АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 2-249/11
Провадження № 22-ц-/790/274/18 Головуючий І інстанції: Іванісова Л.О.
Категорія: договірні Доповідач: Сащенко І.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2018 року апеляційний суд Харківської області в складі:

Головуючого Сащенко І.С.

суддів Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.,

за участю секретаря Бойко А. О.,

учасники справи :

представник позивача ОСОБА_1,

відповідач ОСОБА_2,

відповідач ОСОБА_3О,

розглянувши апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 на рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 13 вересня 2011 року ( суддя Іванісова Л.О.) по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту,-

встановив:

У липні 2010 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулося до суду з вказаним позовом, в якому просило стягнути солідарно з відповідачів заборгованість по договору про надання споживчого кредиту № 0 від 16.05.2008 року у сумі 56540,35 доларів США в гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на дату постановлення рішення суду.

В обґрунтування позовних вимог зазначало, що 16.05.2008 року між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит у сумі 52000,00 доларів США, що станом на момент видачі кредиту складало 262600,00 грн. Вказані грошові кошти було надано відповідачу строком до 15.05.2020 року, зі сплатою відсотків у розмірі 14 % річних.

З метою забезпечення виконання ОСОБА_2 своїх зобов' язань перед АТ «УкрСиббанк», 16.05.2008 року позивачем було укладено договір поруки № П-0 з ОСОБА_5 За умовами договору остання зобовязалась відповідати перед банком в тому ж обсязі, що і ОСОБА_2, зокрема, за повернення основної суми заборгованості, відсотків за користування кредитом, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, обумовлених кредитним договором.

У звязку із систематичним невиконанням умов кредитного договору виникла вказана заборгованість.

В подальшому позивач зменшив позовні вимоги у звязку із добровільною реалізацією нерухомого майна, яке було предметом іпотеки за Договором іпотеки від 16.05.2008 року, внаслідок чого відбулось часткове погашення заборгованості за кредитним договором, та просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість у сумі 41839,78 доларів США, що за курсом НБУ станом на 24.06.2011 року становить 333588,55 гривень, з яких:

-38634,49 долірів США, що еквівалентно 308032,79 грн. заборгованість за кредитом;

-185,41 доларів США, що еквівалентно 1478,27 грн. прострочена заборгованість за кредитом;

-671,42 долари США, що еквівалентно 5353,23 грн. заборгованість по простроченим процентам за користування кредитом;

-967,47 доларів США, що еквівалентно 7713,65 грн. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом;

-1380,99 доларів США, що еквівалентно 11010,61 грн. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом.

В судовому засіданні представник позивача уточнені позовні вимоги підтримав.

Відповідачі проти позову заперечували.

Рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 13 вересня 2011 року позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» задоволено. Постановлено стягнути солідарно з відповідачів на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість по договору про надання споживчого кредиту № 0 від 16.05.2008 року в сумі 41839,78 доларів США, що по курсу НБУ станом на 24.06.2011 року становить 333588,55 грн., а також державне мито за подання позовної заяви в сумі 1700 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 120 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, в особі свого представника ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду в частині задоволення позовних вимог ПАТ «УкрСсиббанк» до ОСОБА_3 та постановити в цій частині нове, яким відмовити в задоволені позовних вимог до ОСОБА_3 в повному обсязі. При цьому посилається на неповне з`ясування судом обставин справи, що мають значення для справи; порушення норм матеріального та процесуального права. Вважає поруку припиненою, оскільки кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явив вимоги до поручителя.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь по справі, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи та обговоривши апеляційну скаргу у межах заявлених доводів, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково, з огляду на наступне.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачі не виконали умови кредитного договору та договору поруки, а тому заборгованість за кредитом підлягає солідарному стягненню на користь банку.

Проте повністю погодится з такими висновками судова колегія не може.

Встановлено, що 16.05.2008 року між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 52000,00 доларів США, що станом на момент видачі кредиту складало 262600,00 грн., строком до 15.05.2020 року зі сплатою 14 % річних.

Того ж дня між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № П-0, за умовами якого остання зобовязалась відповідати перед банком за вищевказаним кредитним договором в тому ж обсязі, що і ОСОБА_2 до повного припинення всіх зобовязань боржника за основним договором (п.3.1).

Відповідно до п. 1.2.2 кредитного договору позичальник зобовязаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно Додатку №1 до договору, але в будь-якому випадку не пізніше 15.05.2020 року.

Згідно п.1.3.3. цього ж договору проценти нараховуються на суму кредитних коштів, що фактично надані банком позичальнику і які ще не повернуті останнім у власність банку відповідно до умов договору.

Строк сплати процентів з 01 по 16 число (включно) кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані Банком такі проценти (п.1.3.4 Договору).

Додатком №2 до договору встановлено Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту, в якому визначено розмір щомісячних платежів щодо погашення основної суми кредиту, процентів за користування кредитом та інших платежів.

Із розрахунку заборгованості, наданого банком вбачається, що належними чином ОСОБА_2 умови кредитного договору не виконував, внаслідок чого станом на 15.07.2010 року виникла заборгованість у сумі 56540,35 доларів США.

В подальшому відбулась добровільна реалізація нерухомого майна, яке було предметом іпотеки за договором іпотеки від 16.05.2008 року та часткове погашення заборгованості за кредитним договором. Дія договору іпотеки від 16.05.2008 року припинена, про що укладено додатковий договір №1 до договору іпотеки б/н від 16.05.2008 року.

Після зарахування коштів від продажу іпотечного майна, сума боргу ОСОБА_2 склала 41839,78 доларів США, що за курсом НБУ станом на 24.06.2011 року становить 333588,55 гривень, що підтверджується відповідним розрахунком.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Харкова від 28.04.2016 року у даній справі було замінено стягувача ПАТ «УкрСиббанк» на його правонаступника ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» у звязку із укладенням між ними 20.04.2015 року Договору факторингу №18, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором №0 від 16.05.2008 року, укладеним АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 перейшло до ТОВ «ФК «Довіра та гарантія».

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частина перша статті 530 ЦК України).

Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

За правилами ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, божник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно з ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16 якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Згідно статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя.

Оскільки кредитним договором передбачено, що чергові платежі боржник повинен був здійснювати не пізніше визначеного числа кожного місяця, а за договором поруки відповідальність поручителя наступає з наступного дня за датою платежу, яка передбачена кредитним договором, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника, та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку або строку визначеного договором для пред'явлення вимог до поручителя.

У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж вказаних строків після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Разом із тим правовідносини за договором поруки не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту, до збігу шестимісячного строку або строку визначеного договором з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань.

Згідно розрахунку заборгованості остання дата зарахування щомісячних платежів за кредитним договором відбулась 30.04.2009 року. Датою сплати наступного платежу згідно Графіку є 18.05.2009 року. Саме з цього часу ОСОБА_2 порушив умови договору щодо повернення кредитних коштів та перестав погашати кредит.

Із позовом до суду ПАТ «УкрСиббанк» звернулося 30.07.2010 року.

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку, що дія поруки по зобов'язанню за вказаним кредитним договором за період з 19.05.2009 року по 30.01.2010 року припинилася.

Отже, рішення в частині солідарного стягнення заборгованості за цей період не відповідає вимогам закону.

Згідно розрахунку заборгованості, наданого банком, за період з з 19.05.2009 року по 30.01.2010 року прострочена заборгованість за кредитом склала 3251,07 доларів США.

Саме ця сума підлягає стягненню лише з ОСОБА_2, оскільки відносини поруки за час виникнення цієї заборгованості є припиненими.

Таким чином, солідарному стягненню з відповідачів підлягає загальна сума заборгованості за відрахуванням 3251,07 доларів США, а саме 38588,71 (41839,78 3251,07) доларів США.

Що стосується доводів апеляційної скарги про припинення поруки за зазначеним договором в цілому, то колегія суддів вважає, що вони не заслуговують на увагу, оскільки в вищенаведеній правовій позиції Верховного Суду України зазначено, що при визначенні умовами договору кредиту окремих самостійних зобов'язань боржника про повернення боргу щомісяця частинами і у разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через 6 місяців або строку, зазначеному в договорі поруки, порука в цілому не припиняється, якщо дія кредитного договору не закінчилася.

Також судова колегія не може погодится із рішенням про стягнення судом першої інстанції пені в іноземній валюті.

Так, відповідно до статті 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно із частиною першою статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частина третя статті 533 ЦК України ).

Такий порядок визначено Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», дія якого не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій за внутрішніми угодами, укладеними між резидентами на території України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань»).

Отже, максимальний розмір пені пов'язаний з розміром облікової ставки Національного банку України, а оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, то пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише в національній валюті України - гривні.

Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду України від 16 серпня 2017 року по справі № 6-2667цс16 та від 01 квітня 2015 року по справі № 3-29гс15.

Таким чином, стягненню з відповідачів підлягає пеня, розрахована в іноземній валюті, з переведенням її в національну за курсом, установленому Національним банком України на час розрахунку.

Також не можна вважати вірним і порядок розподілу судових витрат, оскільки стягнення судових витрат у солідарному порядку законом не передбачено.

З огляду на викладене та у відповідності до ст.376 ЦПК України, судова колегія вважає за необхідне рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким стягнути з солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» заборгованісті за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 16.05.2008 року в сумі 38588,71 (41839,78 3251,07) доларів США, що станом на 24.06.2011 року становить 307667,77 грн., яка складається із :

-заборгованості за тілом кредиту 35568,83 (38634,49+185,41-3251,07) доларів США, що станом на 24.06.2011 року становить 283590,28 грн.;

-заборгованості по процентам за користування кредитом 671,42 доларів США, що станом на 24.06.2011 року становить 5353,23 грн.;

-пені 18724,27 грн.;

Крім того, стягнути з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 16.05.2008 року в сумі 3251,07 доларів США, що станом на 24.06.2011 року становить 25920,78 грн.

Питання про розподіл судових витрат судова колегія вирішує відповідно до ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, -

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 13 вересня 2011 року скасувати

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» задовольнити частково.

Стягнути з солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 16.05.2008 року в сумі 38588,71 доларів США, що станом на 24.06.2011 року еквівалентно 307667,77, яка складається із :

-заборгованості за тілом кредитом 35568,83 доларів США, що станом на 24.06.2011 року еквівалентно 283590,28 грн.;

-заборгованості по процентам за користування кредитом 671,42 доларів США, що станом на 24.06.2011 року еквівалентно 5353,23 грн.;

-пені 18724,27 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 16.05.2008 року в сумі 3251,07 доларів США, що станом на 24.06.2011 року еквівалентно 25920,78 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» судовий збір за подання позовної заяви в сумі 1700 гривень - по 850 грн. з кожного.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 01 лютого 2018 року.

Головуючий І.С.Сащенко

ОСОБА_6

Судді І.П.Коваленко