Справа № 645/4587/16-ц
Провадження № 2/645/86/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2018 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Ульяніч І.В.

за участю представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

секретар судового засідання - Савченко В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, в якому, з урахуванням уточнень, просить стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на його користь:

- матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 220 273,40 грн.;

- моральну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 10 000,00 грн.., а також судовий збір в розмірі 2982,74 грн..

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 13 лютого 2016 року мала місце дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої сталося зіткнення автомобілю «DAEWOO LANOS», номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4 та автомобілю «Mersedes-Benz Sprinter 416CDI», номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3, в якій було пошкоджено автомобіль «Mersedes-Benz Sprinter 416CDI», номерний знак НОМЕР_2, який на праві власності належить ОСОБА_3. Також була завдана шкода здоров'ю позивача. Постановою старшого слідчого СУ ГУНП в Харківській області від 13 червня 2016 року було закрито кримінальне провадження за № 0000137.

Постановою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 08 липня 2016 року ОСОБА_4 визнано винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, провадження по справі, закрито у зв'язку зі спливом строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

За постановою слідчого СУ ГУНП в Харківській області від 13 червня 2016 року автомобіль «DAEWOO LANOS», номерний знак НОМЕР_1, належить ОСОБА_5, в момент дорожньо-транспортної пригоди право керування транспортним засобом було передано ОСОБА_4.

В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «Mersedes-Benz Sprinter 416CDI», номерний знак НОМЕР_2, зазнав значних пошкоджень, що унеможливило його подальшу безпечну експлуатацію за призначенням. Відповідно до звіту № 156/2016 від 03 березня 2016 року розмір матеріального збитку, завданого позивачу, становить 337 773,40 грн., що відповідає ринковій вартості транспортного засобу, що перебував у користуванні на момент пошкодження. Вартість відновлювального ремонту складає 467 518,63 грн.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобілю «DAEWOO LANOS» була застрахована в ТДВ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КРЕДО», у зв'язку з чим позивачу було виплачено страхове відшкодування в розмірі 49 500,00 грн.

За відсутністю можливості використовувати належний позивачу автомобіль Mersedes-Benz Sprinter 416CDI», номерний знак НОМЕР_2, за призначенням та відсутністю коштів на проведення його ремонту, автомобіль був проданий ОСОБА_3, вартість якого з урахуванням спричиненої шкоди склала 68 000,00 грн.

Таким чином, позивач просить стягнути солідарно з відповідачів матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 220 273,40 грн., що складає різницю між дійсною ринковою вартістю транспортного засобу (337 773,40 грн.) та отриманою позивачем сумою страхового відшкодування (49 500,00 грн.) та сумою від продажу транспортного засобу (68 000,00 грн.).

Крім цього позивач зазначає, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди йому було завдано шкоду здоров'ю та спричинено моральну шкоду, яка полягає у фізичному болю у зв'язку з отриманими тілесними ушкодженнями. У зв'язку з отриманими тілесними ушкодженнями позивач перебував на стаціонарному лікуванні у КЗОЗ «Обласна клінічна лікарня - центр екстреної медичної допомоги та медичних катастроф» з 13 лютого 2016 року по 16 лютого 2016 року, яке вимушено залишив через сімейні обставини та фінансові складнощі із застереженням необхідного систематичного відвідування хірурга та травматолога та продовження лікування. Наслідки події негативно зазначались на загальному стані здоров'я позивача, який гостро відчував ії впродовж ще майже 4 місяці після ДТП, звертаючись до медичних закладів, тривалий час проходячи курс амбулаторного лікування, витрачаючи власні кошти на візити до лікарів та придбання медичних препаратів, проте підтвердити ці витрати він позбавлений можливості.

Також позивач зазначив, що втрата автомобілю як єдиного джерела існування родини обумовило істотні зміни у звичайному розпорядку їх життя, він втратив спокій, відсутність душевної рівноваги, наявність депресії та нервові зриви з боку позивача негативно впливають на його сім'ю, зокрема на дружину та малолітню дитину, які перебувають на його утриманні. Втрата транспортного засобу спричинила проблеми з роботою, позбавила певного заробітку та сприяли втраті постійних клієнтів. Виникли суттєві незручності у пересуванні у зв'язку з віддаленістю місця проживання родини від міста, зокрема необхідності періодичного відвідування дитячої поліклініки разом з 1,5-річною дитиною.

У зв'язку з викладеним, ОСОБА_3 просив стягнути з відповідачів моральну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 10 000,00 грн..

Представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_6 надав суду заперечення, у якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог, у зв'язку з тим, що ОСОБА_5 є неналежним відповідачем у цій справі, оскільки ОСОБА_4 керував транспортним засобом на законних підставах. ОСОБА_4 разом з дружиною ОСОБА_7 є внутрішньо переміщеними особами з Донецької області, постійної роботи вони не мають, орендують квартиру за адресою: АДРЕСА_1, крім того ОСОБА_7 вагітна. У зв'язку з чим така сума відшкодування є непомірним тягарем, тому відповідач просить суд зменшити розмір відшкодування за завдану шкоду у зв'язку з важким матеріальним становищем. (а.с. 80)

Відповідач ОСОБА_5 надала суду пояснення по справі, де зазначила, посилаючись на ч. 2 ст. 1187 ЦК України, що ОСОБА_4 керував транспортним засобом на законних підставах та визнаний судом винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої була заподіяна шкода позивачу. Вона, як власник транспортного засобу, передала його в користування свого сина ОСОБА_4 на законних підставах (на підставі довіреності), керування здійснювалось сином за наявності реєстраційного документу та посвідчення водія, тому володільцем транспортного засобу є ОСОБА_4, який і повинен нести цивільно-правову відповідальність за заподіяну позивачу шкоду. Вважає неправомірним стягнення з неї матеріальної та моральної шкоди, заподіяної позивачу, просила відмовити в задоволенні позову в частині стягнення з неї матеріальної та моральної шкоди на користь ОСОБА_3. В письмових поясненнях відповідач ОСОБА_5 просила розглядати справу у її відсутності.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, при цьому пояснила, що в результаті ДТП було фактично знищено автомобіль, що належав на праві власності позивачу, ремонт автомобіля визнано недоцільним. Матеріальна шкода, що була завдана в результаті ДТП становить 337733 грн., страховою компанією позивачу було виплачено страхове відшкодування в розмірі 49 500 грн., від продажу транспортного засобу позивач отримав 68 000 грн., тому на даний час сума відшкодування, яку мають сплатити відповідачі становить 220 273 гривні 40 копійок. Також зазначила, що позивачу було завдано моральну шкоду, яка полягає в тому, що позивачу були спричинені тілесні ушкодження, з приводу яких він перебував на лікуванні, має негативні наслідки періодичні головні болі, він втратив майно, що належало йому на праві власності. Для налагодження свого життя йому необхідно було додавати додаткових зусиль, так як він залишився без засобу пересування, який використовував для відпочинку родини, відвідування лікарні. Відповідачі нічого йому не компенсували.

Представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнала, вважала суму відшкодування завищеною, просила її зменшити у зв»язку із тяжким матеріальним становищем родини відповідача, так як він є особою тимчасово переміщеною із зони АТО, змушений орендувати житло, у нього не має роботи. Також зазначила, що відповідач не оспорював те, що він винний в ДТП, але на даний час не має можливості встановити реальні збитки позивача, так як автомобіль було продано.

Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 13 лютого 2016 року приблизно о 07.00 год. на автодорозі Харків - Вовчанськ - КПП Чугунівка 30 км.+100 м. Савченко С.Ю., керуючи автомобілем «DAEWOO LANOS», номерний знак НОМЕР_1, не дотримався безпечної швидкості руху, виїхав на зустрічну смугу руху та скоїв зіткнення з автомобілем «Mersedes-Benz Sprinter 416CDI», номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3, після чого відбулось зіткнення з автомобілем «Chevrolet Evanda», номерний знак НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_8, який рухався у попутному напрямку позаду автомобіля «DAEWOO LANOS». Автомобілі зазнали механічних пошкоджень, завдані матеріальні збитки.

Постановою старшого слідчого СУ ГУНП в Харківській області майора поліції Коломоєць К.В. про закриття кримінального провадження від 13 червня 2016 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000137 від 13 лютого 2016 року, закрито у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_4 складу кримінального провадження, копії матеріалів провадження направлено начальнику УПД ГУНП в Харківській області для притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху України.

З вказаної постанови вбачається, що внаслідок ДТП водії автомобілів та пасажири автомобіля «Mersedes-Benz Sprinter 416CDI», номерний знак НОМЕР_2, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості не отримали, у медичних закладах не лікувалися. (а.с.13-14)

Постановою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 08 липня 2016 року провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності відносно ОСОБА_4 за ст. 124 КУпАП закрито на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП. У постанові також зазначено, що суд вбачає в діях ОСОБА_4 склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Постанова набрала законної сили 19 липня 2016 року. (а.с. 11-12)

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 позивач ОСОБА_3 є власником автомобіля «Mersedes-Benz Sprinter 416CDI», номерний знак НОМЕР_2. (а.с. 23)

Як вбачається зі звіту дослідження спеціаліста-автотоварознавця № 156/2016 від 03 березня 2016 року, складеного ФО-П ОСОБА_15, матеріальний збиток, завданий власнику «Mersedes-Benz Sprinter 416CDI», номерний знак НОМЕР_2, в результаті його пошкодження при ДТП складає 337 773 грн. 40 коп. (а.с. 15-17)

05 серпня 2016 року ОСОБА_3 отримав 49 500,00 грн. страхового відшкодування, що підтверджується копією чеку № 1299 від 05 серпня 2016 року, виданого АТ «Ощадбанк» (смт. Старий Салтів, вул. Перемоги, 10/3). (а.с. 29). Та було підтверджено в судовому засіданні представником позивача.

