П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2018 року місто Київ

Єдиний унікальний номер справи 757/54411/16-ц

Номер провадження № 22-ц/824/1592/2018

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Вербової І.М., суддів Саліхова В.В., Шахової О.В.,

за участю секретаря судового засідання - Іваницької О. В.,

вивчивши апеляційні скарги Держави України в особі Кабінету Міністрів України та ОСОБА_2 в інтересах Міністерства оборони України на рішення Печерського районного суду міста Києва від 22 лютого 2018 року, ухвалене під головуванням судді Цокол Л.І., у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Держави України в особі Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України, Антитерористичного центру при Службі безпеки України, Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Національної гвардії України, третя особа - Служба безпеки України, про стягнення матеріальної та моральної шкоди, спричиненої у результаті проведення антитерористичної операції,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2016 року ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулись до Печерського районного суду міста Києва з позовом до Держави України в особі Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України, Антитерористичного центру при Службі безпеки України, Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління національної гвардії України про стягнення з відповідачів на користь ОСОБА_3 заподіяну їй матеріальну шкоду у розмірі 366 172 грн. 30 коп., стягнення з відповідачів на користь ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 завдану ним матеріальну шкоду у розмірі 528 209 грн. 50 коп., а також стягнення з відповідачів на користь позивачів по 100 000 грн. моральної шкоди кожному.

Позовні вимоги мотивували тим, що Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладені заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року №405/2014 розпочато антитерористичну операцію. Розпорядженням Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» від 30 жовтня 2014 року №1053-р та «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» від 02 грудня 2015 року №1275-р. с. Піски, Ясинуватського району, Донецької області відноситься до населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операція.

Так, ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1 Також, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є власниками квартири АДРЕСА_4.

Загальновідомим є той факт, що після початку проведення антитерористичної операції, с. Піски опинилося на лінії бойового зіткнення, зазначений район піддавався щоденним обстрілам, відповідно у с. Піски було зруйновано багато житлових будівель та майже всю інфраструктуру.

У зв'язку з наведеним, у липні 2014 року ОСОБА_3 разом зі своєю родиною та ОСОБА_4 були вимушені покинути житло та роботу, з метою безпеки виїхати до Київської області, де останні наразі орендують житло, а ОСОБА_5 була вимушена виїхати до Харківської області. Позивачі за місцем свого проживання стали на облік як тимчасово переміщені особи із зони проведення АТО.

Під час обстрілів с. Піски внаслідок проведення АТО в період з липня 2014 року по сьогоднішній день, у результаті потрапляння до квартири уламків від снарядів та вибухових хвиль, в квартирах позивачів знищені вінка, пошкоджені стіни, стеля, двері та дверні отвори, а також зруйновано та пошкоджене майно, що знаходилось у квартирах, а саме: меблі, сантехніка, побутова техніка, посуд та особисті речі. Крім того, самі багатоквартирні будинки, у яких знаходяться квартири позивачів, сильно пошкоджені: зруйнований дах, під'їзди, сходові отвори, що прискорює руйнування і самого будинку в цілому, і квартир позивачів. Також, у квартирах повністю відсутнє газо-, водо- та електропостачання.

В результаті наведеного, квартири позивачів є непридатними для подальшого проживання.

