АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2018 року м. Київ

Справа № 22-ц/796/2720/2018

Унікальний номер 760/9931/14

Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Ратнікової В.М., Гаращенка Д.Р.,

при секретарі - Слободяник Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комісії по захисту конкуренції Республіка Сербія на ухвалу Солом'янського районного суду міста Києва від 29 січня 2018 року, постановлену суддею Кізюн Л.І., по справі за заявою Комісії по захисту конкуренції Республіка Сербія про виправлення помилки у виконавчому листі виданому Солом'янським районним судом міста Києва 27 липня 2015 року на виконання рішення Господарського суду в Белграді від 18 жовтня 2012 року № 45 П 7412/11 про стягнення коштів з Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівські автобусні заводи», -

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2017 року Комісія по захисту конкуренції Республіка Сербія звернулася до Солом'янського районного суду міста Києва із заявою, в якій зазначено, що ухвалою Солом'янського районного суду міста Києва від 10 листопада 2014 року надано дозвіл на примусове виконання в Україні рішення Господарського суду у Белграді про зобов'язання боржника ТОВ «Львівський автобусний завод» виплатити в інтересах стягувача відповідну суму боргу.

На виконання рішення іноземного суду та ухвали суду, 27 липня 2015 року Солом'янським районним судом міста Києва було видано виконавчий лист та 13 жовтня 2017 року направлено його до Відділу примусового виконання рішень Департаменту виконавчої служби України, проте 09 листопада 2017 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту виконавчої служби України прийнято рішення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання по тій причині, що виконавчий лист не містить дій примусового характеру, а лише надає дозвіл на виконання рішення Господарського суду у Белграді №45 П 7412/11 від 18 жовтня 2012 року.

За таких обставин, стягувач просив виправити допущені при оформленні виконавчого листа від 27 липня 2015 року помилки, виклавши його резолютивну частину відповідно до вимог статей 4, 10 Закону України «Про виконавче провадження» із зазначенням заходів примусового характеру та направити його для виконання в порядку встановленому законом. (а.с.106-107)

Ухвалою Солом'янського районного суду міста Києва від 29 січня 2018 року в задоволенні заяви Комісії по захисту конкуренції Республіки Сербія про виправлення помилки у виконавчому листі у справі за клопотанням Сербського суду про надання дозволу на примусове виконання рішення Господарського суду в Белграді про стягнення коштів з ТОВ «Львівські автобусні заводи» відмовлено. (а.с.138-139)

В апеляційній скарзі заявник посилався на порушення судом норм процесуального права, незаконність та необґрунтованість ухвали Солом'янського районного суду міста Києва від 29 січня 2018 року, просив її скасувати та ухвалити нове рішення, яким виправити допущені при оформленні виконавчого листа від 27 липня 2015 року помилки. На обґрунтування скарги зазначив, що районний суд не врахував вимог законодавства, обставин та доказів, які викладені на обґрунтування заявлених вимог і дійшов помилкових висновків по справі. Вказував, що відмовляючи в задоволенні заяви про виправлення помилок у виконавчому листі з мотивів не вирішення питання про виправлення описок в ухвалі 2014 року, судом не було враховано положення ч. 1 ст. 269 ЦПК України, відповідно до яких, суд мав з власної ініціативи виправити допущені в ухвалі описки. (а.с.145-150)

Зважаючи на положення п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІПрикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VІІІ Апеляційний суд міста Києва здійснює свої повноваження до початку роботи новоутвореного апеляційного суду у відповідному апеляційному окрузі.

Відповідно до пункту 9 Розділу ХІІІПрикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК Україниу редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

В судовому засіданні представник Комісії по захисту конкуренції Республіка Сербія - адвокат Стасюк Б.Ф. підтримав скаргу і просив її задовольнити.

