Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
провадження №22ц/778/517/18
головуючий у 1 інстанції: Світлицька В.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2018 року місто Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.
суддів:Крилової О.В.
Онищенко Є.А.
секретарБєлова А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя ухвалене в м. Запоріжжі 10.08.2017 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2016 року ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 21.07.2014 року між ПАТ «НЕОС Банк», яке є правонаступником ПАТ «Банк Кіпру» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір факторингу, відповідно до п. 2.1, 2.2. якого банк відступає фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, право на вимогу якої належить банку на підставі відповідної документації. Так, внаслідок укладення вказаного договору відбулася заміна кредитора, а саме ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора/стягувача за договором № 44/43-958/2011 від 08.07.2011 року, згідно якого ОСОБА_5 отримав кредит у сумі 160 000,00 грн. та зобов'язується повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування ним в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором.

З метою забезпечення належного виконання зобов'язання за кредитним договором № 44/43-958/2011 від 08.07.2011 року, між банком та ОСОБА_5 08.07.2011 року укладено іпотечний договір, відповідно до якого останній передав банку в іпотеку квартиру АДРЕСА_1. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Таким чином, відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконав. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просить суд, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 44/43-958/2011 від 08.07.2011 року, яка станом на 31.10.2016 року становить 93 816,49 грн. та складається з заборгованості, а саме: за кредитом 91 786,96 грн.; по відсотках 2 029,53 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру АДРЕСА_1 шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України "Про виконавче провадження", за початковою ціною встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна, під час проведення виконавчих дій.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 10.08.2017 року позов задоволено. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 44/43-958/2011 від 08.07.2011 року, яка станом на 31.10.2016 року становить 93 816,49 грн. та складається з заборгованості: за кредитом в розмірі 91 786,96 грн., по відсотках в розмірі 2 029,53 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1, шляхом проведення прилюдних торгів згідно з Законом України «Про виконавче провадження», за початковою ціною не нижче 422 976 грн. Стягнуто з ОСОБА_5, на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» судовий збір у розмірі 3 315,75 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_5, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 08.07.2011 р. між ПАТ «Банк Кіпру» правонаступником прав та обов'язків якого є ТОВ «Кредитні ініціативи», та ОСОБА_5 був укладений кредитний договір № 44/43-958/2011, відповідно до умов якого, позивач надав відповідачу кредит у сумі 160 000,00 грн. з встановленням процентної ставки за користування кредитом у розмірі 18,9% річних за строковою заборгованістю та за ставкою 21,9% річних у разі порушення зобов'язань зазначених у п. 3.2.1, п. 3.2.3, п. 3.2.5, п. 3.2.6, п. 3.2.11 - п. 3.2.13 з терміном користування з 08.07.2011 по 06.07.2018 р.

Для забезпечення належного виконання зобов'язань за кредитним договором, 08.07.2011 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір іпотеки, посвідчений ОСОБА_6, приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за № 2195, згідно до якого ОСОБА_5 було надано в іпотеку квартиру АДРЕСА_2.

На виконання вимог договору відповідачем було надіслано ОСОБА_5 Повідомлення вих.№ 2459-34 від 13.02.2015 року з вимогою про усунення порушень та добровільне виселення.

В наслідок порушення ОСОБА_5 умов кредитного договору та неналежного виконання своїх зобов'язань за кредитним договором утворилась заборгованість, яка станом на 31.10.2016 року становить 93 816,49 грн. та складається з заборгованості: за кредитом в розмірі 91 786,96 грн., по відсотках в розмірі 2 029,53 грн.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до положень ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор має право у разі невиконання боржником зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставного майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до ст. 589 Цивільного кодексу України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язань, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

У ч. 2 ст. 590 Цивільного кодексу України зазначено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Договором іпотеки (п. 4.1.1) та ст. 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду. Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване ст. 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Відповідно до ч. 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.

Виходячи зі змісту поняття "ціна", як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону України "Про іпотеку" та правової позиції Верховного Суду України висловленої в постанові 6-1205цс15 від 23 грудня 2015 року можна дійти висновку, що встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону, тобто на законодавчому рівні закріплено за сторонами право альтернативного визначення ціни предмета іпотеки.

Відповідно до ч. 6 ст. 5 Закону України «Про іпотеку», вартість предмета іпотеки визначається за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем або шляхом проведення оцінки предмета іпотеки відповідним суб'єктом оціночної діяльності у випадках, встановлених законом або договором.

Відповідно до п. 1.3 Іпотечного договору, за взаємною згодою сторін цього договору заставна вартість предмету іпотеки становить 328 307,00 грн.

Проте, суд зазначив, що позивачем до суду надано Звіт про оцінку майна від 19.06.2017 року, проведеної суб'єктом оціночної діяльності - фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7 стосовно двокімнатної квартири АДРЕСА_1. Згідно зі звітом, ринкова вартість зазначеної квартири станом на 19.06.2017 р. склала 422 976,00 грн.

Судом першої інстанції було встановлено факт невиконання відповідачем своїх кредитних зобов'язань, а тому з урахуванням вищевказаних обставин справи та норм вказаного законодавства, суд вважав, що є всі законні підстави звернути стягнення на предмет іпотеки а тому вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи про порушення процесуального законодавства при зміні позовних вимог є такими, що не впливають на вірні висновки суду.

Доводи апеляційної скарги в тому числі і щодо того, що в червні 2016 року ТОВ «Кредитні ініціативи» надало відповідачу гарантійного листа, згідно якого у разі добровільного погашення мною 230 518 (двохсот тридцяти тисяч п'ятиста вісімнадцяти гривень) грн. протягом червня-листопада 2016 року вони звільнять його від подальшого виконання обов'язків за Кредитним договором; а також те що, позивач запевнив скаржника, що до кінця листопада не буде порушувати ніяких питань щодо вирішення проблем у судовому порядку, зводяться лише до незгоди з рішенням суду першої інстанції, вони не спростовують вірних висновків суду попередньої інстанції, оскільки не є такими, що перешкоджають задоволенню позову.

Таким чином, при розгляді справи апеляційним судом встановлено, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують його висновків.

Немає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення, а заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 10.08.2017 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 23 лютого 2018 року.

Головуючий, суддя-доповідач

судді: