Справа № 310/8515/17
РІШЕННЯ

Іменем України

24 жовтня 2018 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого - судді Білоусової О.М.,

за участі секретаря судового засідання - Шевченко А.С.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача адвоката ОСОБА_2,

представника відповідачів адвоката ОСОБА_3,

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмету спору ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бердянську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи, які не заявляють самостійних вимог, щодо предмету спору ОСОБА_4 та приватний нотаріус Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області Шевченко Т.В. про визнання окремого пункту договору недійсним, визнання майна особистою приватною власністю одного з подружжя, витребування майна з чужого володіння,

В С Т А Н О В И В:

04.12.2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, який згодом уточнював, до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи, які не заявляють самостійних вимог, щодо предмету спору ОСОБА_4 та приватний нотаріус Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області Шевченко Т.В. про визнання окремого пункту договору недійсним, визнання майна особистою приватною власністю одного з подружжя, витребування майна з чужого володіння.

В позові зазначає, що перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_7 з 18.07.2009 року та 06.06.2014 року ОСОБА_7 була придбана квартира АДРЕСА_1. Вказує, що фактично квартира була придбана за його власні кошти та джерелом придбання квартири є гроші від продажу квартири, яка належала йому на праві особистої приватної власності і які зберігалися на депозитних рахунках. Вважає, що під час оформлення спірної квартири на ОСОБА_7 його ввели в оману, оскільки недостатньо роз'яснили вимоги законодавства в частині того чи буде він мати право власності на цю квартиру. Крім цього, мотивом оформлення квартири на відповідача було уникнення великих податків, а також те, що за ним вже була зареєстрована нерухомість, а за дружиною - ні. Вказує, що ОСОБА_7 у цей час не працювала, інших доходів фактично не отримувала, коштів на придбання квартири не мала, так 27.10.2017 року ОСОБА_7 продала спірну квартиру відповідачу ОСОБА_5 Посилається на ст. 60 СК України, правові позиції Верховного суду України та вважає, що придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя не робить його об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Просить визнати недійсним пункт 5.3 Договору купівлі-продажу двокімнатної квартири АДРЕСА_1 від 06.06.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області Шевченко Т.В. за реєстровим № 942 в частині того, що ОСОБА_1 свідчить, що предмет договору буде перебувати в особистій власності його дружини, та яка придбається за її особисті кошти; визнати двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, особистою приватною власністю ОСОБА_1; витребувати з володіння ОСОБА_5 та повернути у володіння ОСОБА_1 нерухоме майно, а саме: двокімнатну квартиру АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав свої вимоги, просив задовольнити, посилаючись на викладені в позові обставини.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_2 в судовому засіданні також підтримав позовну заяву, просив її задовольнити.

Представник відповідачів ОСОБА_7 та ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні просила відмовити в повному обсязі в задоволені позову, як такий що є безпідставним.

Відповідач ОСОБА_6 в судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності (а.с. 132).

Третя особа ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав позицію представника відповідачів.

Третя особа приватний нотаріус Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області Шевченко Т.В. надала до суду лист, в якому пояснила, що на час укладення сторонами договору про купівлю-продажу спірної квартири законодавством не було встановлено вимог з подання сторонами договору заяв щодо джерел придбання нерухомого майна. Перед укладанням договору з подружжям ОСОБА_7 була проведена бесіда, в ході якої роз'яснено ст.ст. 57, 60, 63 СК України. За результатами бесіди члени подружжя обрали найбільш прийнятний для них спосіб придбання нерухомого майна. ОСОБА_1 стверджував, що придбання нерухомого майна буде здійснюватись за особисті кошти його дружини та відповідно до п. 3 ст. 57 СК України буде перебувати в її особистій власності. Просила слухати справу без її участі (а.с. 149).

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 та ОСОБА_7 перебували у зареєстрованому шлюбі з 18 липня 2009 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 9).

Заочним рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 25.12.2015 року № 310/9866/15-ц шлюб між сторонами розірвано (а.с. 10).

В період шлюбу подружжям придбано у відповідача ОСОБА_6 двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, що сторонами не оспорюється.

Договір купівлі-продажу квартири був укладений від імені ОСОБА_7 (а.с. 13). Пунктом 5.3 вказаного договору передбачено, що чоловік покупця, ОСОБА_1, надав згоду на укладення цього договору та свідчить, що предмет договору буде перебувати в особистій власності його дружини, так як придбається за її особисті кошти, справжність підпису засвідчено Шевченко Т.В. - приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу, реєстровий номер 941, від 06.06.2014 року (а.с. 30).

Окрім того, в матеріалах справи наявна копія заяви ОСОБА_1 приватному нотаріусу Бердянського міського нотаріального округу Шевченко Т.В. про надання згоди на купівлю його дружиною ОСОБА_7 квартири АДРЕСА_1, за ціну та на умовах йому відомих, в якій позивач свідчить, що зазначена квартира придбана за її особисті кошти і не буде об'єктом спільної сумісної власності (а.с. 141). Справжність підпису ОСОБА_1 засвідчено приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області Шевченко Т.В., особу позивача встановлено, його дієздатність та факт реєстрації шлюбу перевірено.

У відповідності до ст. ст. 60,61,63,65 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

Відповідно до ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є премії, нагороди, які вона, він одержали за особисті заслуги. Суд може визнати за другим з подружжя право на частку цієї премії, нагороди, якщо буде встановлено, що він своїми діями (ведення домашнього господарства, виховання дітей тощо) сприяв її одержанню. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка їй, йому належала, а також як відшкодування завданої їй, йому моральної шкоди.

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього грошову суму.

Згідно з частиною третьою статті 10 ЦПК України на кожну сторону покладається обов'язок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Вимогами частин першої-третьої, п'ятої та шостої ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Отже, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину.

Так, в судовому засіданні не було встановлено обставин, які б свідчили про наявність підстав для визнання пункт 5.3 Договору купівлі-продажу недійсним.

В матеріалах справи міститься копія договору купівлі-продажу квартири від 20.10.2010 року, відповідно до якого ОСОБА_1 продав ОСОБА_9 двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 за 70 000 грн. (а.с. 110).

Твердження позивача про те, що за отримані від продажу цієї квартири кошти -70 000 грн. була придбана спірна квартира, ціна якої зазначена в договорі купівлі-продажу - 149 000 грн., не знайшли свого підтвердження, оскільки спірна квартира придбана за суму, яка вдвічі більше отриманої ОСОБА_1 суми за продаж його власної квартири.

Копія розписки, яка знаходиться в матеріалах справи (а.с. 76), не може бути прийнята судом до уваги як доказ того, що позивачем було фактично отримано більшу суму за відчуження квартири, ніж вказано у договорі купівлі-продажу, оскільки розписка, на відміну від нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу, не є належним доказом на підтвердження даної обставини.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 року Реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК ( 435-15 )) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину.

Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин справи суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки судом в задоволенні позову відмовлено, підстави для відшкодування сторонам понесених ним судових витрат відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 57, 60, 61, 69-71 СК України, ст. 365 ЦК України, постановою пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст.ст.13, 76, 81, 82, 141, 263-265 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи, які не заявляють самостійних вимог, щодо предмету спору ОСОБА_4 та приватний нотаріус Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області Шевченко Т.В. про визнання окремого пункту договору недійсним, визнання майна особистою приватною власністю одного з подружжя, витребування майна з чужого володіння - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Повний текст рішення суду складено 02.11.2018 р.

Суддя Бердянського міськрайонного суду

Запорізької області О. М. Білоусова