Провадження № 22-ц/773/194/18 Категорія: 81 Доповідач: Здрилюк О. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2018 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Здрилюк О.І.,

суддів - Карпук А.К., Бовчалюк З.А.,

секретар судового засідання - Галицька І.П.,

з участю пр-ка заявника - ОСОБА_2,

державного виконавця - Постоловського Р.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за скаргою ОСОБА_3 на дії державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області Постоловського Романа Олеговича за апеляційною скаргою заявника ОСОБА_3 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 листопада 2017 року,

В С Т А Н О В И В :

23 жовтня 2017 року (згідно поштової відмітки) ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою, у якій просить визнати неправомірними дії головного державного виконавця Другого відділу ДВС міста Луцьк Головного ТУЮ у Волинській області Постоловського Р.О. щодо оцінки вартості арештованого майна - об'єкта незавершеного будівництва, магазину промислових товарів готовністю 96% із земельною ділянкою, що знаходяться за адресою: м.Луцьк, вул.Московська,69 та скасувати звіт про оцінку цього майна у розмірі 6698000 грн., складений 04.10.2017 року ТзОВ «Атлант» ЛТД.

Скаргу мотивує тим, що складений звіт не відповідає ряду пунктів Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою КМУ від 10.09.2003 року № 1440.

При визначенні ринкової вартості об'єкта було взято за основу лише порівняльний метод, а витратний та дохідний методи не застосовувалися. Звіт не містить повного обґрунтування. Оцінка проведена щодо об'єкта незавершеного будівництвом, хоча об'єкт оцінки є завершеним.

Ураховуючи те, що звіт про оцінку арештованого майна є неповним, необ'єктивним та таким, що істотно занижує вартість майна, просив скаргу задовольнити.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 30 листопада 2017 року в задоволенні скарги відмовлено.

В апеляційній скарзі заявник ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати цю ухвалу та постановити нову - про задоволення скарги.

У судовому засіданні представник заявника апеляційну скаргу підтримав із наведених у ній підстав та просить її задовольнити.

Держаний виконавець апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а ухвалу суду залишити без змін.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду залишити без змін з таких підстав.

Судом встановлено, що постановою державного виконавця від 17.03.2016 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого Луцьким міськрайонний судом щодо боржника ОСОБА_3 про солідарне стягнення на користь ПАТ «УкрСиббанк» 1351119,27 грн. заборгованості за кредитом та 910 грн. судових витрат (а.с.76).

Постановою від 07.11.2016 року державним виконавцем описано та накладено арешт на майно боржника - об'єкт незавершеного будівництва, магазин промислових товарів та земельну ділянку, що знаходяться за адресою: м.Луцьк, вул.Московська,69. Державним виконавцем зауважено про те, що спірний об'єкт - магазин промислових товарів є об'єктом незавершеного будівництва згідно довідки з держреєстру речових прав на нерухоме майно. Фактично об'єкт - завершеного будівництва (а.с.77).

Для оцінки зазначеного нерухомого майна державним виконавцем постановою від 22.03.2017 року призначено суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання ТзОВ «Атлант» ЛТД (а.с.78). Копію цієї постанови боржник отримав 29.05.2017 року (а.с.79) та у досліджених судом письмових поясненнях державному виконавцю зобов'язався надати доступ до об'єктів оцінки.

Статтею 19 Закону України «Про виконавче провадження» визначено права і обов'язки сторін та інших учасників виконавчого провадження.

Зокрема, сторони виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом (ч.1).

А згідно ч.5 ст.19 Закону боржник зобов'язаний:

1) утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення;

2) допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій;

3) за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п'яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України;

4) повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини;

5) своєчасно з'являтися на вимогу виконавця;

6) надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

У порушення зазначених вимог закону заявник ОСОБА_3, як боржник у виконавчому провадженні, приєднавши до своєї скарги на дії державного виконавця копію виданого 27.03.2012 року свідоцтва про право власності на магазин промислових товарів, не надав ні державному виконавцю, ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду належних та допустимих доказів про те, що зазначений об'єкт зареєстрований у державному реєстрі прав власності і, якщо так, то з якого часу, чим не спростував вказівки державного виконавця на те, що оцінка майна призначалася щодо об'єкта незавершеного будівництвом.

