КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Головуючий у 1-й інстанції - Виниченко Л.М.
№22-ц/824/316/2018 Доповідач - Українець Л.Д.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2018 року Київський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача УкраїнецьЛ.Д.

суддів Оніщука М.І.,

Шебуєвої В.А.,

за участю секретаря Федорчук Я.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 10 травня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_3 до Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, Публічного акціонерного товариства «Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву» - ПАТ «КИЇВЗНДІЕП» про стягнення заборгованості по заробітній платі, -

В С Т А Н О В И В

У вересні 2017 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, третя особа: ПАТ Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву» - ПАТ «КИЇВЗНДІЕП» про стягнення заборгованості по заробітній платі.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 15.11.2017 року ПАТ Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву» - ПАТ «КИЇВЗНДІЕП» залучено до участі в справі в якості співвідповідача.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що на підставі наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 05.08.2014 року №214 його призначено виконуючим обов'язки генерального директора ПАТ «КИЇВЗНДІЕП» з 07.08.2014 року.

Зазначені обов'язки він виконував до 03.03.2015 року, коли наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України був звільнений із займаної посади.

Оскільки наказом про призначення на посаду не було врегульоване питання про виплату заробітної плати, він неодноразово звертався до Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України із проханням визначити вказану обставину.

Зазначав, що при розрахунку заробітної плати потрібно виходити з визначень щодо працівника основної професії та розміру посадового окладу такого працівника, які містяться в наказі Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.12.2011 року №373.

Ураховуючи наведене та з урахуванням усіх уточнень просив суд стягнути з ПАТ «КИЇВЗНДІЕП» на його користь 285 537,17 грн. заборгованості по заробітній платі.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 10 травня 2018 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву» - ПАТ «КИЇВЗНДІЕП» на користь ОСОБА_3 заборгованість по заробітній платі за період з 10.09.2014 року по 01.03.2015 року у розмірі 24 397 грн. 73 коп. та індексацію заробітної плати у розмірі 18 192 грн. 96 коп., а всього суму 42 590 грн. 69 коп. з утриманням обов'язкових до сплати в бюджет платежів.

У решті заявлених вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове про стягнення з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі за період з 07.08.2014 року по 03.03.2015 року з урахуванням інфляційного збільшення станом на 10.05.2018 року в розмірі 250196,10 грн.

Зазначає, що судом першої інстанції не було наведено жодних мотивів прийняття доводів відповідача щодо розрахунку розміру заробітної плати керівника підприємства та відхилення позиції позивача, викладеної в заяві про збільшення позовних вимог.

Судом проігноровано надане ним в якості доказу роз'яснення Міністерства соціальної політики України від 23.04.2018 року №7742/0/2-18/28 щодо застосування Постанови КМУ від 19.05.1999 №859.

Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 10.02.2012 року №51 не визначалися базові професії для відповідних підприємств, а лише надавалося право самим керівникам підприємств передбачити посаду працівника основної професії з урахуванням низки обставин та рекомендованого переліку.До суду першої інстанції не було надано доказів виконання наказу, зокрема, відповідного колективного договору, а отже посилання суду на такий договір є необґрунтованим.

Ним зверталася увага суду на відсутність такої професії як інженер 2-ї категорії.

Посилання суду на те, що він відмовився від проведення судової експертизи не відповідає дійсності. Ним було надано висновок експерта №14630 від 10.05.2018 року, який встановив розмір заборгованості по заробітній платі за спірний період з урахуванням індексу інфляції в сумі 250196,10 грн., проте усною ухвалою суду відмовлено в приєднанні цього висновку до матеріалів справи.

Крім того, суд дійшов помилкового висновку про те, що він фактично приступив до виконання обов'язків з 10.09.2014 року, що на думку суду, підтверджується наказом від 15.09.2014 року №20 «А», оскільки в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань він зазначений як керівник з 07.08.2014 року.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, щонаказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово- комунального господарства України «Про відсторонення ОСОБА_4 від посади керівника ПАТ «КиївЗНДІЕП» від 05.08.2014 р. № 214 призначено з 07.08.2014 року виконуючим обов'язки генерального директора ПАТ «КиївЗНДІЕП» ОСОБА_3 (а.с. 4, 4 зв.).

15.09.2014 року в. о. Генерального директора ПАТ «КИЇВЗНДІЕП» ОСОБА_3 видав наказ № 20 «А», відповідно до якого на виконання наказу від 10.09.2014 р. № 391 К/ОС Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України «Про звільнення з посади генерального директора ПАТ «КиївЗНДІЕП» ОСОБА_4.» ОСОБА_3 приступив до виконання обов'язків генерального директора з 10.09.2014 р. (а.с. 42).

Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 18 К/ОС від 21.01.2015 р. звільнено ОСОБА_3, виконуючого обов'язки директора ПАТ «КИЇВЗНДІЕП», 02.03.2015 р. за угодою сторін відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України (а.с. 43).

