ПОСТАНОВА

Іменем України

05 березня 2018 року м. Кропивницький

справа № 395/363/17

провадження № 22-ц/781/324/18

Апеляційний суд Кіровоградської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:головуючої судді Авраменко Т.М.

суддів Кіселика С.А., Черненко В.В.

за участю секретаря Бодопрост М.М.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

представник позивача за довіреністю ОСОБА_2

відповідачі Новомиргородська районна державна адміністрація, Канізька сільська рада Новомиргородського району, ОСОБА_3 управління Держгеокадастру у Кіровоградській області

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 06 грудня 2017 року у складі судді Забуранного Р.А. у справі за позовом ОСОБА_1 до Новомиргородської районної державної адміністрації, Канізької сільської ради Новомиргородського району, ОСОБА_4 управління Держгеокадастру у Кіровоградській області про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права на земельну частку (пай),

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до положень частини 3 статті 3 ЦПК України, в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIІІ від 03.10.2017 року який набрав чинності з 15.12.2017 року, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з підпунктами 11, 13 пункту 1 розділу 13 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону № 2147-VІІІ заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цієї редакції Кодексу.

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Новомиргородської районної державної адміністрації, Канізької сільської ради Новомиргородського району, ОСОБА_4 управління Держгеокадастру у Кіровоградській області про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права на земельну частку (пай). Зазначала, що відповідно до протоколу № 7 від 02 липня 1991 року вона була прийнята у члени колгоспу ім. Леніна, що підтверджується записом в трудовій книжці, правонаступником якого є КСП «Хлібороб». В 1998 році КСП «Хлібороб» реорганізовано в ТОВ «Хлібороб», яке визначено його правонаступником. Ухвалою господарського суду Кіровоградської області від 31 жовтня 2006 року ТОВ «Хлібороб» як юридична особа ліквідована без визначення правонаступника. 07 березня 2000 року вона звільнена з членів КСП «Хлібороб» у звязку з його ліквідацією. Державний акт на право колективної власності на землю КСП «Хлібороб» отримало 20 лютого 1995 року. Розмір земельної частки (паю), яка виділялась членам КСП при розпаюванні становить 7,1 в умовних кадастрових гектарах. В період розпаювання колгоспних земель та отримання підприємством державного акту на право колективної власності на землю вона була членом КСП «Хлібороб», заяви про її виключення з членів КСП не писала, рішення про її виключення з членів КСП не приймалось. Проте земельну частку (пай) вона не отримала. У відповіді на запит Відділ Держгеокадастру у Новомиргородському районі зазначив, що до доповнюючого списку членів КСП «Хлібороб» на земельний пай за № 8 внесена схожа особа ОСОБА_5. З цього вбачається, що при складанні списків колективних власників на землю при написанні її прізвища, імя та по-батькові допущено помилку. Вона звернулась до сільської ради із заявою про винесення рішення щодо виділення їй земельної частки (паю) із земель резерву, у відповіді сільська рада рекомендувала їй звернутись до суду.

Просила встановити факт її перебування у доповнюючому списку за № 8 до державного акту на право колективної власності на землю КСП «Хлібороб», визнати за нею право на отримання земельної частки (паю) розміром 7,1 в умовних кадастрових гектарах, розташовану на території Канізької сільської ради Новомиргородського району, судові витрати покласти на відповідача.

Відповідачі в запереченнях на позов просили відмовити в задоволенні позову, подали заяви про застосування позовної давності.

Рішенням Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 06 грудня 2017 року в задоволенні позову відмовлено. Суд дійшов висновку, що на момент отримання КСП «Хлібороб» державного акта на право колективної власності на землю позивач не була членом КСП, а перебувала з ним в трудових відносинах, тому не була включена до списку, доданого до державного акта та до доповнюючого списку.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. Зазначає, що суд не взяв до уваги, що згідно відповіді відділу Держгеокадастру у Новомиргородському районі до доповнюючого списку членів КСП «Хлібороб» на земельний пай за № 8 внесена схожа особа ОСОБА_5, яка відповідно до довідки Канізької сільської ради від 16 березня 2017 року на території сільської ради не проживала, не проживає та не була зареєстрована. Позивач з 22 липня 1991 року проживає та зареєстрована на території Канізької сільської ради. Тому у суду були всі належні та допустимі докази для встановлення юридичного факту, які суд не взяв до уваги та не дав їм оцінку.

Апеляційне провадження відкрито 05 січня 2018 року (т.1 а.с.250), розгляд справи призначено на 07 лютого 2018 року, за клопотанням відповідача розгляд справи відкладено на 05 березня 2018 року (т.2 а.с.5).

Відповідач ОСОБА_3 управління Держгеокадастру у Кіровоградській області у відзиві на апеляційну скаргу просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, оскільки позивачем не доведено, що управлінням порушено або не визнано будь-які його права. Управління здійснює розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності в загальному порядку і жоден нормативний акт не передбачає повноваження управління стосовно розпорядження земельними частками (паями). В даному випадку мають місце правовідносини у сфері виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв), які до виділення їх в натурі (на місцевості) належать до земель колективної власності, а після отримання державного акта до земель приватної власності. (т.2 а.с.8).

В засідання апеляційного суду учасники справи, повідомлені про дату,час та місце розгляду справи під розписку (т.2 а.с.28-37), не прибули повторно, причини неявки суду не повідомили. Від відповідача ОСОБА_4 управління Держгеокадастру у Кіровоградській області надійшло письмове клопотання про відхилення апеляційної скарги та розгляд справи за відсутності його представника (т.2 а.с32).

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав. Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не була членом КСП «Хлібороб», тому немає права на земельну частку (пай), однак погодитися з таким висновком суду не можна .

У відповідності з п.2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Зі змісту наведеного вбачається, що особа набуває права на земельну частку (пай) у разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством акта на право колективної власності на землю вона працювала в цьому підприємстві, була його членом та включена до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Відповідно до ст.ст. 1,2,3 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають, зокрема, особи, які отримали сертифікат на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай). Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду. Підставами для виділення земельних ділянок у натурі(на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації, прийняте за їх заявою про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості).

Позивач ОСОБА_1 мала дошлюбне прізвище «Ангелич» російською мовою (т.1 а.с.6, 7 зворот). Копією трудової книжки позивача (т.1 а.с.207-209), архівною довідкою Трудового архіву Новомиргородського району підтверджується її робота, вироблення мінімуму вихододнів, розмір заробітної плати в колгоспі ім.Леніна, який був реорганізований в КСП «Хлібороб» за період з 01 липня 1991 року по березень 2000 року (т.1 а.с.25). Також довідкою Трудового архіву підтверджується, що копії протоколів правління, загальних зборів колгоспу, КСП «Хлібороб» на зберігання до архіву не передавалися, їх місце знаходження невідомо (т.1 а.с.52). КСП «Хлібороб» було реорганізовано в ТОВ «Хлібороб», яке було ліквідовано без правонаступника (т.1 а.с.5).

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи Державний акт на право колективної власності на землю колективне сільськогосподарське підприємство «Хлібороб» отримало 20 лютого 1995 року, у додатковому списку громадян членів колективного сільськогосподарського підприємства, які додані до Державного акту значиться під №8 ОСОБА_5 (т.1 а.с.7,115-116, 122). Сертифікат на це імя на право на земельну частку (пай) не виготовлявся та не видавався (т.1 а.с.8).

З довідок сільської ради вбачається, що позивач зареєстрована та проживає на території с.Каніж Новомиргородського району Кіровоградської області (т.1 а.с.26-27, 80), а така особа як ОСОБА_5 ніколи на території сільської ради не проживала та не була зареєстрована (т.1 а.с.27), тобто підлягав би встановленню.той факт, що саме позивач була включена до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай), але при цьому було неправильно зазначено її по батькові: замість «Іронимівна» вказано «Іронівна».

Таким чином, саме КСП «Хлібороб» відповідно до своєї компетенції включило позивача до списку членів КСП, які мають право на земельну частку (пай), тому висновок суду, що вона не мала права на земельну частку (пай) не відповідає фактичним обставинам справи.

Разом з тим позов не підлягає задоволенню за спливом строку позовної давності.

В заяві про поновлення строку звернення з позовом до суду позивач зазначала, що право на позов у неї виникло в лютому 1995 року, однак процес приватизації колгоспних земель є триваючим і до цього часу незавершеним, вона не знала достовірно, чи включена вона до списків осіб, які мають право на пай, тому просила поновити пропущений з поважних причин строк звернення з позовом до суду (т.1 а.с.202).

Відповідно до п.6 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України 2004 року правила цього Кодексу про позовну давність застосовуються до позовів, строк предявлення яких, установлений законодавством, що діяло раніше, не закінчився до набрання чинності зазначеним Кодексом.

На предявлення позову про витребування належного громадянину майна , інших вимог про захист приватної власності поширюється встановлений ст.50 Закону України «Про власність» і ст.71 ЦК УРСР (діючих на час виникнення спірних правовідносин) трирічний строк позовної давності, якщо інше не передбачено законом. Відповідно до ст.75 ЦК УРСР позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін. Оскільки право на позов у позивача виникло ще в 1995 році при неотриманні сертифікату, то трирічний строк позовної давності минув ще до набрання чинності ЦК України 2004 року.

Згідно із ч. 1 ст. 80 ЦК Української РСР закінчення строку позовної давності до предявлення позову є підставою для відмови в позові.

Доводи позивача про те, що порушення її прав є триваючим з боку відповідачів, безпідставні, так як позовна давність існує для стабілізації цивільного обігу, усунення невизначеності у відносинах його учасників. Отже, з моменту отримання КСП Державного акту на право колективної власності на землю, тобто з 2 лютого 1995 року, та видачі сертифікатів починається перебіг строку позовної давності, в той же час з позовом до суду позивач звернулася через 22 роки в березні 2017 року.

Колегія суддів вважає, що у позивача була об'єктивна можливість дізнатися про своє порушене право, оскільки ст. 76 ЦК УРСР (ст. 261 ЦК України) містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб'єктивних прав, відтак обов'язок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушене право, покладається на позивача.Таких доказів позивач не надала, а причини, з яких вона зазначає пропустила строк, не можна визнати поважними.

За таких обставин в позові про визнання права на земельну частку (пай) необхідно відмовити за спливом позовної давності. Оскільки позивач просила встановити юридичний факт щодо внесення її до списків осіб, які мають право на земельну частку (пай), з метою визнання за нею права на пай, то за змістом ст.с.293,315 ЦПК України в звязку з відмовою в позові про визнання права на земельну частку (пай), передбачені законом підстави для встановлення такого факту відсутні.

Відповідно до п.2 ст.374 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові за спливом позовної давності.

Керуючись п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376,381,382,384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. Скасувати рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 06 грудня 2017 року.

В позові ОСОБА_1 до Новомиргородської районної державної адміністрації, Канізької сільської ради Новомиргородського району, ОСОБА_4 управління Держгеокадастру у Кіровоградській області про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання права на земельну частку (пай) відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення 05 березня 2018 року повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України .

Головуюча суддя Т.М.Авраменко

Судді: С.А.Кіселик

ОСОБА_6