міськрайонним судом Полтавської області про стягнення з ОСОБА_5 10751 грн. заробітної плати та грошової компенсації за невикористані відпустки у розмірі 3618 грн., а всього 14369 грн. вчиняє дії, які не у повній мірі відповідають законодавству.

02.06.2017 року по даному виконавчому листу відкрито виконавче провадження. 17.10.2017 року винесено постанову про арешт майна, а 26.10.2017 року винесено постанову про опис та арешт майна. Боржником протягом 2017 року по вересень 2018 року вносились кошти в рахунок погашення заборгованості на загальну суму 6800 грн., тобто сума заборгованості зменшилась пропорційно вказаній сумі ( за виключенням витрат на виконавче провадження), до скарги прикладено копії відповідних квитанцій.

23.04.2018 року вказане виконавче провадження передано до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області. 19.09.2018 року державним виконавцем за результатом перевірки майнового стану боржника винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника, а саме 3 холодильники, чотири скляні столи, дивани для сидіння в кількості 8 штук, морозильна камера, машина для приготування кави, монітор, система відеонагляду, пристрій для приготування сосисок, телевізор з плоским екраном, вішалка для одягу та кондиціонер. Згідно акту зберігачем майна є ПП «Караван».

27.09.2018 року на адресу сторін виконавчого провадження направлено інформацію про вартість, яка визначена спеціалістом, щодо вказаного майна. Доказів направлення такого листа сторонам засобами поштового зв»язку суду не надано. Згідно листа відділу ДВС 24.09.2018 року № 80585 постанова про опис та арешт майна направлена на адресу фізичної особи підприємця ОСОБА_2 27.09.2018 року ПП «Центр незалежної оцінки та експертизи» складено звіт про незалежну оцінку майна № 612 згідно з яким вартість частини описаного та арештованого майна становить 37 378 грн.

За змістом заяви на реалізацію арештованого майна направленої на адресу Полтавської філії ДП «СЕТАМ» Міністерства юстиції вказано, що направляється на реалізацію пристрій для приготування сосисок вартістю 2085 грн., система відеонагляду вартістю 3440 грн., монітор вартістю 315 грн., машина для приготування кави вартістю 15120 грн., телевізор марки Самсунг вартістю 3087 грн, дивани для сидіння у кількості 8 штук на загальну суму 8820 та 4 скляні столи на загальну суму 4511 грн. Майно на суму 37378 грн. Вказані речі було оцінено та поміщено до службового автомобіля за змістом акту №2 від 19.09.2018 року ( у якому вказано і про завантаженні до автомобіля вішалки для одягу, хоча її оцінка відсутня).

Таким чином, встановлено, що державний виконавець здійснив оцінку лише частини майна, не оціненими залишились 3 холодильника, морозильна камера, вішалка для одягу, алюмінієвий стіл та кондиціонер, які 19.09.2018 року було описано та арештовано.

Відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію ОСОБА_2 являється приватним підприємцем з 12.12.2001 року (свідоцтво серія В01 № 272850). За даними ліцензій на тютюнові та алкогольні вироби, які надані суду, він здійснює діяльність у кафе по вул.Лісна, 63 у с.Вільшанка Лубенського району Полтавської області.

Проаналізувавши докази по справі, встановлено, що ОСОБА_2 мав на момент опису та арешту майна, а саме 19.09.2018 заборгованість по даному виконавчому провадженню згідно виконавчого листа перед ОСОБА_4 на суму 14369 грн., яку частково погасив, але суд не може розмежувати платежі, оскільки частина коштів була спрямована на погашення боргу та на стягнення виконавчого збору та таке інше. У суді встановлено, що по даним як скаржника, так і суб»єкта оскарження, він має заборгованість по вищевказаному виконавчому листу орієнтовно 8-10 тис. грн. З липня 2017 по вересень 2018 року боржник щомісячно сплачував кошти по даному виконавчому провадженню.

Проведення реалізації арештованого та описаного майна відповідно до акту від 19.09.2018 року без урахування положень ч.6 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» є не припустимим. Арештованим та описаним має бути майно, що безпосередньо не використовується у виробництві. Оскільки вказана фізична особа підприємець здійснює підприємницьку діяльність лише у кафе «Транзит», то позбавлення його можливості продовжувати працювати у даному напрямку порушує його права, оскільки майно яке було передано на реалізацію є необхідним для здійснення діяльності у сфері послуг закладів харчування.

