Справа № 686/1920/17

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 лютого 2018 року Хмельницький міськрайонний суд
Хмельницької області
в складі: головуючої- судді Козак О.В.,
при секретарі Слободянюк А.Ю.,
за участі: представника позивача ОСОБА_1 ,
відповідача ОСОБА_2 ,
представника відповідача ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Хмельницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації,
встановив:
В січні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до відповідача про захист честі, гідності та ділової репутації. В обґрунтування позову вказав, що він має статус ветерана Збройних Сил України, на теперішній час працює офіцером Територіального відділу контролю якості речового майна Західного регіону в військовому званні майор ЗСУ. З травня 2016 року на адресу його керівництва почали приходити письмові «звернення» від ОСОБА_2 від 11.05.2016 року, 05.11.2016 року, 21.12.2016 року. В даних зверненнях ОСОБА_2 було заявлено, що він є людиною непрофесійною, брехливою, цинічною та підступною. Для підтвердження чи спростування зазначеної інформації в даних «зверненнях», керівництвом неодноразово проводились службові перевірки, в результаті яких всі наклепи, які були викладені в даних «зверненнях», спростовані в повному обсязі.
Інформація щодо нього була поширена шляхом написання неодноразових «звернень» ОСОБА_2 на адресу його керівництва. Зважаючи на голослівність та відсутність підтверджень, вказана інформація є недостовірною, оскільки не відповідає дійсності.
Для визнання інформації негативною, а відтак недостовірною та покладення на відповідача обов`язку довести протилежне, достатньо, щоб він вважав, що поширена інформація порушує його майнові права.
Інформація викладена в «зверненнях» ОСОБА_2 по-перше має негативний характер, оскільки суперечить загально прийнятим у суспільстві принципам моралі, етики тощо, та такою, що на його переконання порушує його немайнові права. По-друге, стосується конкретних фактів, обов`язок доказування достовірності яких покладається на відповідача. Беззаперечним є те, що поширення окресленої інформації порушує його немайнові права на честь, гідність та ділову репутацію.
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, з підстав викладених у позовній заяві. Суду пояснив, що негативною інформацією щодо позивача є інформація викладена у зверненнях відповідача, а саме: від 11.05.2016 року - "що він має протилежну інформацію відносно одного цивільного"; від 05.11.2016 року - "Добавлю від себе, бо знаю його і як начальника речової бази, і як начальника речової служби в/ч НОМЕР_1 м.Хмельницький. Як на мене, таких людей як він до ЗСУ не можна підпускати і на гарматний вистріл. Його кредо брехня, цинізм, підступність. Вміє і користується тим як з чужими руками загрібати жар..."; від 21.12.2016 року - "Кокойко, займаючи посаду начальника речової служби пропонував йому реалізувати речове майно. На його пропозицію він, нічого йому не відповів, тоді з його сторони почалися наїзди, як то - самовільно у його відсутність на території частини на протязі декількох годин без письмового наказу командира і призначення комісії як того вимагають накази і закони, зламувати замки на вхідних дверях складу і проникав на склад. Таких випадків було два. За його розпорядженням передавилося речове майно Палатки УСБ-56 цивільним громадянам. Склад "НЗ" частини. Перша ревізія вищестоячого органу коли він займав посаду начальника речової служби нестача речового майна - костюм літній камуфльований більше 50 комплектів. Не можу стверджувати, але якщо він те саме робив зі складом "НЗ" як із складом речового майна поточного забезпечення - недивно...", "Відкривається кримінальна справа і Кокойко вилітає зі ЗСУ, так як уже притягався до кримінальної відповідальності.." Вказана інформація порушує немайнові права позивача, тому просить позов задоволити.
Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, суду пояснив, що відповідно до ст.40 Конституції України він має право звертатись зі зверненнями, в яких він висловив свої особисті судження та суб`єктивну думку.
Представник відповідача в судовому засіданні заперечила проти задоволення позовних вимог, суду пояснила, що відповідач висловлював свою думку щодо особи позивача, висловлював оціночні поняття і не мав на меті його образити.
Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 11.05.2016 року ОСОБА_2 відповідно до Закону України "Про звернення громадян" звернувся до Міністерства оборони України з листом про надання йому інформації щодо створення відділу контролю якості, стандартизації речового майна в Хмельницькому регіоні м.Хмельницький стосовно штатного персоналу в частині призначення цивільних осіб у відділ контролю речового майна. На яких підставах призначаються цивільні особи у відділ контролю якості речового майна Хмельницького регіону. При цьому у вказаному листі вказав, що - "Маю протилежну інформацію відносно одного такого цивільного призначенця".