Вищевикладені обставини підтверджуються рядом письмових доказів, а саме: довідками Виконавчого комітету Пісківської сільської ради №ДЗЖ-110 від 12 серпня 2015 року та №ДЗЖ-140 від 09 вересня 2015 року, довідками Ясинуватської райдержадміністрації №974 від 18 червня 2016 року та №1021 від 10 жовтня 2016 року, відповіддю на колективне звернення Департаменту житлово-комунального господарства Донецької обласної державної адміністрації від 07 липня 2016 року №Л-250, у якій зазначено, що станом на сьогодні інфраструктура с. Піски зруйнована повністю. Житловий фонд зруйнований в значній мірі або суттєво пошкоджений, що робить неможливим проживання у ньому. Крім того, на теперішній час в с. Піски тривають бойові дії, внаслідок чого відсутня можливість комісійного обстеження зруйнованого (пошкодженого) житлового фонду із складенням відповідних актів обстеження. Зазначене питання може бути розглянуто після завершення бойових дій; відповіддю на колективне звернення Ясинуватської військово-цивільної адміністрації Донецької області від 30 червня 2016 року №Л-009-02-32-1.2, у якій зазначено, що станом на 30 червня 2016 року с. Піски знаходиться в мілітаризованій зоні, у якій продовжуються бойові дії та артилерійські обстріли. До теперішнього часу з приводу небезпеки немає можливості доступу до даної території фахівців для комісійної оцінки об'ємів зруйнованого та пошкодженого житла. Обстеження зруйнованих (пошкоджених) будинків та об'єктів інфраструктури буде можливим після сталого припинення бойових дій, розмінування території, дозволу на це військових та органів з надзвичайних ситуацій; фотографіями квартири ОСОБА_3; фотографіями квартири ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5; показами свідків.

Крім руйнування квартир позивачів, інфраструктури с. Піски та активних бойових дій на території с. Піски, ще однією перепоною у користування квартирами позивачів є загроза життю у зв'язку з повним замінуванням території с. Піски, розмінування якої займе по оцінці експертів не менш як 10-15 років, що підтверджується статтями у ЗМІ. Отже, через пошкодження квартир позивачів, багатоквартирних будинків, у яких знаходяться квартири, руйнування інфраструктури с. піски, у тому числі газо-, водо- та електропостачання, постійних бойових дій, а також мінуванням с. піски внаслідок постійного потрапляння снарядів на територію с. Піски, позивачі не в змозі користуватися своїми квартирами та проживати у них.

У вересні 2017 року позивачі звернулись із заявою про збільшення розміру позовних вимог, у якій просили суд стягнути з відповідачів на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду у розмірі 502 351 грн. 70 коп., заподіяну внаслідок руйнування її квартири в АДРЕСА_1; стягнути з відповідачів на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду у розмірі 241 550 грн. 17 коп., на користь ОСОБА_4 у розмірі 241 550 грн. 17 коп. та на користь ОСОБА_5 у розмірі 241 550 грн. 17 коп., заподіяну внаслідок руйнування їх квартири в АДРЕСА_2; стягнути з відповідачів на користь позивачів по 100 000 грн. моральної шкоди кожному.

В обґрунтування поданої заяви, позивачами надано звіти про незалежну оцінку збитків.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 22 лютого 2018 року (том ІІІ а.с.48-60) позовні вимоги задоволено частково, відшкодовано ОСОБА_7 за рахунок державного бюджету матеріальну шкоду у розмірі 502 351 грн. 70 коп., завдану внаслідок руйнування її квартири в АДРЕСА_3. Відшкодовано ОСОБА_3 за рахунок державного бюджету матеріальну шкоду у розмірі 241 550 грн. 17 коп., завдану внаслідок руйнування квартири в АДРЕСА_4. Відшкодовано ОСОБА_4 за рахунок державного бюджету матеріальну шкоду у розмірі 241 550 грн. 17 коп., завдану внаслідок руйнування квартири в АДРЕСА_4. Відшкодовано ОСОБА_5 за рахунок державного бюджету матеріальну шкоду у розмірі 241 550 грн. 17 коп., завдану внаслідок руйнування квартири в АДРЕСА_4. Судові витрати у розмірі 20 670 грн. віднесено на рахунок держави.

Не погоджуючись з вищевказаним судовим рішенням, Держава Україна в особі Кабінету Міністрів України через представника звернулась з апеляційною скаргою, у якій просила суд скасувати рішення Печерського районного суду міста Києва від 22 лютого 2018 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга вмотивована, зокрема, тим, що судом першої інстанції не було повно та всебічно з'ясовано обставини справи та докази, а також невірно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права. Так, позивачами не надано суду жодних підтверджень щодо наявності обвинувального вироку, який набрав законної сили, стосовно заподіяння матеріальної шкоди у результаті терористичного акту відповідно до статті 258 КК України.

