Справа №639/8402/15-ц
Провадження №2/639/31/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2018 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Труханович В.В.,

за участю секретаря Кричевської В.М.,

представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

3-тьої особи - ОСОБА_4,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні Жовтневого районного суду м. Харкова цивільну справу №639/8402/15-ц за позовною заявою ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа: ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2015 року до суду звернулась ОСОБА_5 з позовом до ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні та зобовязанні вчинити певні дії.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що ОСОБА_5 є власником домоволодіння №98 по вул. Бугрименко в м. Харкові. Земельна ділянка, на якій розташоване будинковолодіння позивача, межує із присадибною ділянкою, що належить відповідачу ОСОБА_6, за адресою: м. Харків, вул. Бугрименко, 96-А.

Відповідач збудувала на своїй земельній ділянці вигрібну яму, яку розташувала на відстані не більше 5-ти метрів від будинку позивача, та не більше 2-х метрів від межі земельних ділянок.

Таке розташування вигрібної ями створює перешкоди позивачці у користуванні своєю земельною ділянкою, що полягають у істотному погіршенні умови проживання в будинку, а саме а саме постійне відчуття нестерпного смороду, який створюють токсичні випарування від вигрібної ями.

Позивач вважає, що вигрібна яма була збудована відповідачем з порушенням приписів Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць, а також вимог ДБН.

Єдиним способом поновити порушене право позивача на користування своїм будинковолодінням є покладання на відповідача обовязку усунути створені нею перешкоди шляхом зобовязання її знести (демонтувати) вигрібну яму, збудовану з порушенням санітарних та будівельних правил та норм.

Вказані обставини і вимусили позивача звернутися до суду з вищезазначеною позовною заявою.

27.10.2015 року ОСОБА_6 звернулась до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_5 про усунення перешкод користування майном шляхом зобовязання вчинити певні дії.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 29.10.2015 року відмовлено у прийнятті зустрічного позову ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про усунення перешкод користування майном шляхом зобовязання вчинити певні дії.

23.11.2015 року позивач ОСОБА_5 подала до суду уточнену позовну заяву до ОСОБА_6, ОСОБА_7, 3-тя особа ОСОБА_4, відповідно до якої просила суд ухвалити рішення про усунення перешкоди у користуванні позивачкою своїм будинковолодінням за адресою: м. Харків, вул. Бугрименко, буд. 98, зобовязавши відповідачів знести вигрібну яму збудовану за адресою: м. Харків, вул. Бугрименко, буд. 96-А; стягнути з відповідачів судові витрати.

В обґрунтування уточненого позову ОСОБА_5 посилається на обставини, які викладені у рішенні вище.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 17.12.2015 року клопотання представника позивача задоволено, по справі призначено судову будівельно-технічну експертизу. Провадження у справі зупинено.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 13.06.2016 року провадження у справі було відновлено, справу призначено в судове засідання.

05.09.2016 року позивачем ОСОБА_5 до суду подано заяву про зміну предмету позову, відповідно до якої вона просить суд розглянути справу з урахуванням зміненого предмету позову, який викладено у наступній редакції: усунути перешкоди створені відповідачем ОСОБА_6 та ОСОБА_7 позивачу ОСОБА_5 у вільному користуванні її присадибною земельною ділянкою за адресою: м. Харків, вул. Бугрименко, 98, що полягають в улаштуванні відповідачами на своїй земельній ділянці за адресою: м. Харків, вул. Бугрименко, 96а, з порушенням приписів п.3.25 та таблиці 2.2а ДБН 360-92** «Містобудування. Планування та забудова міських та сільських поселень» (4.3) вигрібної ями на відстані лише 4м від будинку позивача, що призводить до постійного відчуття на території домоволодіння позивача неприємних запахів, шляхом припинення бездіяльності відповідачів та зобовязання їх проводити регулярне очищення своєї вигрібної ями із використанням асенізаційних машин та біологічних препаратів, які призводять до прискорення переробки відходів та усунення неприємних запахів, з метою унеможливлення їх проникнення на земельну ділянку позивача.