Згідно ч.1 ст.20 Закону України «Про виконавче провадження» для з'ясування та роз'яснення питань, що виникають під час здійснення виконавчого провадження і потребують спеціальних знань, виконавець виносить постанову про залучення експерта або спеціаліста (кількох експертів або спеціалістів), а для проведення оцінки майна - суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання.

Як ствердив у судовому засіданні представник заявника, боржник і стягувач після винесення державним виконавцем постанови про арешт майна боржника не досягли згоди щодо вартості майна та письмово не повідомляли виконавця про визначену ними вартість майна.

Згідно ч.ч.3, 4 ст.57 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо сторони виконавчого провадження не дійшли згоди щодо визначення вартості майна, визначення вартості майна боржника здійснюється виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання. У разі якщо визначити вартість майна (окремих предметів) складно, виконавець має право залучити суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для проведення оцінки майна.

Для визначення саме ринкової вартості описаного майна і було залучено суб'єкта оціночної діяльності.

Покликання заявника та його представника, що звіт про оцінку неповний, оскільки застосовано лише порівняльний метод, а не застосовано дохідного і витратного методу - відхиляються апеляційним судом з таких підстав.

Національний стандарт № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» встановлює, що для виконання оцінки, що визначена відповідною базою оцінки, можуть бути використані один або декілька підходів до оцінки.

Дохідний підхід дає уявлення про вартість шляхом конвертації майбутніх грошових потоків в поточну вартість. Дохідний підхід може бути застосований для оцінки зобов'язань шляхом розгляду грошових потоків, необхідних для обслуговування зобов'язання, до його виконання.

Витратний підхід дає уявлення про вартість на основі економічного принципу, який полягає у тому, що покупець сплатить за майно не більше, ніж за отримання майна еквівалентної корисності шляхом придбання або відтворення.

Порівняльний (ринковий) підхід дає уявлення про вартість, порівнюючи оцінюване майно з ідентичним або подібним майном, для яких доступна інформація про ціни.

Оскільки ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено визначення вартості майна саме за ринковими цінами, то колегія суддів приходить до висновку, що порівняльний (ринковий) підхід є саме тим, який необхідний для застосування для визначення вартості описаного майна.

Згідно ч.ч.1, 2, 3 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Вважаючи визначену експертом вартість майна невірною, заявник, подаючи скаргу до суду першої інстанції, а також при розгляді судом першої інстанції даної справи, не подав жодного належного та допустимого доказу щодо іншої вартості спірного майна. Також не заявляв без будь-яких поважних причин клопотання про призначення судом експертизи для визначення вартості описаного майна.

До поданої апеляційної скарги заявник також не приєднав таких доказів і у скарзі не клопотав про призначення експертизи.

Ураховуючи наведені вимоги процесуального законодавства, суд апеляційної інстанції не знайшов підстав для задоволення клопотання представника заявника про призначення оціночно-будівельної експертизи, заявленого ним у судовому засіданні.

Посилання представника заявника на ту обставину, що на даний час законом не передбачено можливості рецензування звіту про оцінку майна - не впливає на правильність прийнятої судом ухвали, оскільки Законом України «Про виконавче провадження» передбачено права і обов'язки заявника, як сторони у виконавчому провадженні і він не був позбавлений права та можливості заявляти державному виконавцю клопотання та подавати свої письмові матеріали, у тому числі і щодо вартості описаного майна та його реєстрації, як завершеного будівництва.

Інші доводи апеляційної скарги спростовуються вищенаведеними обставинами справи і не містять встановлених законом підстав для скасування оскарженої ухвали, яка постановлена з додержанням норм як матеріального, так і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу заявника ОСОБА_3 залишити без задоволення, а ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 листопада 2017 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя:

Судді: