Постанова

Іменем України

24 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 607/12160/15-ц

провадження № 61-23707св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Погрібного С. О.,

Ступак О. В. (суддя-доповідач), Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - в. о. прокурора Тернопільської області в інтересах держави в особі Підгороднянської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області,

відповідачі: Тернопільська районна державна адміністрація Тернопільської області, реєстраційна служба Тернопільського районного управління юстиції Тернопільської області, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

треті особи: Державна інспекція сільського господарства в Тернопільській області, відділ Держземагентства у Тернопільському районі Тернопільської області, ОСОБА_5,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу заступника прокурора Тернопільської області на рішення Апеляційного суду Тернопільської області від 28 грудня 2016 року у складі колегії суддів: Костіва О. З., Кузьми Р. М., Сташків Б. І.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2015 року в. о. прокурора Тернопільської області в інтересах держави в особі Підгороднянської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області звернувся до суду із позовом до Тернопільська районна державна адміністрація Тернопільської області (далі - Тернопільська РДА Тернопільської області), реєстраційної служби Тернопільського районного управління юстиції Тернопільської області (далі - реєстраційна служба Тернопільського РУЮ Тернопільської області), ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: Державна інспекція сільського господарства в Тернопільській області, відділ Держземагентства у Тернопільському районі Тернопільської області, ОСОБА_5, визнання незаконними та скасування розпоряджень, рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, витребування земельної ділянки.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що прокуратурою Тернопільської області здійснюється керівництво у кримінальному провадженні № 000010, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15 травня 2014 року про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 367 КК України, внаслідок якого відбулася незаконна передача у приватну власність громадян земельних ділянок у межах населеного пункту с. Підгороднє Тернопільського району. Згідно з пунктом 1 Розпорядження голови Тернопільської РДА від 09 червня 2010 року № 697, ОСОБА_3 наданий дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,50 га - для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту на території Підгороднянської сільської ради. Розпорядженням голови Тернопільської РДА від 10 грудня 2010 року № 1388 затверджений проект землеустрою та передано спірну ділянку у власність ОСОБА_3 Вважає, що вказані розпорядження є незаконними, оскільки згідно з інформацією Державної інспекції сільського господарства в Тернопільській області від 25 червня 2014 року № 05-11/1945, отриманою на виконання постанови щодо проведення перевірки дотримання вимог земельного законодавства під час досудового розслідування вказаного вище кримінального провадження, розпорядження голови Тернопільської РДА від 10 грудня 2010 року № 1388 суперечить статті 17 Земельного кодексу Українита пункту 12 Перехідних положень цього Кодексу, оскільки передана земельна ділянка відповідно до Проекту встановлення меж і утворення території Підгороднянської сільської ради, затвердженого Тернопільською обласною радою народних депутатів 12 лютого 1993 року, Технічного звіту з коректування планового матеріалу зйомок минулих років Підгороднянської сільської ради народних депутатів, розробленого у 1994 році та Проекту зміни межі Підгороднянської сільської ради, затвердженого рішенням Тернопільської обласної ради від 26 лютого 1999 року № 54, розташована в межах населеного пункту с. Підгороднє Тернопільського району, де розпорядником цих земель є Підгороднянська сільська рада. Вказані порушення зафіксовані в акті перевірки дотримання вимог земельного законодавства, проведеною Державною інспекцією сільського господарства в Тернопільській області від 20 серпня 2013 року. Наведене також підтверджується наданим Головним управлінням Держземагентства у Тернопільській області викопіюванням із векторизованого планово-картографічного матеріалу Проекту зміни межі Підгороднянської сільської ради, затвердженого рішенням Тернопільської обласної ради від 26 лютого 1999 року № 54. Таким чином, Тернопільська РДА, надавши дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передавши у власність ОСОБА_3 земельну ділянку, площею 0,50 га в межах населеного пункту с. Підгороднє Тернопільського району на території Підгороднянської сільської ради, вийшла за межі наданих їй повноважень, оскільки правом розпорядження вказаною ділянкою наділена Підгороднянська сільська рада.