На вказане звернення начальником Центру розвитку та супроводження матеріального забезпечення ЗСУ було надано відповідь листом від 13.06.2016 року № 299/1/949 з відповідними роз`ясненнями.
05.11.2016 року ОСОБА_2 відповідно до Закону України "Про звернення громадян" звернувся до начальника відділу контролю якості, стандартизації речового майна МОУ в Хмельницькому регіоні м.Хмельницький яким просив надати письмову інформацію щодо прийняття до їх відділу військового пенсіонера ОСОБА_4 . За якими критеріями, чиїми рекомендаціями він потрапив у відділ контролю якості, стандартизації речового майна ЗСУ. Також у вказаному листі вказав - "Добавлю від себе, бо знаю його і як начальника речової бази, і як начальника речової служби в/ч НОМЕР_1 м.Хмельницький. Як на мене, таких людей як він до ЗСУ не можна підпускати і на гарматний вистріл. Його кредо брехня, цинізм, підступність. Вміє і користується тим як з чужими руками загрібати жар. Якщо потрібно, наведу приклади з його "діяльності", хоча це робота відділу кадрів та внутрішньої безпеки. На відміну від командування частини де я і він проходив в/службу я, не буду приховувати те що він "творив" займаючи останню посаду у в/ч НОМЕР_2 м.Хмельницький, не говорячи вже про речову базу на якій робили ревізію в період його каденції де я, був у складі ревізії".
21.12.2016 року ОСОБА_2 звернувся листом до начальника центру розвитку та супроводження матеріального забезпечення ЗСУ в якому вказав - "Стосовно підбору персоналу з числа військових пенсіонерів на посаду інспекторів центру розвитку. В який спосіб, і за чиїми рекомедаціями до Вашої організації потрапив ОСОБА_4 , м.Хмельницький. На моє переконання до праці в ЗСУ зобов`язані залучати людей з чистою незаплямованою репутацією, які прослужили в ЗСУ чесно й добросовісно. Не знаю якими мотивами і за чиїми рекомендаціями пан Закревський приймав ОСОБА_5 до праці. Договорняк, міждусобойчик?, не знаю..... ОСОБА_5 , займаючи посаду начальника речової служби пропонував йому реалізувати речове майно. На його пропозицію він, нічого йому не відповів, тоді з його сторони почалися наїзди, як то - самовільно у його відсутність на території частини на протязі декількох годин без письмового наказу командира і призначення комісії як того вимагають накази і закони, зламувати замки на вхідних дверях складу і проникав на склад. Таких випадків було два. За його розпорядженням передавилося речове майно Палатки УСБ-56 цивільним громадянам. Склад "НЗ" частини. Перша ревізія вищестоячого органу коли він займав посаду начальника речової служби нестача речового майна - костюм літній камуфльований більше 50 комплектів. Не можу стверджувати, але якщо він те саме робив зі складом "НЗ" як із складом речового майна поточного забезпечення - недивно...", "Відкривається кримінальна справа і Кокойко вилітає зі ЗСУ, так як уже притягався до кримінальної відповідальності..".
Згідно довідки МВС України станом на 04.05.2016 року ОСОБА_4 на території України до кримінальної відповідальності не притягується, не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває.
Відповідно до ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (стаття 34).
Разом із тим, відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Отже, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.
Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.
За змістом ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.
Частиною четвертою статті 32 Конституції України, кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.
У пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.
Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).
Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила.
Також у п.16 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України вказано, що відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.
Відповідно до вимог частин першої, другої статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду.
У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.
Згідно зі статтею 277 ЦК України і статтею 12 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи) обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.
Позивачем у відповідності до положень ст.81 ЦПК України, не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що діями відповідача було порушено його особисті немайнові права.
Крім того, судом встановлено, що відповідач у своєму зверненні від 11.05.2016 року взагалі не повідомляв будь-якої інформації щодо позивача, а в своїх зверненнях від 05.11.2016 року та від 21.12.2016 року висловив своє суб`єктивне оціночне судження, свій особистий погляд на події, які не підлягають спростуванню. Крім того, відповідач відповідно до статті 40 Конституції України скористався своїм правом на звернення до державних органів.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, слід відмовити.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст.2,12,13,76,81,141,258,259,263-265 ЦПК України, ст.ст.3,32,40,68 Конституції України, ст.ст.277,297 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», ст.30 Закону України «Про інформацію», суд, -
вирішив:
В задоволенні позову ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_3 , жителя АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_2 ) про захист честі, гідності та ділової репутації, відмовити.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Хмельницької області через Хмельницький міськрайонний суд.
В разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Дата складання повного тексту рішення 23.02.2018 року.
Суддя: