Ухвала

06 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 361/7309/14-ц

провадження № 61-46067ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Фаловської І. М. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 травня

2018 року та постанову Апеляційного суду Київської області від 18 вересня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, завданих дорожньо-транспортною пригодою; за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа - ОСОБА_3, про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, завданих дорожньо-транспортною пригодою,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, завданих дорожньо-транспортною пригодою (далі - ДТП).

Позовна заява мотивована тим, що 09 травня 2014 року, рухаючись на вулиці Фурмана, 8 у селі Гоголів Броварського району Київської області ОСОБА_2, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, керуючи автомобілем марки Daewoo Nexia, власником якого є ОСОБА_1, не маючи посвідчення водія, порушив Правила дорожнього руху (далі - ПДР), не впорався з керуванням автомобілем та вчинив ДТП, у результаті якої водій автомобіля та пасажири отримали тілесні ушкодження різного ступеня тяжкості.

Вироком Броварського районного суду Київської області від 27 серпня

2014 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі на 4 роки з іспитовим строком 2 роки.

Посилаючись на вищевказане та уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_1 просив суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь грошові кошти у сумі 115 886,20 грн на відшкодування матеріальної шкоди та 5 000 грн моральної шкоди.

На цій підставі, у жовтні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1, третя особа - ОСОБА_3, про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, завданих ДТП.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що 09 травня 2014 року, рухаючись на вулиці Фурмана, 8 у селі Гоголів Броварського району Київської області ОСОБА_2, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, керуючи автомобілем марки Daewoo Nexia, зі згоди ОСОБА_1, який є власником вказаного автомобіля, не маючи посвідчення водія, порушив ПДР, не впорався з керуванням автомобілем та вчинив ДТП, у результаті якої водій автомобіля та пасажири отримали тілесні ушкодження різного ступеня тяжкості. ОСОБА_2 вважав, що, оскільки він сів за кермо за наказом ОСОБА_1, а останній проявив грубу недбалість, тому має відповідати за завдану ОСОБА_2 матеріальну та моральну шкоду.

Відповідно до вироку Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 серпня 2014 року ОСОБА_2 визнав свою вину у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 286 КК України. При цьому останній пояснив, що за кермо автомобіля сів саме за наказом ОСОБА_1

Посилаючись на вищевказане та уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_2 просив суд стягнути зі ОСОБА_1 на свою користь матеріальну шкоду в сумі 97 970,38 грн та 35 000 грн моральної шкоди.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області

від 08 травня 2018 року (у складі судді Василишина В. О.) у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Постановою Апеляційного суду Київської області від 18 вересня 2018 року (у складі колегії суддів: Кашперської Т. Ц., Фінагеєва В. О.,

Яворського М. А.) рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 травня 2018 року залишено без змін.

13 жовтня 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 травня 2018 року та постанову Апеляційного суду Київської області від 18 вересня 2018 року, в якій заявник просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині відмови у задоволенні первісного позову і ухвалити в цій частині нове рішення, яким первісний позов задовольнити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного випровадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом

на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

Предметом позову у цій даній справі: за первісним позовом є відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок ДТП, тобто ціна позову становить 115 886,20 грн, яка станом на 01 січня 2018 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 762 грн х 100 = 176 200 грн).

Також, у справі заявлено вимогу немайнового характеру, зокрема, відшкодування моральної шкоди.

Разом з тим, предметом позову у цій даній справі за зустрічним позовом є відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок ДТП, тобто ціна позову становить 97 970,38 грн, яка станом на 01 січня 2018 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 762 грн х 100 = 176 200 грн).

Також, у справі заявлено вимогу немайнового характеру, зокрема, відшкодування моральної шкоди.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розташована серед Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Вказівка в резолютивній частині постанови Апеляційного суду Київської області від 18 вересня 2018 року про можливість її оскарження в касаційному порядку не є підставою для відкриття касаційного провадження Верховним Судом, оскільки оскаржувані рішення ухвалені у малозначній справі.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов'язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином

(Zubac v. Croatia (Зубак проти Хорватії), від 05 квітня 2018 року).

Отже, зазначена справа є малозначною відповідно до вищенаведених приписів ЦПК України.

Крім того, судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, доводи касаційної скарги, а також значення справи для сторін і суспільства, практику розгляду справ з даної категорії.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України

суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною шостою, частиною дев'ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389,

пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 травня 2018 року та постанову Апеляційного суду Київської області від 18 вересня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, завданих дорожньо-транспортною пригодою; за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа - ОСОБА_3, про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, завданих дорожньо-транспортною пригодою,відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя І. М. Фаловська