Посилаючись на викладене, позивач просив визнати незаконним та скасувати: пункт 1.3 розпорядження голови Тернопільської районної державної адміністрації від 09 червня 2010 року № 697 у частині надання ОСОБА_3 дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, орієнтовною площею 0,50 га для ведення особистого селянського господарства, за рахунок земель сільськогосподарського призначення (землі запасу - рілля) за межами населеного пункту на території Підгороднянської сільської ради; розпорядження голови Тернопільської РДА від 10 грудня 2010 року № 1388, яким затверджено проект землеустрою та передано у власність ОСОБА_3 земельну ділянку, площею 0,50 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення (землі запасу - рілля) за межами населеного пункту на території Підгороднянської сільської ради; рішення державного реєстратора реєстраційної служби Тернопільського РУЮ від 12 березня 2013 року № 837854 про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, площею 0,50 га (кадастровий номер НОМЕР_1) для ведення особистого селянського господарства на території Підгороднянської сільської ради за ОСОБА_3; витребувати із незаконного володіння ОСОБА_4 та зобов'язати повернути земельну ділянку, площею 0,50 га (кадастровий номер НОМЕР_1), вартістю 191 600,00 грн у комунальну власність Підгороднянської сільської ради.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 грудня 2015 року позов в. о. прокурора Тернопільської області задоволено. Визнано незаконним та скасовано пункт 1.3 розпорядження голови Тернопільської РДА від 09 червня 2010 року № 697 у частині надання ОСОБА_3 дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,50 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення (землі запасу - рілля) за межами населеного пункту на території Підгороднянської сільської ради. Визнано незаконним та скасовано розпорядження голови Тернопільської РДА від 10 грудня 2010 року № 1388, яким затверджено проект землеустрою та передано у власність ОСОБА_3 земельну ділянку, площею 0,50 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення (землі запасу - рілля) за межами населеного пункту на території Підгороднянської сільської ради. Скасовано рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Тернопільського РУЮ від 12 березня 2013 року № 837854 про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,50 га (кадастровий номер НОМЕР_1) для ведення особистого селянського господарства на території Підгороднянської сільської ради за ОСОБА_3 Витребувано із незаконного володіння ОСОБА_4 та зобов'язано повернути земельну ділянку площею 0,50 га (кадастровий номер НОМЕР_1), вартістю 191 600,00 грн у комунальну власність Підгороднянської сільської ради.

Додатковим рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 02 лютого 2016 року стягнуто з Тернопільської РДА Тернопільської області, Реєстраційної служби Тернопільського РУЮ Тернопільської області, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь держави 243,60 грн судового збору, тобто по 60,90 грн із кожного.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що спірна земельна ділянка знаходилася у межах населеного пункту с. Підгороднє, Тернопільського району, та вибула із власності органу місцевого самоврядування поза його волею, без ухвалення рішення сільської ради, на підставі рішення органу, який не був уповноважений її відчужувати.

Рішенням Апеляційного суду Тернопільської області від 28 грудня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову в. о. прокурора Тернопільської області.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення, виходив із того, що Тернопільська РДА, надавши дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передавши у власність ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,50 га, яка знаходилась за межами населеного пункту с. Підгороднє Тернопільського району, не вийшла за межі наданих їй повноважень. При цьому включення спірної земельної ділянки до меж населеного пункту після набуття особою у встановлений законом спосіб права власності на таку земельну ділянку, не може мати наслідком припинення права власності на неї.

У січні 2017 року заступник прокурора Тернопільської області подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду Тернопільської області від 28 грудня 2016 року, в якій просив скасувати зазначене судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права. Вказує на те, що постанова Тернопільського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2016 року обґрунтовується лише висновками про відсутність зазначення у акті перевірки підстави проведення перевірки та відсутність посилання на виконання інспектором дій у порядку та у спосіб, передбачених пункту 5.8 Порядку планування та здійснення контрольних заходів із питань перевірки стану дотримання суб'єктами господарювання вимог земельного законодавства, затвердженого наказом Мінагрополітики України від 25 лютого 2013 року № 132. Суд не зазначив мотивів, з яких він не прийняв як докази інформацію Державної інспекції сільського господарства в Тернопільській області від 25 червня 2014 року № 05-11/1945, Проект встановлення меж і утворення території Підгороднянської сільської ради, розроблений у 1992 році і затверджений Тернопільською обласною радою народних депутатів 12 лютого 1993 року Технічний звіт з коректування планового матеріалу зйомок минулих років Підгороднянської сільської ради народних депутатів, розроблений у 1994 році, Проект зміни межі Підгороднянської сільської ради, розроблений у 1998 році і затверджений рішенням Тернопільської обласної ради від 26 лютого 1999 року. Суд безпідставно не задовольнив вимоги представника прокуратури про виклик судового експерта для роз'яснення та доповнення висновку у зв'язку з сумнівами достовірності та повноти висновку експерта.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 березня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі та надано строк на подання заперечення на касаційну скаргу.