Листом Регіонального сервісного центру МВС в Харківській області № 31/20-3373 від 11 серпня 2017 року суду повідомлено, що відповідно до облікових баз даних, вартість продажу автомобіля «Mersedes-Benz Sprinter 416CDI», номерний знак НОМЕР_2, ОСОБА_3 складає 68 000 грн.

Згідно ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення ії цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України шкода завдана неправомірними діями майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка їх завдала.

Частиною 1 ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. (ч.2 ст. 1187 ЦК України)

При цьому, особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. (п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки»)

Згідно п.1 ч.1 ст.. 1188 ЦК України - шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно ч.ч. 4, 6 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», в п. 4 зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду.

Враховуючи, що в судовому засіданні було встановлено, що ДТП відбулось з вини відповідача ОСОБА_4, який на правовій підставі керував транспортним засобом, та між його діями та наслідками, що настали є безпосередній причинний зв»язок, що встановлено постановою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 08.07.2016 року, то сума відшкодування має бути стягнута саме з нього, а у задоволені вимог до ОСОБА_5 необхідно відмовити.

Пунктом 11 постанови передбачено, що за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред'явлена безпосередньо до винної особи, оскільки за змістом статті 1191 ЦК особа, яка відповідає за шкоду, завдану з вини іншої особи, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи, якщо за законом межі відповідальності останньої та особи, яка за неї відповідає, однакові.

Пунктом 16 постанови передбачено, що при відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно ст. 1192 ЦК України - з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Щодо вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на його користь моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 10 000,00 грн. суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.01.1995 р. під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до п. 9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

З копії виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 9.2301 від 16 лютого 2016 року, виданої КЗОЗ «Обласна клінічна лікарня - центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф», відділення полі травми, вбачається, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який працює на посаді водія автотранспортних засобів у ТОВ «АВТО-ОВІ», перебував на стаціонарному лікуванні з 13 лютого 2016 року по 16 лютого 2016 року, встановлений діагноз: забій грудної клітки, забій м'яких тканин грудного відділу хребта, лівої лопатки. Був доставлений МСП через приблизно 3,5 години з моменту травмування в результаті ДТП (водій маршрутного автобусу, виробнича травма). На прохання хворого був виписаний зі стаціонару для подальшого нагляду у хірурга, травматолога за місцем мешкання.

В частині відшкодування моральної шкоди, суд вважає, що позивачу були спричинені моральні страждання.

Судом встановлено, що порушення правил безпеки руху з боку відповідача заподіяло позивачу моральні страждання, пов'язані зі шкодою здоров»ю, з приводу чого він відчував фізичний біль, спричиненими переживаннями з приводу фактичного знищення майна. Однак суд вважає, що заявлені позивачем вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі 10000 грн. оцінені ним суб'єктивно і є завищеними, у зв'язку з чим вважає за необхідним задовольнити їх на суму 5000 грн. виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Дана сума має бути стягнута з відповідача ОСОБА_4, так як саме від його дій була спричинена моральна шкода позивачу.

У запереченні на позовну заяву, представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_6 вказав, що ОСОБА_4 разом з дружиною ОСОБА_7 є внутрішньо переміщеними особами з Донецької області, постійної роботи вони не мають, орендують квартиру за адресою: АДРЕСА_1, крім того ОСОБА_7 вагітна, у зв'язку з чим така сума відшкодування є непомірним тягарем, просив суд зменшити розмір відшкодування за завдану шкоду у зв'язку з важким матеріальним становищем ОСОБА_4

Проте, згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта № 68084661 від 14 вересня 2016 року, ОСОБА_4 на праві приватної власності належить: 4-кімнатна квартира в Дніпропетровській області, м. Орджонікідзе; 2-кімнатна квартира в м. Суми; 3/4 частини квартири в Харківській області в м. Ізюм.

Судом встановлено, що відповідач дійсно є особою тимчасово переміщеною із зони АТО, але відомостей щодо наявності у нього дружини та дитини не надав, має нерухоме майно, тому суд вважає, що розмір відшкодування, що має бути стягнуто з відповідача ОСОБА_4 не підлягає зменшенню.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач знайшли свого підтвердження під час судового засідання, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 76, 81, 82, 259, 263, 263-265 ЦПК України , суд, -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентиіікаційний номер НОМЕР_4, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_5, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2, в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 220 273 (двісті двадцять тисяч двісті сімдесят три) гривні 40 копійок.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_4, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_5, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2, в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000 гривень, а також судовий збір в розмірі 2982 гривні 74 копійки.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення лише вступної та резолютивної частин судового рішення, а також у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Фрунзенський районний суд м. Харкова.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 21 лютого 2018 року.

Суддя І. В. Ульяніч