Також, в ході розгляду справи не було встановлено факту наявності причинно-наслідкового зв'язку саме між діями Кабінету Міністрів України та спричиненою позивачам шкодою, не доведено факту заподіяння шкоди саме відповідачем 1.

Крім того, позивачі не надали суду жодних доказів, якими б підтверджувався факт заподіяння їм моральних чи фізичних страждань Кабінетом Міністрів України. Більше того, позивачами не обґрунтовано належним чином, з чого вони виходили при визначенні розміру суми компенсації за начебто спричинену моральну шкоду, не вказали та не довели, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) Уряду вони заподіяні, а тому позовні вимога про відшкодування моральної шкоди є необґрунтованою та безпідставною.

Більше того, частиною 9 статті 86 Кодексу цивільного захисту України передбачено, що забезпечення житлом постраждалого або виплата грошової компенсації за рахунок держави здійснюється за умови добровільної передачі постраждалими зруйнованого або пошкодженого внаслідок надзвичайної ситуації житла місцевим державним адміністраціям або органам місцевого самоврядування, суб'єктам господарювання. Проте, як вбачається з матеріалів справи, позивачем не здійснювалась передача зруйнованого житла.

Крім того, не погоджуючись з вищевказаним судовим рішенням, Міністерство оборони України через представника звернулось із апеляційною скаргою, у якій представник Міністерства просив скасувати рішення Печерського районного суду міста Києва від 22 лютого 2018 року та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивував, зокрема, тим, що ухвалене судове рішення є незаконним та необґрунтованим. Так, суд не залучив до участі у справі в якості відповідачів Службу безпеки України та Державну службу надзвичайних ситуацій, ПСУ, УДО, а також органи військово-цивільних адміністрацій.

Крім того, ухвалюючи рішення про стягнення матеріальної шкоди з державного бюджету України, судом не було визначено орган державної влади, який має зробити необхідні відшкодування позивачам.

Також, сам розмір втраченого майна (матеріальних збитків) є необґрунтованим.

Судом першої інстанції не взято до уваги, що головним розпорядником субвенції є Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, якого також не було залучено до участі у справі у якості відповідача.

В обґрунтування ухваленого рішення, суд першої інстанції не наводить будь-яких фактів протиправності дій (бездіяльності) Міністерства оборони України (або інших відповідачів), а тим більше не посилається на відповідні докази такої діяльності. Вину Міністерства оборони України (інших відповідачів) жодним чином не підтверджено належними доказами.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 20 вересня 2018 року відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою Держави України в особі Кабінету Міністрів України.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» від 29 грудня 2017 року №452/2017 постановлено, зокрема, ліквідувати Апеляційний суд міста Києва. На виконання вимог Закону, Апеляційним судом міста Києва передано дану справу до новоутвореного Київського апеляційного суду.

Згідно протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями Київського апеляційного суду від 03 жовтня 2018 року, справу призначено судді-доповідачу Вербовій І.М. Судді, які входять до складу колегії: Вербова І.М. - головуючийсуддя, судді: Саліхов В.В., Шахова О.В.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 08 жовтня 2018 року дану справу прийнято до розгляду, призначено у відкритому судовому засіданні на 07 листопада 2018 року о 11 год. 45 хв.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 25 жовтня 2018 року, зокрема, відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою Міністерства оборони України. Ухвалою Київського апеляційного суду від 25 жовтня 2018 року справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 07 листопада 2018 року о 11 год. 45 хв.

У суді апеляційної інстанції, представник Міністерства оборони України - Панько В.М. підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. У судовому засіданні пояснив, що на сьогоднішній день на законодавчому рівні не визначено порядку відшкодування шкоди, завданої внаслідок проведення АТО.

Представник Антитерористичного центру при Службі безпеки України - Шуба Л.М., просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. У судовому засіданні пояснила, що позивачам було завдано шкоду внаслідок протиправної поведінки незаконних збройних формувань.

Представник Міністерства внутрішній справ України - Отрода Т.Ю., просила апеляційні скарги задовольнити, скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Представник Служби безпеки України - Михальчук Ю.П., просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Інші учасники справи (їх представники) до суду апеляційної інстанції не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується зворотними повідомленнями про отримання рекомендованої поштової кореспонденції, у зв'язку з чим на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України колегія суддів вважала за можливе розглядати справу без їх участі.

Крім того, з відзиву на апеляційну скаргу представника позивачів ОСОБА_12 вбачається, зокрема, що у судовому засіданні не ставилося питання щодо вини будь-яких державних органів, позов не пов'язувався з їх діяльністю, а рішенням суду стягнуто матеріальну шкоду саме з державного бюджету України. Крім того, реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань. Звіти щодо визначення ринкової вартості розміру збитків є належними та допустимими доказами, які ніким не спростовані. Вимоги позивачів задоволені судом відповідно до ч.10 ст.86 Кодексу цивільного захисту України, згідно якої розмір грошової компенсації за зруйновану або пошкоджену квартиру визначається за показниками опосередкованої вартості спорудження житла у регіонах України відповідно до місцезнаходження такого майна. Також, в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції, яке є законним та обґрунтованим, правильно застосовано положення ст.19 Закону України «Про боротьбу з тероризмом», які є спеціальними по відношенню до ст.1166 ЦК України.

Як вбачається з письмових пояснень Служби безпеки України (том ІІІ а.с.101-107) селище Піски знаходиться в мілітаризованій зоні, в якій продовжуються бойові дії та артилерійські обстріли; доступ на територію селища здійснюється лише військовими та, з їхнього дозволу, волонтерами для підтримки нечисельних мешканців, що залишились на території селища; обстеження зруйнованих (пошкоджених) будинків та об'єктів інфраструктури буде можливим після припинення бойових дій, розмінування території та дозволу на це військових, а також органів з ліквідації надзвичайних ситуацій. Таким чином, представники райдержадміністрації виїзд на місце події не здійснювали, офіційного акту обстеження не складали та зробити відповідних висновків щодо причин та розміру руйнувань не могли. Крім того, пред'являючи вимогу до держави про виплату компенсації за зруйноване під час АТО майно, власник цього майна має спочатку, тобто до ухвалення рішення суду, погодитись на добровільну передачу пошкодженого чи зруйнованого внаслідок терористичного акту будинку місцевим державним адміністраціям або органам місцевого самоврядування. Разом з тим, позивачі не звертались до міської, районної ради або державної адміністрації із пропозиціями про добровільну передачу пошкоджених квартир, чи можливості забезпечення їх новим житлом, замість зруйнованого.

З письмових пояснень Антитерористичного центру при Службі безпеки України (том ІІІ а.с.110-116) також вбачається, що позивачі, пред'являючи вимогу до держави про виплату компенсації за зруйноване під час АТО майно, як власники цього майна, повинні були до ухвалення рішення суду погодитись на добровільну передачу пошкодженого чи зруйнованого внаслідок терористичного акту нерухомого майна місцевим державним адміністраціям або органам місцевого самоврядування, чого зроблено не було.

