Красилівський районний суд Хмельницької області
Справа № 2209/2626/12
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.02.2018 м.Красилів

Красилівський районний суд Хмельницької області у складі:

головуючого - судді Вознюка Р.В.,

за участі секретаря судового засідання Басистої Т.В.,

справа № 2209/2626/16,

сторони по справі:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

предмет позову - стягнення боргу,

представники учасників справи:

представник позивача - ОСОБА_3,

представник відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши справу у відкритому судовому засіданні в залі суду, в порядку загального позовного провадження,

«ОСОБА_5 виклад позиції позивача та заперечень відповідача»

Позивач 19.11.2012 у позові зазначив, що на початку грудня 2011 року між ним та відповідачем було укладено договір зберігання, відповідно до якого він передав останній 40000 доларів США на період його перебування на лікуванні в м. Хмільник Вінницької області. Вказує, що на його прохання повернути гроші, відповідач пояснювала, що не може їх повернути, оскільки не пам'ятає куди їх поклала, а також в своїх поясненнях, що були надані працівникам Красилівського РВ УМВС України в Хмельницькій області остання підтвердила, що дійсно взяла у позивача на зберігання грошові кошти в сумі 40000 доларів США.

В добровільному порядку відповідач відмовляється повернути кошти.

В ході судового розгляду 22.05.2013 позивач уточнив позовні вимоги. Зазначив, що передав на початку грудня 2011 року відповідачу 60000 грн, 10000 Євро та 11000 доларів США, на період його перебування на лікуванні. Після лікування він звернувся до відповідача з проханням повернути йому кошти, однак остання відмовилася їх повертати.

Позивач та його представник у суді уточнені позовні вимоги підтримали.

Позивач в судовому засіданні 08.12.2017 пояснив, що передав відповідачу на зберігання 40000 доларів США, які відповідач йому не повернула. Точну дату передачі коштів вказати не зміг. В подальшому, змінив свої пояснення та вказав, що відповідач отримала від нього на зберігання 60000 грн, 10000 Євро та 11000 доларів США, які не повернула.

В судовому засіданні 15.02.2018 позивач уточнив дату, коли, за його твердженнями, відповідач отримала 60000 грн, 10000 Євро та 11000 доларів США та вказав, що це відбулося 11.12.2011.

На підтвердження заявлених вимог сторона позивача посилається на письмові докази: заяву відповідача від 18.07.2013 про відкладення судового засідання для врегулювання спору в добровільному порядку; спільну заяву від 05.08.2013 позивача та представника відповідача про визнання мирової угоди між сторонами; документи які підтверджують повноваження представників відповідача на представлення її інтересів у суді, та показання свідка - працівника поліції ОСОБА_6, щодо добровільності написання відповідачем власноручних пояснень, у яких вона визнала факт укладення договору зберігання та отримання коштів на зберігання від позивача та не повернула їх.

Як на правову підставу для врахування вказаних письмових доказів, посилаються на положення абз. 2 ч. 1 ст. 218 ЦК України.

Відповідач позовні вимоги не визнала. В судове засідання не з'явилася. 03.04.2013 надала суду письмові заперечення.

Вказала, що з 2009 року вона з позивачем проживала однією сім'єю як чоловік і жінка. Заперечила отримання від позивача на зберігання 60000 грн, 10000 Євро та 11000 доларів США. Посилається, що відповідно до ст. 937 та п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України, договір зберігання на суму, що у двадцять і більше разів перевищує розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, має бути укладено виключно у письмовій формі, однак позивач таких доказів суду не надав.

Вказує, що письмові пояснення для працівників поліції вона 19.03.2012 та 27.05.2012 власноручно не писала і підписала їх під тиском цих працівників поліції, оскільки перебувала у тяжкому психологічному стані і вони погрожували їй притягненням до кримінальної відповідальності. На підтвердження підписання вказаних пояснень під тиском працівників поліції посилається на те, що ці пояснення є суперечливими. Так, у поясненні від 19.03.2012 вказано про отримання нею від позивача 60000 грн, 10000 Євро та 11000 доларів США, разом з тим, у поясненні від 27.05.2012 зазначено про отримання нею від позивача приблизно 40000 доларів США.

На підставі викладеного, просить відмовити в позові.

В судовому засіданні представник відповідача, яка приймала участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, позовні вимоги не визнала, підтримала письмові заперечення відповідача.

«ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи»

04.12.2012 позивач подав до суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_2.

14.11.2017 та 01.02.2018 представник відповідача надіслала до суду клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

08.12.2017 представником позивача заявлено в суді клопотання про витребування з Красилівського ВП ГУНП в Хмельницькій області матеріали дослідчої перевірки № 336 Красилівського РВ УМВС України в Хмельницькій області за заявою ОСОБА_1 від 15.03.2012, зареєстрованою в журналі ЖРЗПЗ за № 426.

