ПОСТАНОВА

Іменем України

02 березня 2018 року м. Кропивницький

справа № 2-о-11/2005

провадження № 22-ц/781/374/18

Апеляційний суд Кіровоградської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючої судді Авраменко Т.М.

суддів Кіселика С.А., Суровицької Л.В.

за участю секретаря Бодопрост М.М.

учасники справи:

заявники ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3

представник заявників за довіреністю ОСОБА_4

зацікавлені особи Марївська сільська рада Новомиргородського району, Новомиргородське відділення Маловисківської міжрайонної державної податкової інспекції, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на заочне рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 16 грудня 2005 року у складі судді Забуранного Р.А. у справі за заявою Марївської сільської ради Новомиргородського району, зацікавлені особи: Новомиргородське відділення Маловисківської міжрайонної державної податкової інспекції, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання спадщини відумерлою,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до положень частини 3 статті 3 ЦПК України, в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIІІ від 03.10.2017 року який набрав чинності з 15.12.2017 року, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з підпунктами 11, 13 пункту 1 розділу 13 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону № 2147-VІІІ заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цієї редакції Кодексу.

Відновними матеріалами втраченого провадження в цивільній справі №2-о-11/05 (т.1 а.с.240-244) підтверджується, що в 2005 році Марївська сільська рада Новомиргородського району, зацікавлені особи Новомиргородське відділення Маловисківської міжрайонної державної податкової інспекції, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 звернулася до суду із заявою про визнання спадщини відумерлою.

Зазначала, що в с. Марївка Новомиргородського району померли 03 лютого 1998 року ОСОБА_9, 14 січня 1999 року ОСОБА_10, 25 вересня 1997 року ОСОБА_11, після смерті яких залишилося спадкове майно, оскільки кожний із спадкодавців має право на підставі сертифікату на земельну частку (пай) розміром 6,7 га . Спадкоємці у померлих відсутні, тому сільська рада просила визнати спадщину відумерлою та передати належні спадкодавцям земельні частки (пай) територіальній громаді.

Заочним рішенням Новомиргородського районного суду Кіровоградській області від 16 грудня 2005 року заява Марївської сільської ради Новомиргородського району задоволена. Визнано відумерлою спадщину, яка залишилася після смерті спадкодавців ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11

В апеляційній скарзі представник в інтересах ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 просить скасувати заочне рішення суду першої інстанції, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні заяви про визнання спадщини відумерлою, яка відкрилась після смерті ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 Зазначає, що його довірителі є спадкоємцями за законом. Під час розгляду справи Марївська сільська рада не надала суду достовірну інформацію про коло спадкоємців за законом після смерті ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, внаслідок чого вони не були залучені до участі у справі, що позбавило їх можливості надання доказів фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном. Крім того, всі спадкодавці померли до 01 січня 2004 року, а при ухваленні рішення судом застосовано норми ст.1277 ЦК України 2003 року, тоді як правовідносини виникли під час дії ЦК Української РСР 1963 року, відповідно до якого поняття відумерлої спадщини не було взагалі.

Апеляційне провадження відкрито 25 січня 2018 року (т.2 а.с.68). В засіданні апеляційного суду представник заявників підтримав доводи апеляційної скарги. Інші учасники справи, повідомлені про дату, час та місце розгляду справи під розписку (т.2 а.с.78-97), в засідання апеляційного суду не прибули,причини неявки суду не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи не подавали.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України (в редакції на час ухвалення оскаржуваного рішення) рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом, а обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Однак оскаржуване судове рішення таким вимогам не відповідає.

При ухваленні рішення суд зобовязаний прийняти рішення, зокрема, щодо: наявних обставин (фактів), яким обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обовязково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, проте рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам не відповідає.

На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 10 лютого 2017 року за реєстром №92, ОСОБА_1 є спадкоємцем майна після смерті свого батька ОСОБА_9, який помер 03 лютого 1998 року (т.1 а.с.20-22,24-25).

На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 10 лютого 2017 року за реєстром №93, ОСОБА_2 є спадкоємцем майна після смерті свого батька ОСОБА_10, який помер 14 січня 1999 року (т.1 а.с.27-33,35-36).

На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 10 лютого 2017 року за реєстром №91, ОСОБА_3 є спадкоємцем майна після смерті свого чоловіка ОСОБА_11, який помер 25 вересня 1997 року (т.1 а.с.38-40,42-43).