Інші особи до суду не прибули, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином, про що у справі є докази. (а.с.164-166)

Зважаючи на вимоги ч. 5 ст. 130, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що судовим рішенням Господарського суду у Белграді від 18 жовтня 2012 року, яке набрало законної сили 30 січня 2013 року, у справі 45 П 7412/11, зобов'язується відповідач ТОВ «ЛЬВІВСЬКИЙ АВТОБУСНИЙ ЗАВОД», Львівська область, Львів, вул. Стрийська, 45, Республіка Україна щоб позивачу РЕСПУБЛІКА СЕРБІЯ «КОМІСІЇ ПО ЗАХИСТУ КОНКУРЕНЦІЇ» з Белграда, виплатити суму основного боргу 2 000 000,00 динарів, з процентами на цю суму за Законом про рівень ставки за прострочений платіж, а саме: від 28.06.2011 року і до повної виплати, а все у терміні від вісім днів з дня отримання судового вироку, а під загрозою примусового виконання. (а.с.8-15)

Ухвалою Солом'янського районного суду міста Києва від 10 листопада 2014 року клопотання Сербського суду про надання дозволу на примусове виконання рішення Господарського суду в Белграді про стягнення коштів з ТОВ «Львівські автобусні заводи» задоволено, дозволено примусове виконання на території України рішення Господарського суду у Белграді №45 П 7412/11 від 18 жовтня 2012 року про зобов'язання ТОВ «Львівські автобусні заводи» сплатити суму основного боргу у розмірі 30227845,17 гривень. Стягнуто з ТОВ «Львівські автобусні заводи» в дохід держави 243.60 грн. судових витрат. (а.с.33)

27 липня 2015 року Солом'янським районним судом міста Києва видано виконавчий лист на примусове виконання рішення Господарського суду в Белграді про стягнення коштів з ТОВ «Львівські автобусні заводи», зокрема зазначено: дозволити примусове виконання на території України рішення Господарського суду у Белграді № 45 П 7412/11 від 18 жовтня 2012 року про зобов'язання ТОВ «Львівські автобусні заводи» сплатити суму основного боргу у розмірі 30227845,17 гривень. (а.с.60)

Згідно повідомлення старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту виконавчої служби міністерства юстиції України Бурла В.Е. від 09 листопада 2017 року № дв/2, вищевказаний виконавчий лист було повернуто без прийняття до виконання, оскільки пред'явлений до виконання виконавчий лист не містить дій примусового характеру, а лише надає дозвіл на виконання рішення Господарського суду у Белграді №45 П 7412/11 від 18 жовтня 2012 року, яке на виконання не пред'явлено. (а.с.108-109)

Відмовляючи у задоволенні заяви Комісії по захисту конкуренції Республіка Сербія про виправлення помилки у виконавчому листі, районний суд зважаючи на положення ст. 432 ЦПК України, виходив із відсутності підстав для виправлення помилок у цьому виконавчому листі, оскільки виконавчий лист видано на підставі рішення іноземного суду та ухвали про надання дозволу на його примусове виконання, відповідно до змісту судових рішень і питання про виправлення описок в ухвалі суду про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду не вирішувалося. (а.с.138-139)

Колегія суддів не погодилась з таким висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 470 ЦПК України, на підставі рішення іноземного суду та ухвали про надання дозволу на його примусове виконання, що набрала законної сили, суд видає виконавчий лист, який пред'являється для виконання в порядку, встановленому законом.

Згідно з ч. 3 ст. 431 ЦПК України, виконавчий лист має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Таким, на час видачі виконавчого листа 27 липня 2015 року, був Закон України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року N 606-XIV (із змінами).

При оформленні або видачі виконавчого листа може бути допущено помилку, що робить неможливим належне виконання судового рішення, що було підставою для його видачі.

Тому, відповідно до ч. 1 ст. 432 ЦПК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Вимоги до виконавчого документа, визначені у законі, є єдиними. Іншими нормативно-правовими актами може бути встановлено додаткові вимоги до виконавчого документа, проте їх звуження не допускається.

Так, відповідно до вимог пункту 5.7 Інструкції про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Державної судової адміністрації України від 27 червня 2008 р. N 1092/5/54 (Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 2 липня 2008 р. за N 573/15264), в редакції чинній на час видачі виконавчого документа, Суд України на підставі рішення іноземного суду й ухвали про його визнання та надання дозволу на його примусове виконання одразу після набрання нею законної сили видає виконавчий лист і надсилає його із супровідним листом та копіями зазначеної ухвали і клопотання стягувача на виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

У виконавчому документі зазначаються:

1) назва документа, дата видачі та найменування органу, посадової особи, що видали документ;

2) дата і номер рішення, за яким видано виконавчий документ;

3) найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, ім'я та по батькові за його наявності - для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника за його наявності (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника за його наявності (для фізичних осіб - платників податків), а також інші відомості, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача чи боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, такі як дата і місце народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника тощо;

4) резолютивна частину рішення;

5) дата набрання чинності рішенням;

6) строк пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Виконавчий документ має бути підписаний уповноваженою особою та скріплений печаткою. Вказаний пункт 5.7 в подальшому зазнав змін, згідно наказу Міністерства юстиції України, Державної судової адміністрації України від 11.01.2016 р. N 29/5/2.

При невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим вищевказаним Законом, заявникові роз'яснюється право на звернення до суду, який видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність до закону. Зазначене питання вирішується судом на підставі ст. 369 ЦПК (ст. 432 ЦПК України чинної редакції), а якщо відсутні відповідні відомості в судовому рішенні, то відповідно до вимог ст. 220 ЦПК (ст. 270 ЦПК України чинної редакції).

Відповідні роз'яснення містяться і в пункті 21 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року N 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах».

Проте, постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції не звернув увагу, що у виконавчому документі від 27 липня 2015 року в порушення частини 1 ст. 470 ЦПК України (ч. 1 ст. 398 ЦПК України в редакції чинній на час видачі виконавчого листа), пп. 4 абз. 3 п. 5.7 вищевказаної Інструкції, відсутнє викладення резолютивної частини рішення ухваленого Господарським судом у Белграді від 18 жовтня 2012 року, дозвіл на примусове виконання якого наданий судом, та дійшов передчасного висновку про відмову у виправленні помилки.

Відповідно до положень частини 1 ст. 432 ЦПК України, питання виправлення помилки має вирішувати суд, який видав виконавчий документ.

Колегія суддів зазначає, що процедура визнання та виконання рішення міжнародного суду, як невід'ємні частини судового процесу, в тому числі на території України, повинна відповідати принципам, закладеним як у міжнародному, так і національному праві, які визначають процес виконання рішення як суверенне право держави у відповідності до національного законодавства тієї країни, де заявник має намір здійснити таке виконання. З огляду на вищезазначене очевидним є той факт, що процедура виконання рішення іноземного суду є складовою частиною процесу у справі, невід'ємною стадією правосуддя, якою завершується розгляд і забезпечується право на судовий розгляд, до складу якого входить і принцип юридичної визначеності, який вимагає, щоб коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів.

Оскаржувана ухвала не може бути визнана законною і обґрунтованою, перешкоджає подальшому провадженню у справі, тому, з огляду на положення пункту 4 частини 1 ст. 379, ч. 1 ст. 432 ЦПК України підлягає скасуванню із направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 367, п. 6 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 379, ст.ст. 381-384 ЦПК України, судова колегія, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Комісії по захисту конкуренції Республіка Сербія - задовольнити частково.

Ухвалу Солом'янського районного суду міста Києва від 29 січня 2018 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття і оскарженню в касаційному порядку до Верховного суду не підлягає.

Дата складання повного судового рішення - 02 березня 2018 року.

Судді Апеляційного суду міста Києва: Б.Б.Левенець

В.М.Ратникова

Д.Р.Гаращенко