У квітні 2017 року до суду надійшли заперечення представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6, згідно з якими апеляційним судом дотримано усіх вимог процесуального закону, a той факт, що прокурор не зміг обґрунтувати у чому полягає сумнів у правильності висновку експерта або суперечність іншим матеріалам справи, не дає підстав для висновку про порушення процесуальних прав прокурора.

Ухвалою від 11 вересня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначену справу передано до Верховного Суду.

Станом на час розгляду справи у Верховному Суді від інших учасників справи не надходило відзивів на касаційну скаргу.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду - без змін, оскільки його ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Рішення суду апеляційної інстанції відповідає вимогам статей 213, 214, 316 ЦПК України 2004 року щодо законності та обґрунтованості.

Судом установлено, що відповідно до пункту 1 розпорядження голови Тернопільської РДА від 09 червня 2010 року № 697 ОСОБА_3 наданий дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,50 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення (землі запасу - рілля) за межами населеного пункту на території Підгороднянської сільської ради.

Проектною організацією - державним підприємством «Тернопільгеодезцентр» розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_3

Розпорядженням голови Тернопільської РДА від 10 грудня 2010 року № 1388 затверджено проект землеустрою та передано у власність ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,50 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення (землі запасу - рілля) за межами населеного пункту на території Підгороднянської сільської ради.

На підставі вказаного проекту землеустрою проведена реєстрація в Державному земельному кадастрі земельної ділянки та присвоєно кадастровий номер НОМЕР_1.

Державним реєстратором Реєстраційної служби Тернопільського РУЮ прийнято рішення про державну реєстрацію права власності від 12 березня 2013 року № 837854, відповідно до якого проведено державну реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1 за ОСОБА_3 та 12 березня 2013 року видане свідоцтво про право власності № 1157688.

На підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 20 березня 2013 року № 105, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Бриксою Т. І., право власності на земельну ділянку за кадастровим номером НОМЕР_1 перейшло до ОСОБА_5 та 20 березня 2013 року зареєстровано за ним у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

На підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 26 липня 2013 року № 808, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Ліщиною О. П., право власності на земельну ділянку за кадастровим номером НОМЕР_1 перейшло до ОСОБА_4 та 26 липня 2013 року зареєстровано за нею у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Звертаючись до суду із позовом, прокурор вказував на те, що Тернопільська РДА, надавши дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в межах населеного пункту с. Підгороднє Тернопільського району на території Підгороднянської сільської ради, вийшла за межі наданих їй повноважень.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції Україниоргани державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частинами першою, другою статті 116 ЗК Українигромадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Як передбачено частиною першою статті 122 ЗК України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до частини першої та другої статті 83 ЗК Україниземлі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю.

У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.

Відповідно до частин першої та другої статті 173 ЗК Українимежа району, села, селища, міста, району у місті - це умовна замкнена лінія на поверхні землі, що відокремлює територію району, села, селища, міста, району у місті від інших територій. Межі району, села, селища, міста, району у місті встановлюються і змінюються за проектами землеустрою щодо встановлення (зміни) меж адміністративно-територіальних одиниць.

За частиною третьою статті 173 ЗК Українивключення земельних ділянок у межі району, села, селища, міста, району у місті не зумовлює припинення права власності і права користування цими ділянками, крім земельних ділянок, визначених частиною четвертою цієї статті, відповідно до якої землі та земельні ділянки державної власності, включені в межі населеного пункту (крім земель, які не можуть передаватися у комунальну власність), переходять у власність територіальної громади. Рішення про встановлення меж населеного пункту та витяги з Державного земельного кадастру про межу відповідної адміністративно-територіальної одиниці та про відповідні земельні ділянки, право власності на які переходить до територіальної громади, є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки.

Відповідно до частини четвертої статті 53 Закону України «Про землеустрій»проекти землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів підлягають погодженню в порядку погодження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та затверджуються сільськими, селищними, міськими радами. Земельні ділянки державної власності, включені в межі населеного пункту (крім земель, які не можуть передаватися в комунальну власність), переходять у власність територіальної громади за проектами землеустрою щодо встановлення (зміни) меж населених пунктів, які розробляються з урахуванням генеральних планів населених пунктів та затверджуються сільськими, селищними, міськими радами.

Генеральний план населеного пункту розробляється та затверджується в інтересах відповідної територіальної громади з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів. Рішення про розроблення генерального плану приймає відповідна сільська, селищна міська рада.

Відповідно до частини сьомої статті 17 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»виконавчі органи сільських, селищних і міських рад в установлений строк, зокрема, узгоджують проект генерального плану населеного пункту з органами місцевого самоврядування, що представляють інтереси суміжних територіальних громад.

Відповідно до частини першої статті 186-1 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов'язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин.

Відповідно до інформації Головного управління Держземагентства у Тернопільській області від 20 серпня 2014 року № 10-19-0.4-3699/2-14, у процесі опрацювання планово-картографічних матеріалів проекту встановлення меж і утворення території Підгороднянської сільської ради (1992 року) в паперовому вигляді, встановити точне місце розміщення земельних ділянок із кадастровими номерами НОМЕР_3, НОМЕР_2 та НОМЕР_1 (у межах чи за межами населеного пункту) не вбачається можливим у зв'язку із неможливістю однозначного встановлення місця розташування згаданих вище земельних ділянок за наявними відомостями. Запропоновано проведення земельно-технічної експертизи.

Ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 07 квітня 2016 року у справі призначено проведення судової земельно-технічної експертизи.

Згідно з висновком судової земельно-технічної експертизи від 29 листопада 2016 року № 338/16-22, земельна ділянка кадастровий номер НОМЕР_1 у межах населеного пункту с. Підгороднє Тернопільського району Тернопільської області станом на 09 червня 2010 року, 10 грудня 2010 року, 12 березня 2013 року, та станом на цей час не знаходиться.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 10 ЦПК України 2004 року кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 57 ЦПК України2004 року).

Відповідно до статті 60 ЦПК України2004 року кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених статтею 61 цього Кодексу. Указане правило діє, якщо в нормах матеріального права не має вказівки про перерозподіл обов'язків доказування.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб'єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об'єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов'язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Разом з тим прокурор не надав доказів того, що Тернопільська РДА, надавши дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в межах населеного пункту с. Підгороднє Тернопільського району на території Підгороднянської сільської ради, вийшла за межі наданих їй повноважень та розпорядилася землями сільської ради.При цьому рішення другої сесії сьомого скликання Тернопільської районної ради від 05 січня 2016 року № 48 «Про зміну межі населеного пункту с. Підгороднє на території Підгороднянської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області», не є доказом порушення вимог земельного законодавства Тернопільською РДА, оскільки вказане рішення ухвалене після прийняття оскаржуваних прокурором рішень та після ухвалення рішення суду першої інстанції.

Установивши, що прокурор не надав жодного належного та допустимого доказу про те, що спірна земельна ділянка знаходиться в межах населеного пункту с. Підгороднє, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Таким чином, Тернопільська РДА Тернопільської області, здійснюючи розпорядження щодо оспорюваної земельної ділянки, не вийшла за межі наданих їй повноважень, оскільки прокурор не надав доказів порушення нею норм земельного законодавства та того, земельна ділянка на день її передачі ОСОБА_3 належала Підгороднянській сільській раді Тернопільського району Тернопільської області.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду апеляційної інстанцій щодо встановлених обставин справи. Однак згідно з частиною першою статті 400 ЦПК Українипід час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Розглядаючи зазначений позов, суд апеляційної інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212 ЦПК України 2004 року, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків суду по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом апеляційної інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у касаційні скарзі заявник.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу заступника прокурора Тернопільської областізалишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Тернопільської області від 28 грудня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

С.О. Погрібний

О.В. Ступак

Г. І. Усик