Також, в матеріалах справи міститься відзив Міністерства внутрішніх справ (том ІІІ а.с.156-164), з якого вбачається, що, зокрема, Кодексом цивільного захисту встановлений обов'язок держави по виконання її соціальних функцій, а не юридична відповідальність. Жодна норма КЦЗ не регламентує юридичної відповідальності, а передбачає надання соціальної допомоги потерпілим, відшкодування моральної шкоди КЦЗ не передбачено.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши доводи та заперечення осіб, які з'явились в судове засідання, з'ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши матеріали справи та письмові докази, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для їх задоволення, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1 що підтверджується біржовим контрактом №212-н (договір купівлі-продажу) від 22 вересня 1998 року, реєстраційним посвідченням від 13 жовтня 1998 року та технічним паспортом від 15 вересня 1998 року. Зміна прізвища ОСОБА_3 підтверджується свідоцтвом про шлюб. ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є власниками квартири АДРЕСА_4, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на майно від 07 травня 1998 року та технічним паспортом.

Загальновідомим є той факт, що після початку проведення антитерористичної операції, с. Піски Ясинуватського району Донецької області опинилося на лінії бойового зіткнення, зазначений район піддавався щоденним обстрілам, відповідно у с. Піски було зруйновано багато житлових будівель та майже всю інфраструктуру.

Судом першої інстанції в ході розгляду справи допитано ряд свідків, які показали, що квартири позивачів дійсно зазнали пошкоджень внаслідок потрапляння до них уламків від снарядів та вибухових хвиль, у квартирах знищені вікна, пошкоджені стіни, стеля, двері та дверні отвори, зруйновано та пошкоджено майно, що знаходилось у квартирах. Крім того, показали, що самі багатоквартирні будинки, в яких знаходились квартири позивачів, сильно пошкоджені.

Також, у ході розгляду справи судом першої інстанції вірно встановлено, що у зв'язку з наведеними обставинами, у липні 2014 року ОСОБА_3 разом зі своєю родиною та ОСОБА_4 були вимушені покинути житло та роботу, з метою безпеки виїхати до Київської області, де останні наразі орендують житло, а ОСОБА_5 була вимушена виїхати до Харківської області. Позивачі за місцем свого проживання стали на облік як тимчасово переміщені особи із зони проведення АТО.

Під час обстрілів с. Піски внаслідок проведення АТО в період з липня 2014 року по сьогоднішній день, у результаті потрапляння до квартири уламків від снарядів та вибухових хвиль, в квартирах позивачів знищені вінка, пошкоджені стіни, стеля, двері та дверні отвори, а також зруйновано та пошкоджене майно, що знаходилось у квартирах, а саме: меблі, сантехніка, побутова техніка, посуд та особисті речі. Крім того, самі багатоквартирні будинки, у яких знаходяться квартири позивачів, сильно пошкоджені: зруйнований дах, під'їзди, сходові отвори, що прискорює руйнування і самого будинку в цілому, і квартир позивачів. Також, у квартирах повністю відсутнє газо-, водо- та електропостачання. В результаті наведеного, квартири позивачів є непридатними для подальшого проживання.

Позивачами до суду першої інстанції надано звіти про незалежну оцінку збитків, завданих у результаті руйнування під час проведення АТО, складені 13 вересня 2017 року, у яких зазначено загальну ринкову вартість збитків, завданих у результаті руйнування під час проведення АТО квартир позивачів.

Судом першої інстанції досліджено у їх сукупності та співставленні надані позивачами письмові докази в підтвердження обставин, викладених у позовній заяві.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що в даному випадку слід виходити із встановленого факту руйнування нерухомого майна, належного позивачам, внаслідок проведення АТО у с. Піски Ясинуватського району Донецької області, відсутності компенсації збоку держави в особі її органів за пошкоджене житло позивачів, а також іншого ефективного захисту останніх від неможливості використання належного їм майна, у зв'язку з чим дійшов висновку про необхідність відшкодувати за рахунок державного бюджету завдану матеріальну шкоду. Щодо моральної шкоди, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у цій частині, оскільки моральна шкода повинна відшкодовуватись особою, що її завдала.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів не може погодитись в повній мірі з висновками суду першої інстанції, з огляду на такі обставини.

