АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/646/18 Головуючий 1 інст. - Бабкова Т.В.
Справа № 645/3805/17 Суддя-доповідач - Кружиліна О.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2018 року м. Харків

Апеляційний суд Харківської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді: Кружиліної О.А.

суддів: Бровченка І.О., Хорошевського О.М.

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3

на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10 листопада 2017 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори про оскарження постанови про відмову у вчинення нотаріальної дії, -

в с т а н о в и в:

04 вересня 2017 року ОСОБА_2 звернулася у суд з позовом до Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори (далі по тексту - Дванадцятої ХДНК), в якому просила суд скасувати постанову державного нотаріуса Дванадцятої ХДНК Синельникова І.П. про відмову ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 та зобов'язати державного нотаріуса Дванадцятої ХДНК видати ОСОБА_2, свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, на 1/2 частку квартири.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що з 02 серпня 1996 року вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_5

ОСОБА_5 на праві власності належала двокімнатна квартира АДРЕСА_1, на підставі договору купівлі-продажу № Р1-445 від 13 травня 1996 року.

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, після його смерті залишилась спадщина у складі вказаної квартири.

З 1996 року позивач разом зі своїм чоловіком ОСОБА_5 постійно проживала за зазначеною адресою, тобто в силу закону є єдиним спадкоємцем першої черги, що прийняв спадщину, після смерті чоловіка і має право успадкувати усе належне тому майно.

Постановою державного нотаріуса Дванадцятої ХДНК Синельникова І.П. від 27 липня 2017 року їй відмолено у видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру за адресою: АДРЕСА_1, у зв'язку з тим, що дана квартира придбана під час шлюбу ОСОБА_5 з іншою особою, а саме з ОСОБА_6

ОСОБА_2 вважала зазначену постанову незаконною та такою, що має бути скасована, оскільки станом на 29 липня 2017 року, тобто на момент прийняття спірної постанови нотаріусом, сплив шестимісячний строк після смерті ОСОБА_5, встановлений для прийняття спадщини. Єдиною особою, що звернулась до нотаріуса про прийняття спадщини, тобто єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_5, є позивач.

Зазначала, що на думку нотаріуса спірна квартира в силу пункту 2 статті 60 СК України, належить спадкодавцю ОСОБА_5 та його колишній дружині ОСОБА_6 на праві спільної сумісної власності, однак на момент придбання квартири діяв не Сімейний кодекс України, на який посилається нотаріус, а Кодекс про шлюб та сім'ю України, за статтею 22 якого майно нажите подружжям за час шлюбу, є спільною сумісною власністю.

Вважала, що нотаріус мав усі законні підстави вважати, що частка ОСОБА_7 у спірній квартирі дорівнює 1/2, та видати позивачу свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10 листопада 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 залишені без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що оскаржуване рішення ухвалено із порушенням норм чинного процесуального та матеріального законодавства України.

Зокрема, зазначав, що нотаріус і суд мали усі законні підстави вважати, що частка ОСОБА_5 у зазначеній квартирі дорівнює 1/2, і видати позивачу свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 квартири за адресою: АДРЕСА_1, виходячи з роз'яснень, які містяться у пункті 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування».

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, відповідно до статті 367 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Перевіряючи доводи сторін, суд першої інстанції забезпечив сторонам рівні можливості щодо надання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості, сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи і вирішив справу на засадах змагальності.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні дані та відповідні їм правовідносини, розглянув справу в межах заявлених позовних вимог і ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із положень статей 60, 70, 71 СК України, 22 КпШС України, 49 Закону України «Про нотаріат» та тих обставин, що квартира АДРЕСА_1 належить померлому ОСОБА_5 на праві спільної власності з ОСОБА_6 Питання щодо поділу спільної власності з ОСОБА_5 не вирішено, а тому нотаріусом правомірно відмовлено у вчиненні нотаріальної дії.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується в повному обсязі, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що з 28 червня 1984 року по 09 липня 1996 року ОСОБА_5 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6, шлюб з якою було розірвано на підставі рішення Московського районного народного суду м. Харкова від 05 червня 1996 року. 09 липня 1996 року видано свідоцтво про розірвання шлюбу Фрунзенським відділом РАГС м. Харків.

13 травня 1996 року відповідно до договору купівлі-продажу № Н1-445, посвідченого Біржею нерухомості та основних фондів «Україна», ОСОБА_5 набув право власності на квартиру АДРЕСА_1.

02 серпня 1996 року Фрунзенським відділом РАГС м. Харків на підставі актового запису № 346 між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 зареєстрований шлюб.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1, виданого 09 січня 2017 року Харківським міським відділом ДРАЦС ГТУЮ у Харківській області, актовий запис № 475.

Згідно даних, які містяться у довідці КП «Жилкомсервіс» дільниці № 54 від 27 січня 2017 року за № 194, вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1, зареєстровані: ОСОБА_5 з 02 липня 1996 року по день смерті, ОСОБА_2 з 09 жовтня 1996 року. Тобто, позивач постійно проживала за зазначеною адресою та прийняла спадщину після смерті ОСОБА_5

Зі спадкової справи № 550/2017, заведеної після смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, вбачається, що 11 липня 2017 року ОСОБА_2 звернулася до Дванадцятої ХДНК з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину.

Статтею 22 КпШС України передбачено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Час оформлення права власності на майно не впливає на право одного з подружжя на частину майна, придбаного у період шлюбу. Само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу.

Як вбачається з матеріалів спадкової справи № 550/2017 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 ОСОБА_2 звернулася до Дванадцятої ХДНК із заявою, в якій просила видати їй свідоцтво про право на спадщину.

Постановою державного нотаріуса Дванадцятої ХДНК від 29 липня 2017 року ОСОБА_2 відмовлено у видачу свідоцтва про право на спадщину на всю квартиру, яка належала померлому спадкодавцю.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що підстав для визнання дій державного нотаріуса щодо відмови ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину на всю квартиру - неправомірними не вбачається.

При цьому колегія суддів зазначає, що ОСОБА_2 не позбавлена можливості звернутися із заявою до нотаріальної контори про видачу свідоцтва на спадщину за законом саме на 1/2 частину квартири.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 382-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10 листопада 2017 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду апеляційної інстанції може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 02 березня 2018 року.

Головуючий О.А. Кружиліна

Судді І.О. Бровченко

О.М. Хорошевський