15.11.2017 року надійшли заперечення представника відповідача ОСОБА_3, відповідно до яких він просив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 відмовити, посилаючись на те, що дані позовні вимоги не доведені позивачем, не підтверджені належними доказами. На думку представника відповідача, посилання у позові на сам факт розташування вигрібної ями відповідача на близькій відстані від будинку позивача та порушенням тим самим вимог ДБН не доводить наявність порушеного права позивача діями відповідача. Крім того, представник зазначає, що співвласником будинку 96-а по вул. Бугрименко в м. Харкові ОСОБА_7 укладено договір в ТОВ «ХТКВВ» на вивезення рідких відходів, та було проведено очищення вигрібної ями. Отже, якщо і існували перешкоди, внаслідок яких позивачка була позбавлена права вільного користування своєю земельною ділянкою, на теперішній час такі перешкоди не існують.

11.12.2017 року від ОСОБА_7 надійшли заперечення, відповідно до яких вона просила у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 відмовити у повному обсязі, посилаючись на обставини, які викладені у запереченнях представника відповідача.

05.02.2018 року від позивача ОСОБА_5 надійшло клопотання про призначення повторної судової будівельно-технічної експертизи.

08.02.2018 року від представника відповідача ОСОБА_3 надійшли пояснення.

13.02.2018 року від представника відповідача ОСОБА_3 надійшли заперечення проти клопотання про призначення експертизи.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 30.05.2018 року до участі у справі залучено в якості 3-тьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача ОСОБА_4.

Згідно розпорядження керівника апарату Жовтневого районного суду м. Харкова від 20.06.2018 року у даній справі було призначено повторний автоматичний розподіл справи на підставі п. 2.3.49 та п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду у редакції від 15.09.2016 року.

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.06.2018 року для розгляду даної цивільної справи, суддею було визначено головуючого суддю Жовтневого районного суду м. Харкова Труханович В.В.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 23 червня 2018 року дану цивільну справу прийнято до провадження судді Жовтневого районного суду м. Харкова Труханович В.В. Призначено справу до розгляду в судове засідання.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 20 липня 2018 року закрито підготовче провадження за позовною заявою ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа: ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні та зобовязання вчинити певні дії. Призначено справу до судового розгляду в судове засідання.

20.07.2018 року від представника відповідача ОСОБА_3 надійшов відзив на позовну заяву про усунення перешкод у користуванні та зобовязанні вчинити певні дії, відповідно до якого він просив у задоволені позову ОСОБА_5 відмовити у повному обсязі, посилаючись на його не обґрунтованість та не законність.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 09.10.2018 року клопотання представника позивача про призначення повторної експертизи залишено без розгляду.

Представник позивача ОСОБА_5 ОСОБА_1, який діє на підставі Довіреності від 30.05.2018 року, та представник ОСОБА_2, який діє на підставі довіреності від 08.10.2018 року, в судовому засіданні підтримали первісний позов, заяву про зміну позовних вимог не підтримали та пояснили, що розташування відповідачами вигрібної ями в близькості до земельної ділянки позивача, істотно порушують умови проживання останньої в будинку, оскільки постійно йде неприємний запах. Представники позивача просять, щоб суд зобовязав відповідача знести вигрібну яму або перенести її в місце, де вона була розташована раніше.

Третя особа ОСОБА_4 в судовому засіданні позов ОСОБА_5 підтримав, просив його задовольнити. В подальшому 3-тя особа ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, про день, час та місце слухання справи повідомлявся.

Представник відповідача ОСОБА_6 ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення позову ОСОБА_5 заперечував, посилаючись на його необґрунтованість та недоведеність.

Відповідач ОСОБА_7 в судове засідання не зявилась, про день, час та місце слухання справи повідомлялась, клопотань про відкладення слухання справи до суду не надходило.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, 3-тьої особи ОСОБА_4, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до змісту положень статей 11, 15 ЦК України цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів встановлений статтею 16 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Особа, право якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Як правило, спосіб захисту порушеного права визначено законом.

Згідно з ч. 1ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Отже, кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасникам справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Так, в судовому засіданні було встановлено, що згідно Свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 30.05.1989 року, жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в м. Харкові, вул. В. Бугрименко, 98 належить на праві особистої власності ОСОБА_4. ( а.с. 26-27)

Позивач ОСОБА_5 є дружиною ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 06.12.1975 року. ( а.с. 53)

ОСОБА_5 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. ( а.с. 54-56)

Власниками по 5/12 частин домоволодіння 96а по вул. В. Бугрименко в м. Харкові на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом є ОСОБА_6 та ОСОБА_7. ( а.с. 164-168)

У відповідності до положень ст. 152 ЗК України, власник або землекористувач земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю.

Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

В судовому засіданні представник позивача зазначив, що відповідач ОСОБА_6 збудувала на своїй земельній ділянці вигрібну яму, яку розташувала на відстані не більше 5-ти метрів від будинку позивача, та не більше 2-х метрів від межі земельних ділянок. Таке розташування вигрібної ями створює перешкоди позивачці у користуванні своєю земельною ділянкою, що полягають у істотному погіршенні умови проживання в будинку, а саме постійне відчуття нестерпного смороду, який створюють токсичні випарування від вигрібної ями.

З даного питання позивач зверталась до правоохоронних органів.

Згідно висновку по заяві ОСОБА_5 від 24.03.2015 року, розгляд заяви ЖЄО №2049 з питання побудови сусідами зливної ями біля ділянки заявника, припинено. ( а.с. 6)

Статтею 103 ЗК України передбачено, що власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо).

В судовому засіданні представник відповідача пояснив, що відповідачі періодично, у разі необхідності, здійснюють очищення вигрібної ями та в якості доказу надав суду копію талону на вивезення рідких відходів за листопад-грудень 2017 року. ( а.с. 163)

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи те, що копія талону на вивезення рідких відходів за листопад-грудень 2017 року, яка була надана суду представником відповідача, не містить в собі інформації щодо даних про замовника послуги, адреси, за якою надається послуга, суд вважає даний доказ не належним та не приймає його до уваги.

Представник позивача в судовому засіданні наполягав на тому, що існування зливної ями на тому місті, де вона зараз розташована, порушує права позивача, а тому і просить знести її, або перенести до міста, де вона була розташована раніше.

З урахуванням змісту статті 376 ЦК України в поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 цього Кодексу вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту такого порушення самочинною забудовою.

Розглядаючи дану справу, суд забезпечив сторонам та їх представникам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Факт порушення права, згідно з приписами ЦПК України має довести особа, яка звертається з позовом.

Для зясування цих фактів суд має визначити субєктний склад спірних правовідносин, тобто встановити коло осіб, які є власниками або користувачами суміжних земельних ділянок чи співвласниками або співкористувачами земельної ділянки, на якій здійснено самочинне будівництво та наявність чи відсутність їх обґрунтованих заперечень щодо самочинного будівництва, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і, залежно від установленого, вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 19.11.2014 року у справі №6-180цс14, та у постанові від 17.09.2014 р. у справі №6-137цс14.

Розглядаючи позови про знесення самочинно збудованого майна відповідно до вимог ст. 391 ЦК України та положень частини сьомої статті 376 ЦК України, суд, встановивши, що самочинна забудова здійснена на земельній ділянці, яка не була відведена для цієї мети цій особі, повинен зясувати: чи заперечує власник земельної ділянки проти визнання права власності на таку забудову за особою, що її здійснила; чи не порушує така забудова права на земельну ділянку інших осіб а в раді зведення забудови на наданій земельній ділянці - чи не здійснено таку забудову з відхиленням від проекту або будівельних норм і правил, чиї права порушено такою забудовою, чи можливо здійснити перебудову з метою поновлення порушених прав з дотриманням будівельних норм і правил або положень проекту; чи не відмовляється особа від такої перебудови.

Отже, єдиною підставою для знесення самочинно побудованих будівель є доведеність факту порушення прав позивача самочинною забудовою.

На підтвердження заявлених позовних вимог, за клопотанням позивача, по справі була проведена судова будівельна-технічна експертиза.

Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи №126 від 25.05.2016 року, конструктивне рішення вигрібної ями, збудованої на земельній ділянці відповідача за адресою: м. Харків, вул. Бугрименка, 96 А, відповідає вимогам будівельних норм та правил. Розташування вигрібної ями не відповідає вимогам будівельних норм і правил.

Вигрібна яма №5 розташована на відстані від стін житлових будинків меншій, чим встановлено нормативними будівельними вимогами. Відстань від центру люка ями до стіни житлової прибудови літ. а1 складає 6,6м, до кута житлового будинку домоволодіння №98 по вул. Бугрименка близько 4м, що не відповідає п.3.25* та таблиці 3.2а ДБН 360-92** (4.3), згідно з якими ця відстань повинна бути в межах 8-10 метрів. Розташування вигрібної ями на відстані меншій, чим встановлено будівельними нормами, на технічний стан фундаментів прилягаючих будівель не вплинула. За результатами обстеження встановлено, що пошкоджень та дефектів у вигляді тріщин на стінах, викликаних просіданням основи та фундаментів житлових будівель, не мається.

Конструктивне рішення вигрібної ями відповідає вимогам будівельних норм та правил, необхідності проводити будь-які будівельні роботи по усуненню порушень, немає.

Власникам домоволодіння №96А по вул. Бугрименка у м. Харкові необхідно проводити регулярне очищення вигрібної ями із використанням асенізаційних машин. Одним із засобів, за допомогою якого здійснюється обслуговування вигрібних ям, є біологічні препарати, застосування яких призводить до прискорення переробки відходів і усунення неприємних запахів. ( а.с. 80 - 94)

Отже, даним висновком встановлено, що пошкоджень та дефектів у вигляді тріщин на стінах, викликаних просіданням основи та фундаментів житлових будівель, не мається. Конструктивне рішення вигрібної ями відповідає вимогам будівельних норм та правил, необхідності проводити будь-які будівельні роботи по усуненню порушень, немає.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, під час судового розгляду предметом доказування є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення.

Об'єктом оцінки судом при ухваленні рішення є як докази (фактичні дані, відомості), так і процесуальні джерела, що їх містять (показання свідків, висновки експертів, тощо).

Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, судом досліджено кожний доказ, наявний у матеріалах цивільної справи.

Однак, всупереч вказаним вимогам закону позивачем не було надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, на які вона посилається, а саме щодо існування неприємного запаху, який походить від вигрібної ями, яка розташована на земельній ділянці, що перебуває у користуванні відповідачів. Також позивачем не було доведено факту того, що існування вигрібної ями порушує її права, як землекористувача сусідньої земельної ділянки, що, в свою чергу, чинить перешкоди у користуванні нею її майном.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набрала чинності для України з 11.09.1997 року і, відповідно до ст.9 Конституції України, є частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.

У п.24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» та в п.23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України №2» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом.

В п.23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» наголошується, що п.1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, а в п.58 рішення Європейського суд у справі «Серявін та інші проти України» зазначається про те, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті… Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши належність та допустимість доказів, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про відмову в задоволення позовних вимог ОСОБА_5 у повному обсязі.

Оскільки позивачу ОСОБА_5 судом відмовлено у задоволені її позовних вимог в повному обсязі, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати на її користь не відшкодовуються.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 3, 4, 5, 13, 76-81, 82, 89, 133, 141, 263, 265 ЦПК України, ст. 41 Конституції України, ст. ст. 15, 20, 317, 331, 375, 376, 391 ЦК України, ст. ст. 103, 152 ЗК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа: ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні та зобовязання вчинити певні дії відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Найменування сторін:

Позивач ОСОБА_5, НОМЕР_1, виданий 16.12.1997 року УМВС України в Харківській області, ІІН: НОМЕР_2, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, б. 98.

Відповідач ОСОБА_6, НОМЕР_3, виданий 06.05.2005 року Жовтневим РВ ХМУ УМВС України в Харківській області, ІІН: НОМЕР_4, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, б. 96-а.

Відповідач ОСОБА_7, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, б. 96-а.

Третя особа ОСОБА_4, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, б. 98.

Повний текст рішення виготовлено 08.11. 2018 року.

Суддя В.В. Труханович