Крім того, державний виконавець не надавши суду доказів того, що при арешті та оцінці майна було враховано думку боржника щодо вартості майна, вчинив дії по передачі майна для реалізації всупереч положенням ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» , так як визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження.

Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу відповідно до положень ч. 5 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» і виконавець повинен прийняти або не прийняти цю пропозицію.

Також за змістом ч.3 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Враховуючи вартість переданого на реалізацію майна у розмірі 37378 грн. та не проведення оцінки ще відносно 3 холодильників, морозильної камери, алюмінієвого столу та вішалки, вартість описаного та арештованого майна у декілька разів перевищує суму заборгованості скаржника перед ОСОБА_4

Крім всього наведеного вище, суд звертає увагу, що державним виконавцем не дотримано вимог закону щодо інформування сторони виконавчого провадження, оскільки на адресу ОСОБА_2 або листи не направляються, або направляються з порушенням строків, визначених законодавством. Так, постанова про опис та арешт майна від 19.09.2018 року направлена боржникові лише 24.09.2018 року, відомостей про її отримання матеріали справи не мають.

Пунктом 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07.02.2014 № 6 визначено, що виходячи зі змісту статті 387 ЦПК, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

З огляду на вищевказане, суд вважає, що при вчиненні виконавчих дій щодо арешту майна боржника, оголошення заборони на його відчуження, вилучення майна 19.09.2018 року, реалізацію вилученого майна на електронних торгах за виконавчим провадженням № 54054193 вчинено низку неправомірних дій з боку державного виконавця, що слугує підставою для задоволення скарги у частині визнання дій державного виконавця неправомірними та зобов»язання державного виконавця усунути порушення шляхом зупинення реалізації вилученого 19.09.2018 року майна на електронних торгах, оскільки вказане відповідає п.3 ч.1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі: зупинення судом реалізації арештованого майна у разі відсутності іншого майна боржника, на яке може бути звернено стягнення.

Щодо вимоги про скасування постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження за виконавчим провадженням № 54054193, суд вважає, що вона також підлягає до задоволення через численні порушення з боку державного виконавця при проведенні виконавчих дій.

Вимога скарги про повернення майна, яке належить фізичній особі підприємцю та орендованого майна, яке було вилучено 19 вересня 2018 року, у ході розгляду скарги на дії державного виконавця до задоволення не підлягає, оскільки має бути розглянута у порядку позовного провадження. Таким чином, вказану частину скарги має бути залишено без розгляду.

Частиною 2 ст. 451 ЦПК передбачено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Згідно ст. 452 ЦПК України судові витрати, повязані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника. За нормою ст. 453 ЦПК України про виконання ухвали, постановленої за результатами розгляду скарги, відповідний орган державної виконавчої служби, приватний виконавець повідомляють суд і заявника не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання.

Керуючись ст. ст. 447-453 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_2 на дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області ОСОБА_3, відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області щодо визнання дій неправомірними та вчинення дій задоволити частково.

Визнати неправомірними дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області ОСОБА_3 щодо винесення постанови про арешт майна ОСОБА_2 та оголошення заборони на його відчуження, вилучення майна від 19 вересня 2018 року, реалізації вилученого майна на електронних торгах за виконавчим провадженням № 54054193.

Зобов»язати старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області ОСОБА_3 зупинити реалізацію вилученого майна у ОСОБА_2 на електронних торгах згідно постанови про арешт та опис майна від 19 вересня 2018 року.

Скасувати постанову про опис та арешт майна (коштів) від 19 вересня 2018 року за виконавчим провадженням №54054193.

Вимоги скарги щодо повернення майна, яке було вилучено 19.09.2018 року залишити без розгляду.

Стягнути з відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області судовий збір у розмірі 704 грн. 50 коп. на користь держави.

Зобов»язати відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області згідно ст. 453 ЦПК України про виконання ухвали, постановленої за результатами розгляду скарги, повідомити суд і заявника не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги на ухвалу суду протягом 15-ти днів з дня її проголошення.

Суддя Грузман Т.В.