Так, відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Зокрема, стаття 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» покладає на суд обов'язок при розгляді справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У статті першій Першого протоколу до Конвенції зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відшкодування шкоди, заподіяної терористичним актом, регламентується спеціальною нормою - статтею 19 Закону України «Про боротьбу з тероризмом», згідно з якою відшкодування шкоди, заподіяної громадянам терористичним актом, провадиться за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до закону і з наступним стягненням суми цього відшкодування з осіб, якими заподіяно шкоду, в порядку, встановленому законом.

Тобто обов'язок відшкодувати завдану шкоду покладається на державу незалежно від її вини, а після відшкодування до держави переходить право вимоги до винної особи.

Виходячи з системного аналізу статей 1, 11 та 19 Закону України «Про боротьбу з тероризмом», встановлення осіб, які вчинили терористичний акт, які здійснювали терористичну діяльність, наявність щодо них обвинувального вироку суду, не є умовою відшкодування шкоди державою на підставі статті 19 зазначеного Закону.

Обов'язковою умовою для задоволення позовних вимог про відшкодування за рахунок держави шкоди, завданої під час проведення антитерористичної операції, є розташування пошкодженого майна на території антитерористичної операції.

Так, Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 розпочато антитерористичну операцію.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» від 30 жовтня 2014 року №1053-р та «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» від 02 грудня 2015 року №1275-р. с. Піски, Ясинуватського району, Донецької області відноситься до населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операція.

Загальновідомим є факт, що в період проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей пошкоджені (зруйновані) об'єкти соціальної і транспортної інфраструктури, житлового фонду та систем забезпечення життєдіяльності.

Відповідно до статті 1 Конвенції Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

За змістом статті 1 Конвенції існує презумпція, що юрисдикція здійснюється на всій території Договірної держави. Зобов'язання, взяті на себе Договірною державою за статтею 1, включають два аспекти, а саме: з одного боку - негативне зобов'язання утримуватися від втручання у здійснення гарантованих прав і свобод, а з іншого боку - позитивні зобов'язання вживати належних заходів для забезпечення дотримання таких прав і свобод на своїй території (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Ілашку та інші проти Молдови та Росії», § 313; рішення ЄСПЛ у справі «Sargsyan v. Azerbaijan», § 129).

Навіть за виняткових обставин, коли держава позбавлена можливості здійснювати владу на частині своєї території через військову окупацію збройними силами іншої держави, воєнні дії чи повстання, або внаслідок створення сепаратистського режиму на її території, вона не втрачає своєї юрисдикції за змістом статті 1 Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Ілашку та інші проти Молдови та Росії», § 333; рішення ЄСПЛ у справі «Катан та інші проти Молдови та Росії», § 109; рішення ЄСПЛ у справі «Sargsyan v. Azerbaijan», § 130).

У випадках, коли держава позбавлена можливості здійснювати владу на частині своєї території, її відповідальність за Конвенцією обмежується виконанням позитивних зобов'язань. Такі зобов'язання стосуються як заходів, необхідних для відновлення контролю (як вираження своєї юрисдикції) над відповідною територією, так і заходів із забезпечення поваги до особистих прав заявника (рішення ЄСПЛ у справі «Ілашку та інші проти Молдови та Росії», § 335, § 339; рішення ЄСПЛ у справі «Sargsyan v. Azerbaijan», § 131).

У рішенні ЄСПЛ від 08 січня 2004 року у справі «Айдер та інші проти Туреччини», суд зазначив, що відповідальність держави носить абсолютний характер і має об'єктивну природу, засновану на теорії соціального ризику (social risk). Таким чином, держава може бути притягнута до відповідальності з метою компенсації шкоди тим, хто постраждав від дій невстановлених осіб або терористів, коли держава визнає свою нездатність підтримувати громадський порядок і безпеку або захищати життя людей і власність (пункт 70).

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 21 Кодексу цивільного захисту України, громадяни України мають право на соціальний захист та відшкодування відповідно до законодавства шкоди, заподіяної їхньому життю, здоров'ю та майну внаслідок надзвичайних ситуацій або проведення робіт із запобігання та ліквідації наслідків.

Частиною першою статті 86 Кодексу цивільного захисту України передбачено, що забезпечення житлом постраждалих, житло яких стало непридатним для проживання внаслідок надзвичайної ситуації, здійснюється місцевими державними адміністраціями, органами місцевого самоврядування та суб'єктами господарювання шляхом: 1) надання житлових приміщень з фонду житла для тимчасового проживання; 2) позачергового надання житла, збудованого за замовленням місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування та суб'єктів господарювання; 3) будівництва житлових будинків для постраждалих; 4) закупівлі квартир або житлових будинків.

Відповідно до частини третьої, четвертої статті 86 Кодексу цивільного захисту України, будівництво або закупівля житлових будинків чи квартир для постраждалих, які проживали у приватному житловому фонді, здійснюється за рахунок державних коштів, які виділяються на зазначені цілі, за вирахуванням коштів, отриманих постраждалим за страхування будинку, якщо будинок був застрахований. Постраждалі, які проживали у приватному житловому фонді, мають право на власне будівництво житлового будинку на умовах фінансування, зазначених у частині третій цієї статті, з одержанням для цього земельних ділянок.

Відповідно до частини десятої статті 86 Кодексу цивільного захисту України, розмір грошової компенсації за зруйновану або пошкоджену квартиру (житловий будинок) визначається за показниками опосередкованої вартості спорудження житла у регіонах України відповідно до місцезнаходження такого майна.

Будь-який інший порядок визначення розміру відшкодування за пошкоджену квартиру, внаслідок такої надзвичайної ситуації, як терористичний акт, на теперішній час відсутній.

Водночас для підтвердження розміру шкоди, завданої руйнуванням будинку, необхідним є акт обстеження пошкодженого (знищеного) майна позивача внаслідок проведення антитерористичної операції, який має бути складений на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2014 року № 1002-р та розпорядження голови районної державної адміністрації, оскільки відповідно до статті 4 та частини четвертої статті 5 Закону України «Про боротьбу з тероризмом», центральні органи виконавчої влади, що забезпечують формування та реалізують державну політику у сфері цивільного захисту, які належать до суб'єктів, які безпосередньо здійснюють боротьбу з тероризмом, підпорядковані їм органи управління у справах цивільної оборони та спеціалізовані формування, війська цивільної оборони здійснюють заходи щодо захисту населення і територій у разі загрози та виникнення надзвичайних ситуацій, пов'язаних з технологічними терористичними проявами та іншими видами терористичної діяльності; беруть участь у заходах з мінімізації та ліквідації наслідків таких ситуацій під час проведення антитерористичних операцій.

За змістом статті 4 Закону України «Про військово-цивільні адміністрації» військово-цивільні адміністрації населених пунктів на відповідній території здійснюють повноваження із, зокрема, складання та затвердження місцевого бюджету, внесення змін до нього; забезпечення виконання відповідного бюджету; сприяння розширенню житлового будівництва, надання громадянам, які мають потребу в житлі, допомоги в будівництві житла; надання допомоги власникам квартир (будинків) в їх відбудові у разі пошкодження в результаті терористичних актів, диверсій; організації за рахунок власних коштів і на пайових засадах будівництва, реконструкції і ремонту об'єктів комунального господарства та соціально-культурного призначення, житлових будинків, а також шляхів місцевого значення; виконання або делегування на конкурсній основі генеральній будівельній організації (підрядній організації) функцій замовника на будівництво, реконструкцію і ремонт житла, інших об'єктів соціальної та виробничої інфраструктури комунальної власності.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» відшкодування шкоди, заподіяної громадянам терористичним актом, провадиться за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до закону і з наступним стягненням суми цього відшкодування з осіб, якими заподіяно шкоду, в порядку, встановленому законом.

Разом з тим, положеннями частини першої статті 13 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» передбачено, що при проведенні антитерористичної операції використовуються сили і засоби (особовий склад, спеціалісти, зброя, спеціальні і транспортні засоби, засоби зв'язку, інші матеріально-технічні засоби) суб'єктів боротьби з тероризмом, а також підприємств, установ, організацій, які залучаються до участі в антитерористичній операції, в порядку, визначеному частиною другою статті 12 цього Закону. Покриття витрат та відшкодування збитків, що виникли у зв'язку із проведенням антитерористичної операції, здійснюються згідно з законодавством.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2014 року № 1002-р затверджено план заходів з організації відновлення пошкоджених (зруйнованих) об'єктів соціальної і транспортної інфраструктури, житлового фонду та систем забезпечення життєдіяльності на території Донецької та Луганської областей, зокрема щодо затвердження Порядку надання грошової допомоги та відшкодування шкоди особам, які постраждали під час проведення антитерористичної операції у Донецькій та Луганській областях, яким повинно бути урегульовано процедуру відшкодування майнової шкоди особам, які постраждали під час проведення антитерористичної операції у зазначеному регіоні.

Крім того, розпорядженням Кабінету Міністрів України від 31 серпня 2016 року № 892-р схвалено Концепцію Державної цільової програми відновлення та розбудови миру в східних регіонах України та зобов'язано Міністерство з питань тимчасово окупованих територій та внутрішньо переміщених осіб разом з іншими заінтересованими центральними органами виконавчої влади розробити та подати в установленому порядку у тримісячний строк Кабінетові Міністрів України проект Державної цільової програми відновлення та розбудови миру в східних регіонах України.

Відповідно до частини дев'ятої статті 86 Кодексу цивільного захисту України забезпечення житлом постраждалого або виплата грошової компенсації за рахунок держави здійснюється за умови добровільної передачі постраждалим зруйнованого або пошкодженого внаслідок надзвичайної ситуації житла місцевим державним адміністраціям або органам місцевого самоврядування, суб'єктам господарювання.

Так, під час розгляду даної справи, суд першої інстанції не звернув увагу, що умовою виплати позивачам грошової компенсації за рахунок держави є добровільна передача зруйнованого житла місцевим державним адміністраціям або органам місцевого самоврядування, однак матеріали справи таких доказів не містять. Більше того, позивачі, як власники зруйнованого (пошкодженого) майна, мали спочатку, до ухвалення судом першої інстанції оскаржуваного рішення, здійснити таку добровільну передачу майна, а потім звертатися за відповідною компенсацією.

Таким чином, враховуючи, що позивачі не звертались з пропозицією про добровільну передачу пошкоджених квартир чи можливості забезпечення їх новим житловим замість пошкодженого, наявні підстави для відмови в задоволенні позовних вимог.

Ухвалюючи судове рішення, судом не взято до уваги, що вину відповідачів у справі не доведено.

Більше того, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на ту обставину, що в матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження розміру матеріальних збитків, що призвели до завданої позивачам матеріальної шкоди (загальний стан пошкодженого будинку), а також не з'ясовано, яким чином відбувалось чи мало відбуватись безпосередньо обстеження квартир позивачів.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За наведених вище обставин, рішення суду першої інстанції не можна назвати законним та обґрунтованими, у зв'язку з чим воно підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги Держави України в особі Кабінету Міністрів України та ОСОБА_2 в інтересах Міністерства оборони України - задовольнити.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 22 лютого 2018 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Держави України в особі Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України, Антитерористичного центру при Службі безпеки України, Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Національної гвардії України, третя особа - Служба безпеки України, про стягнення матеріальної та моральної шкоди, спричиненої у результаті проведення антитерористичної операції - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 09 листопада 2018 року.

Суддя-доповідач: І.М.Вербова

Судді: В.В. Саліхов

О.В.Шахова