Довідками Марївської сільської ради Новомиргородського району підтверджується, що на території ради:

за померлим ОСОБА_9 значиться право на земельну частку (пай) розміром 6,7 га умовних кадастрових гектарах без визначення частки на місцевості в колективній власності відділку №4 «Мир» агрофірми «Панчеве» на підставі виданого Новомиргородською районною державною адміністрацією сертифікату серії КР №0104171 (т.1 а.с.23),

за померлим ОСОБА_10 значиться право на земельну частку (пай) розміром 6,7 га умовних кадастрових гектарах без визначення частки на місцевості в колективній власності відділку №4 «Мир» агрофірми «Панчеве» на підставі виданого Новомиргородською районною державною адміністрацією сертифікату серії КР №0104681 (т.1 а.с.34),

за померлим ОСОБА_11 значиться право на земельну частку (пай) розміром 6,7 га умовних кадастрових гектарах без визначення частки на місцевості в колективній власності відділку №4 «Мир» агрофірми «Панчеве» на підставі виданого Новомиргородською районною державною адміністрацією сертифікату серії КР №0104169 (т.1 а.с.41).

Частиною першою статті 1277 ЦК України передбачено, що у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобовязаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

Задовольняючи заяву про визнання спадщини відумерлою, суд першої інстанції виходив з того, що така заява підлягає задоволенню на підставі ст.1277 ЦК України, при цьому суд не звернув уваги на те, що згідно п.п.4,5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 1 січня 2004 року. Правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Правила ст.1277 ЦК України про відумерле майно застосовуються також до спадщини, від дня відкриття якої до набрання чинності цим Кодексом спливло не менше одного року.

У п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» розяснено, що спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України (далі ЦК), законами України: від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат», від 23 червня 2005 року № 2709-IV «Про міжнародне приватне право», іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Оскільки спадщина відкрилася після смерті ОСОБА_9 03 лютого 1998 року, після смерті ОСОБА_10 14 січня 1999 року, після смерті ОСОБА_11 25 вересня 1997 року, то визнання її судом відумерлою на підставі ст.1277 ЦК України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року, є неправильним та суперечить зазначеним нормам матеріального права.Суд не врахував, що ЦК УРСР 1963 року не було передбачено визнання спадщини відумерлою.

Крім того, відповідно до вимог ст.278 ЦПК України (в редакції на час ухвалення оскаржуваного рішення) суд, встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні, або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою, та про передачу її територіальній громаді за місцем відкриття спадщини.

Відповідно до ст.ст.235,277 ЦПК України (в редакції на час ухвалення оскаржуваного рішення) справа про визнання спадщини відумерлою розглядається судом з обовязковою участю заявника та з обовязковим повідомленням усіх заінтересованих осіб. В порушення цих норм закону суд не перевірив, чи немає у померлих спадкоємців, які вчинили дії, що свідчать про прийняття спадщини в порядку, передбаченому ст.549 ЦК Української РСР, чинної на час виникнення спірних правовідносин, та без вирішення питання про залучення до участі у справі спадкоємців ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 розглянув справу і дійшов передчасного висновку про відумерлість спадщини.

Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частиною 2 ст.548 ЦК УРСР також передбачено, що прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Частиною 1 ст.1296 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, разом з тим відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

За таких обставин оскаржуваним рішенням суду першої інстанції порушуються права ОСОБА_1 як спадкоємця ОСОБА_9, ОСОБА_2, як спадкоємця ОСОБА_10, ОСОБА_3, як спадкоємця ОСОБА_11, які прийняли спадщину в установленому законом порядкута отримали свідоцтва про право на спадщину за законом на частину спадкового майна. Оскільки рішення суду про визнання відумерлою спадщини після смерті ОСОБА_9, який помер 03 лютого 1998 року, після смерті ОСОБА_10, який помер 14 січня 1999 року, після смерті ОСОБА_11, який помер 25 вересня 1997 року, ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, то відповідно до ст.376 ЦПК України воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні заяви сільської ради.

Керуючись п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376,381,382,384 ЦПК України суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 задовольнити. Скасувати заочне рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 16 грудня 2005 року в частині визнання відумерлою спадщини після смерті ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11.

В задоволенні заяви Марївської сільської ради Новомиргородського району про визнання відумерлою спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_9, який помер 03 лютого 1998 року, ОСОБА_10, який помер 14 січня 1999 року, ОСОБА_11, який помер 25 вересня 1997 року, відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення 06 березня 2018 року повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України .

Головуюча суддя Т.М.Авраменко

Судді: С.А.Кіселик

ОСОБА_12