Звертаючись в суд з даним позовом ОСОБА_3 посилався на те, що за період роботи заробітну плату не отримував.

Статтею 94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно - ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається КЗпП України, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу.

З довідки про нарахування заробітної плати ОСОБА_3 виданої AT«Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву» - ПАТ «КИЇВЗНДІЕП» від 16.03.2018 p., за період з вересня 2014 року по квітень 2015 року по працівнику ПАТ «КиївЗНДІЕП» ОСОБА_3 табелі обліку використання робочого часу до бухгалтерії не надавались, нарахування заробітної плати не проводилось (а.с. 121).

Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків ОСОБА_3, доходи у позивача за період з першого кварталу 2014 року по перший квартал 2015 року включно були відсутні (а.с. 122).

Ураховуючи наведене суд дійшов вірного висновку про те, що право позивача на отримання заробітної плати порушено.

Також судом зазначено, що належним відповідачем у справі є Публічне акціонерне товариство «Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву» - ПАТ «КИЇВЗНДІЕП», з яким позивач перебував у трудових відносинах.

Рішення суду в цій частині не оскаржується.

Звертаючись в суд з даним позовом та в останній уточненій позовній заяві ОСОБА_3 посилався на складений ним розрахунок розміру заробітної плати, виходячи із коефіцієнта співвідношень розмірів мінімального розміру посадового окладу 3,31 за посадою працівника основної професії старшого наукового співробітника, мінімальної заробітної плати в розмірі 1218 грн. та використовуючи кратність співвідношення посадового окладу керівника - 4. Також у розрахунку позивача враховано збільшення посадового окладу на 50% за інтенсивність праці та встановлено, що загальний розмір місячного посадового окладу становитиме 24189,49 грн. Період заборгованості визначений позивачем з 08.08.2014 року - 01.03.2015 року й заборгованість за цей період становить 163566,96 грн. Також посилаючись на інфляційне збільшення споживчих цін протягом 03.2015 року - 04.2018 року просив стягнути загальну суму заборгованості з урахуванням інфляції в сумі 285537,17 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції критично оцінив розрахунок позивача, поклавши в основу рішення розрахунок заборгованості, наданий представником відповідача.

З таким висновками суду колегія суддів погоджується в повному обсязі, виходячи з наступного.

Постановою Кабінету Міністрів України &ques;Про умови і розміри оплати праці керівників підприємств, заснованих на державній, комунальній власності та об&q?ри;єднань державних підприємств» від 19 травня 1999 р. № 859 у редакції чинній станом на час спірних відносин, керівникам центральних і місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, які укладають контракти з керівниками підприємств, заснованих на державній власності, у тому числі казенних та об'єднань державних підприємств, утворених центральними органами виконавчої влади відповідно до законодавства, надано право встановлювати розмір посадового окладу керівника підприємства залежно від середньооблікової чисельності працюючих в еквіваленті повної зайнятості у кратності до мінімальної розміру тарифної ставки першого розряду робітника основного виробництва, а у разі, коли тарифні ставки робітників не застосовуються, - у кратності до мінімального посадового окладу (ставки) працівника основної професії, визначених у колективному договорі, враховуючи складність управління підприємством, його технічну оснащеність, вартість основних фондів, рівень рентабельності та обсяги виробництва продукції (робіт, послуг). При цьому надбавка за інтенсивність праці та особливий характер роботи визначена у розмірі до 50 відсотків посадового окладу.

Пунктом 2 наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України «Про умови і розміри оплати праці керівників підприємств, установ, організацій, що належать до сфери управління Мінрегіону, та осіб, що здійснюють повноваження виконавчого органу акціонерних товариств, повноваження з управління корпоративними правами держави щодо яких здійснює Мінрегіон» від 22.12.2011 року № 373 установлено розмір посадового окладу керівників підприємств, установ, організацій, що належать до сфери управління Мінрегіону, залежно від середньооблікової чисельності працюючих в еквіваленті повної зайнятості у кратності до мінімального посадового окладу (ставки) працівника основної професії, визначених у колективному договорі, враховуючи складність управління підприємством, його технічну оснащеність, вартість основних фондів, рівень рентабельності та обсяги виробництва продукції (робіт, послуг) згідно з додатком 1 постанови від 19.05.1999 р. № 859 та додатком до цього наказу (а.с. 72-79).

У розрахунку позивача останній використовував розмір посадового окладу 3,31 за посадою працівника основної професії старшого наукового співробітника, та ним не було враховано, що наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 10.02.2012 року № 51, внесено зміни до наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.12.2011 року № 373, визначено щодо базових наукових, науково-дослідних, науково-технічних підприємств, установ, організацій - посаду працівника основної професії інженер ІІ категорії (а.с. 138-141, 167-169).

Згідно колективного договору коефіцієнт для інженера ІІ категорії становить 2,21.