08.12.2017 позивачем подано до суду заяву про виклик в судове засідання свідка ОСОБА_6.

«ІІІ. Процесуальні дії у справі»

Ухвалою Красилівського районного суду від 04.12.2012 в забезпечення позову накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_2, до вирішення справи по суті.

21.12.2012 Красилівським районним судом Хмельницької області у справі ухвалено заочне рішення.

Ухвалою Красилівського районного суду Хмельницької області від 06.03.2013 скасоване заочне рішення суду від 21.12.2012.

Ухвалою Красилівського районного суду Хмельницької області від 05.08.2013 затверджено мирову угоду сторін по справі та провадження у справі закрито.

Ухвалою Красилівського районного суду Хмельницької області від 29.08.2016 виправлено описку в ухвалі Красилівського районного суду Хмельницької області від 05.08.2013.

Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 07.06.2017 скасована ухвала Красилівського районного суду Хмельницької області від 05.08.2013 та направлено справу до Красилівського районного суду Хмельницької області для продовження розгляду в іншому складі суду.

14.11.2017 та 02.02.2018 судом задоволені клопотання представника відповідача про її участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції.

Судом задоволено 08.12.2017 клопотання представника позивача та витребувано з Красилівського ВП ГУНП в Хмельницькій області матеріали дослідчої перевірки № 336 Красилівського РВ УМВС України в Хмельницькій області за заявою ОСОБА_1 від 15.03.2012, зареєстрованою в журналі ЖРЗПЗ за № 426.

Судом задоволено 08.12.2017 заяву позивача та викликано в судове засідання свідка ОСОБА_6.

«IV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин»

Згідно ч. 1 ст. 937 ЦК України договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, встановлених статтею 208 цього Кодексу.

Договір зберігання, за яким зберігач зобов'язується прийняти річ на зберігання в майбутньому, має бути укладений у письмовій формі, незалежно від вартості речі, яка буде передана на зберігання.

Письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем.

Відповідно до ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти: 1) правочини між юридичними особами; 2) правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; 3) правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; 4) інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.

В силу ч. 1 ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Сума коштів, які позивач просить стягнути з відповідача, станом на 11.12.2011, дата коли, згідно тверджень позивача, ним було укладено із відповідачем договір зберігання 60000 грн, 10000 Євро та 11000 доларів США, перевищувала двадцять розмірів неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 937, п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України, вказаний договір зберігання мав бути укладений у письмовій формі.

11.12.2011 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не був укладений письмовий договір зберігання коштів в наступних сумах - 60000 грн, 10000 Євро та 11000 доларів США.

Сторонами в судовому засіданні не оспорювалося, що договір зберігання коштів у сумах - 60000 грн, 10000 Євро та 11000 доларів США, 11.12.2011 мав бути укладений сторонами у письмовій формі, оскільки його сума перевищувала двадцять розмірів неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В силу ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Судом досліджено докази на які посилалися позивач та його представник.

Згідно пояснень ОСОБА_2 від 19.03.2012, які містяться в матеріалах дослідчої перевірки № 336 Красилівського РВ УМВС України в Хмельницькій області за заявою ОСОБА_1 від 15.03.2012, зареєстрованою в журналі ЖРЗПЗ за № 426, вона пояснила наступне. 03.12.2011 вона отримала від ОСОБА_1 на зберігання 60000 грн. У листопаді 2011 року вона отримала від ОСОБА_1 8000 Євро на зберігання. Також, до вказаного випадку ОСОБА_1 передавав їй на зберігання гроші в сумі 8000 доларів США та 10000 доларів США, які були нею повернуті ОСОБА_1. Не пам'ятає куди поклала гроші в сумі 11000 доларів США, 10000 Євро і 60000 грн, які ОСОБА_1 передав їй на зберігання в листопаді-грудні 2011 року.

Згідно пояснень ОСОБА_2 від 27.05.2012, які містяться в матеріали дослідчої перевірки № 336 Красилівського РВ УМВС України в Хмельницькій області за заявою ОСОБА_1 від 15.03.2012, зареєстрованою в журналі ЖРЗПЗ за № 426, вона пояснила наступне. В грудні 2011 року вона прийняла від ОСОБА_1 на зберігання грошові кошти в загальній сумі 40000 доларів США. Вказані кошти не повернула, оскільки не може їх знайти. До вказано випадку він також давав їй гроші на зберігання, які вона йому повернула.

Свідок ОСОБА_7 вказав, що 19.03.2011 та 27.03.2012 він опитував ОСОБА_2 за заявою ОСОБА_8 про отримання нею 40000 доларів США і неповернення коштів. ОСОБА_2 давала пояснення власноручно та добровільно.

18.07.2013 ОСОБА_2 подала до суду клопотання про відкладення судового засідання для врегулювання спору у добровільному порядку.

05.08.2013 ОСОБА_1 та представник відповідача - ОСОБА_9 подали заяву про визнання мирової угоди.

За мировою угодою від 05.08.2013, підписаною представником відповідача - ОСОБА_9, ОСОБА_2 зобов'язалася повернути ОСОБА_1 33700 доларів США отриманих на зберігання.

«V. Оцінка суду»

Заслухавши учасників процесу, допитавши свідка, та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що вимоги ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 задоволенню не підлягають з таких підстав.

Позивач та його представник не довели в судовому засіданні належними та допустимими доказами, що 11.12.2011 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір зберігання, за яким ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 на зберігання кошти у наступних сумах - 60000 грн, 10000 Євро та 11000 доларів США.

Посилання позивача та його представника на положення абз. 2 ч. 1 ст. 218 ЦК України, як на правову підставу для врахування письмових пояснень ОСОБА_2, клопотання відповідача від 18.07.2013 про відкладення судового засідання для врегулювання спору у добровільному порядку, спільної заяви від 05.08.2013 ОСОБА_1 та представника відповідача - ОСОБА_9 про визнання мирової угоди, та самої мирової угоди від 05.08.2013, як письмових доказів щодо укладення сторонами договору зберігання, не ґрунтуються на законі з огляду на таке.

Положення абз. 2 ч. 1 ст. 218 ЦК України визначає якими доказами можуть доводитися заперечення однієї із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин, і не визначає порядок доведення іншим письмовим доказами факту укладення договору, щодо якого не була дотримана письмова форма його укладення.

Посилання позивача та його представника на пояснення ОСОБА_2 від 19.03.2012 та 27.05.2012, які містяться у матеріалах дослідчої перевірки № 336 Красилівського РВ УМВС України в Хмельницькій області за заявою ОСОБА_1 від 15.03.2012, як на письмові докази, які на їх думку власноручно написала ОСОБА_2 і підтвердила, що 03.12.2011 вона отримала від ОСОБА_1 на зберігання 60000 грн, 11000 доларів США і 10000 Євро, є безпідставними також з огляду на таке.

Пояснення ОСОБА_2 не вказують на укладення нею та позивачем 11.12.2011 договору зберігання коштів і отримання нею за цим договором цього числа від ОСОБА_1 на зберігання 60000 грн, 11000 доларів США і 10000 Євро.

Пояснення ОСОБА_2 від 19.03.2012, 27.05.2012 є суперечливими між собою щодо дат і сум отриманих коштів останньою від ОСОБА_1, що викликає сумнів у їх достовірності та добровільності.

Згідно відмітки у поясненнях ОСОБА_2 від 19.03.2012, 27.05.2012, наданих працівнику поліції, ці пояснення були записані не особисто ОСОБА_2, а з її слів, що спростовує твердження позивача, його представника та показання свідка ОСОБА_6 про написання їх власноручно відповідачем.

Крім цього, пояснення від 19.03.2012 містять необумовлені виправлення дат, шляхом виправлення тексту за допомогою коректора та написання поверх нього іншого тексту, що також викликає сумнів у їх достовірності.

Клопотання ОСОБА_2 від 18.07.2013 про відкладення судового засідання для врегулювання спору у добровільному порядку, а також, спільна заява ОСОБА_1 та представник відповідача - ОСОБА_9 про визнання мирової угоди та сама мирова угода від 05.08.2013, за якою ОСОБА_2 зобов'язалася повернути ОСОБА_1 33700 доларів США отриманих на зберігання, не є належними доказами, оскільки не вказують на укладення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 11.12.2011 договору зберігання коштів у сумах - 60000 грн, 11000 доларів США і 10000 Євро.

З цих підстав вказані письмові докази є неналежними.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають за недоведеністю.

«VI. Розподіл судових витрат між сторонами»

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Оскільки позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, судовий збір покладається на нього.

Інші судові витрати по справі відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 76-78, 81, 141, 264-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

Заходи забезпечення позову за ухвалою Красилівського районного суду Хмельницької області від 04.12.2012 про накладення арешту на майно, а саме, квартиру АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_2 - скасувати.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Хмельницької області через Красилівський районний суд Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач - ОСОБА_1; ІНФОРМАЦІЯ_3 народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, паспорт НОМЕР_4, місце проживання: АДРЕСА_7.

Відповідач - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, паспорт НОМЕР_5, місце проживання: 31000, АДРЕСА_1.

Представник позивача - ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, місце проживання: 31000, АДРЕСА_5.

Представник відповідача - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3, місце проживання: АДРЕСА_6

Повний текст рішення складено 23.02.2018.

Суддя Р. В. Вознюк