Відповідно судом обґрунтовано зазначено, що посадовий оклад інженера ІІ категорії складає 2 691 грн. 78 коп. виходячи із мінімальної заробітної плати за спірний період у розмірі 1218 грн.

У додатку до постанови Кабінету Міністрів України &qu",;Про умови і розміри оплати праці керівників підприємств, заснованих на державній, комунальній власності та об&q?пр;єднань державних підприємств» від 19.05.1999 року № 859 визначена кратність мінімальних тарифних ставок в залежності від середньооблікової чисельності працюючих осіб на підприємстві в середньому на рік, а саме: до 500 осіб - кратність до 4-х.

Сторонами не заперечується, що за спірний період на підприємстві відповідача працювало не більше ста осіб.

При визначенні пропорційності кратності середньооблікової чисельності працюючих посадовий оклад директора за спірний період на підприємстві відповідача складає у розмірі 4 294 грн. (а.с. 131)

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем суду не надано доказів щодо інтенсивності його праці на посаді виконуючого обов'язки директора ПАТ «КИЇВЗНДІЕП» та особливого виконуваного ним характеру роботи. Крім того, Постановою, на яку посилається позивач обґрунтовуючи свої вимоги, лише допускається можливість збільшення посадового окладу керівника на 50% за інтенсивність праці, а не встановлюється обов'язкове її нарахування.

Судом також обґрунтовано зауважено, що позивач визначив період нарахування заборгованості по заробітній платі визначений позивачем з 08.08.2014 р. до 01.03.2015 р., тоді як фактично приступив до виконання своїх обов'язків з 10.09.2014 року, про що ОСОБА_3 особисто був виданий відповідний наказ від 15.09.2014 року № 20 «А», який не скасований та є чинним (а.с. 42).

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що оскільки позивач виконував обов'язки генерального директора ПАТ «КИЇВЗНДІЕП» з 10.09.2014 року, тому з вказаного часу по дату заявлених вимог, як того вимагає ст.13 ЦПК України, а саме по 01.03.2015 р. заборгованість по заробітній платі становить 24 397 грн. 73 коп., яка включає заробітну плату за 15 робочих днів вересня 2014 року у розмірі 2 927,73 грн. (4 294 грн. (місячна зарплата) : 22 робочих дні * 15 відпрацьованих робочих днів) та за 5 місяців (з жовтня 2014 року по лютий 2015 року включно - 4 294 грн. * 5) - 21 470 грн.

Також судом вірно зауважено, що розмір нарахованої позивачем щомісячної заробітної плати в сумі 24 189 грн. 48 коп. спростовується, а розрахунок заробітної плати позивача у розмірі 4 294 грн. взаємоузгоджується із розміром заробітної плати, яку він в подальшому отримував на цьому ж підприємстві працюючи в.о. директора ПАТ «КИЇВЗНДІЕП» по 29.04.2015 року та з 05.05.2015 року по 26.09.2016 року - заступником директора з господарських питаньта отримавши за ІІ квартал 2015 року - заробітну плату в сумі 13 980 грн., згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків позивачу (а.с. 122).

Ураховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтоване стягнення судом з ПАТ «КИЇВЗНДІЕП» на користь ОСОБА_3 заборгованості по заробітній платі за період з 10.09.2014 року по 01.03.2015 року у розмірі 24 397 грн. 73 коп.

Також у позовній заяві ОСОБА_3 просив нарахувати інфляцію з березня 2015 р. до квітня 2018 р.

Частиною 6 ст. 95 КЗпП України передбачено, що заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

Статтею 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» визначено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Відповідно ст. 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Судом першої інстанції зурахуванням розмірів індексів споживчих цін за період з березня 2015 р. по квітень 2018 р. проведено розрахунок, за яким розмір інфляційних нарахувань становить 18 192 грн. 96 коп.

Апеляційна скарга не містить доводів щодо неправильності обрахуванням судом індексації заробітної плати за вказаний період, виходячи з заборгованості по заробітній платі в сумі 24397,73 грн.

За таких обставин, колегія суддів погоджується зі стягненням з ПАТ «КИЇВЗНДІЕП» на користь ОСОБА_3 індексації заробітної плати у розмірі 18 192 грн. 96 коп.

Всі доводи апеляційної скарги були предметом дослідження в суді першої інстанції та суд дав їм належну правову оцінку й висновків суду вони не спростовують.

У суді апеляційної інстанції позивач підтвердив, що приступивши до виконання трудових обов&q?ді;язків за виданим ним наказом, не визначив розмір заробітної плати, не зазначив про це у наказі.

Суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував обставини справи, дав їм належну оцінку.

Рішення суду відповідає вимогам закону, наданим доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити беззадоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 10 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та підлягає оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повне судове рішення складено 08 листопада 2018 року.

Суддя-доповідач Л.Д. Українець

Судді М.І. Оніщук

В.А. Шебуєва