Справа №14-7530/09 31.01.2018
Провадження №22-ц/784/19/18
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 14-7530/09 Головуючий І інстанції - Гуденко О.А.
Провадження № 22-ц/784/19/18 Доповідач - Темнікова В.І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2018 року судова колегія судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Миколаївської області в складі :

головуючого - Темнікової В.І.,

суддів - Бондаренко Т.З., Крамаренко Т.В.,

із секретарем судового засідання - Лівшенко О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 29 жовтня 2009 року, постановлене під головуванням судді Гуденко О.А. в приміщенні суду, у цивільній справі за позовом Відкритого акціонерного товариства (далі - ВАТ) «Банк інвестицій та заощаджень» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором поруки, -

В С Т А Н О В И Л А :

В липні 2009 року позивач звернувся до суду з даним позовом, який в подальшому уточнив, в якому посилався на те, що 14.01.2009 року між ТОВ «Банк інвестицій та заощаджень», яке реорганізоване шляхом перетворення у ВАТ «Банк інвестицій та заощаджень» та ОСОБА_1 був укладений договір поруки № 27-П-01/1, відповідно до якого останній поручився за належне виконання позичальником ОСОБА_2 взятих на себе зобов'язань за кредитним договором № 27-03 від 20.02.2008 р. Відповідно до п.п.1.1. Договору поруки відповідач зобов'язався повернути залишок кредиту в сумі 12597,96 доларів США до 20.02.2013 р. та сплатити проценти за користування коштами. Своїх зобов'язань за договором поруки відповідач не виконував, у зв'язку з чим на його адресу банком направлялися повідомлення про наявність порушень умов договору та вимога про дострокове повне виконання взятих на себе зобов'язань, які відповідач отримав, однак жодним чином не відреагував на них. У зв'язку з цим у відповідача виникла заборгованість перед позивачем, яка станом на 29.10.2009 р. складає 13535,82 доларів США. На підставі викладеного, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Банк інвестицій та заощаджень» заборгованість за договором поруки № 27-П-01/1 від 14.01.2009 р. в сумі 13535,82 доларів США, що за курсом НБУ станом на 29.10.2009 р. складає 108389,44 грн., а також судові витрати.

Заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 29 жовтня 2009 року позов ВАТ «Банк інвестицій та заощаджень» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором поруки задоволено. Судом вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Банк інвестицій та заощаджень» заборгованість за договором у загальному розмірі 108389,44 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись з зазначеним заочним рішенням, відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким позовні вимоги ВАТ «Банк інвестицій та заощаджень» залишити без задоволення, посилаючись на порушенням судом норм матеріального та процесуального права.

Позивач звернувся до суду з відзивом на апеляційну скаргу, в якому просив залишити її без задоволення, а рішення суду без змін.

Учасники процесу до судового засідання не з'явилися, хоча про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином. При цьому колегія суддів враховує, що згідно ч.5 ст.130 ЦПК України вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 10 ЦПК України (в редакції на час ухвалення рішення) та ст.12 ЦПК України (в редакції на час розгляду справи судом апеляційної інстанції) обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб. Згідно ст. 11 ЦПК України (в редакції на час ухвалення рішення) та ст.13 ЦПК України (в редакції на час розгляду справи судом апеляційної інстанції) суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того, згідно ст.60 ЦПК України (в редакції на час ухвалення рішення) та ст.81 ЦПК України (в редакції на час розгляду справи судом апеляційної інстанції) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень.

Судом були досліджені і оцінені в їх сукупності всі докази, надані сторонами, відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України( в редакції на час ухвалення рішення). Виходячи з наданих сторонами доказів, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог позивача.

Так, судом було встановлено, що згідно копії договору поруки від 14.01.2009 р. між ТОВ «Банк інвестицій та заощаджень» і ОСОБА_1 був укладений договір поруки, за яким останній зобов'язався перед кредитором солідарно відповідати за виконання ОСОБА_2 зобов'язань, що випливають із кредитного договору № 27-03 від 20.02.2008 р., укладеного між ТОВ «Банк інвестицій та заощаджень» і ОСОБА_2

Пунктами 4.1 кредитного договору в разі прострочення належних платежів передбачено право банку нарахувати пеню у розмірі 0,2% від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення платежу. За умов договору відповідач ОСОБА_2 зобов'язаний погашати суму кредиту і відсотки відповідно до встановленого графіку щомісячними платежами. Проте, до теперішнього часу ОСОБА_2 та його поручитель ОСОБА_1 зобов'язання за договором в повному об'ємі не виконали, заборгованість, пеню у повному обсязі не погасили.

Згідно укладеного договору зобов'язання ОСОБА_1 погашати існуючі платіжні зобов'язання згідно п.п. 4.1, 4.2, кредитного договору №27-03 від 20.02.2008 року, заяви ОСОБА_1 про бажання стати фінансовим поручителем за договором 27-03 від 20.02.2008 року, відповідальність за кредитним договором має нести ОСОБА_1

Загальна сума заборгованості за кредитним договором та відсоткам складає 13 535,82 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 108389 грн. 44 коп.

На підставі викладеного, у відповідності до ст. ст. 509, 526, 543, 554, 611, 1054 ЦК України, суд дійшов висновку, що відповідач ОСОБА_1 не виконав зобов'язань узятих на себе за кредитним договором та договором поруки, у зв'язку з чим позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному обсязі.

Висновки суду відповідають матеріалам справи та законодавству, зазначеному в тексті рішення.

Доводи апеляційної скарги про недійсність кредитного договору і як наслідок недійсність і правочину щодо його забезпечення ( договору поруки) через порушення під час укладення кредитного договору положень ч.4 ст. 11, ч.1 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів», розділу 3 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління НБУ №168 від 10.05.2007р., ч.1 ст.203,ч.1 ст. 215 та ст. 217 ЦК України, тобто через порушення законодавства в частині формування та погодження ціни договору, не складання графіку платежів у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, не надання загальної суми витрат споживачу, не надання споживачеві необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору, а також через те, що позивач, скориставшись своєю професійною перевагою, ввів споживача в оману щодо обставин, які мають істотне значення для правочину, чим порушив вимоги ч.1 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», так як фактично на думку апелянта відсоткова ставка за кредитним договором становить не 15%, як зазначено в тексті договору, а 30%, що фактично кредитний договір є договором приєднання і за його умови несе відповідальність позивач, не заслуговують на увагу, як на підставу для скасування рішення суду, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів справи, предметом розгляду у даній справі був позов ВАТ «Банк інвестицій та заощаджень» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором поруки.

В матеріалів справи містяться копії кредитного договору № 27-03 від 20.02.2008р., укладеного між позивачем та ОСОБА_2 з додатком №1 до нього, в якому зазначена сукупна вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартість всіх сукупних послуг та інших фінансових зобов'язань позичальника, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням та погашенням кредиту; графік погашення кредиту з розрахунком реальної процентної ставки та сукупної вартості кредиту; повідомлення споживача про умови кредитування та орієнтовану сукупну вартість кредиту, які підписані боржником ОСОБА_2

Також в матеріалах справи містяться копії договору поруки від 14 січня 2009р., укладеного між позивачем, ОСОБА_2.(позичальник) та відповідачем ОСОБА_1.(поручитель), згідно якого поручитель поручився перед банком за належне виконання позичальником взятих на себе зобов'язань за кредитним договором № 27-03 від 20 лютого 2008р.; зобов'язання ОСОБА_1 від 12.01.2009р., в якому він взяв на себе обов'язок в подальшому погашати існуючі платіжні зобов'язання за вказаним кредитним договором; заяви відповідача від 12.01.2009р., в якій зазначено, що він згоден з розміром заборгованості станом на 12.01.2009р. у сумі 12024,77 доларів США та з сумою заборгованості у розмірі 328,30 доларів США за вказаним кредитним договором.

Саме за результатами розгляду даного позову було ухвалено заочне рішення від 29 жовтня 2009р.

Про дату розгляду справи відповідач був повідомлений належним чином ( а.с.30).

З зустрічним позовом про визнання недійсним кредитного договору чи договору поруки відповідач до суду не звертався. Тому дані вимоги не були предметом розгляду суду першої інстанції.

Згідно ч. 6 ст. 367 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Не звертався апелянт до суду першої інстанції також з клопотанням про призначення судової економічної експертизи для вирішення питання про те, яка саме реальна відсоткова ставка закладена в умовах кредитного договору, а також для визначення того, яким повинен був бути щомісячний платіж, якщо сума кредиту становить 13800 доларів США, строк дії кредиту-60 місяців, а відсоткова ставка 15% та чи відповідає надана перед укладенням договору фінансова інформація вимогам у банківській сфері законодавства, а якщо ні, то яким саме вимогам не відповідає.

Відповідно до вимог ч.1,3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Посилання на неможливість звернення з зазначеним вище клопотанням до суду під час розгляду справи судом першої інстанції, апеляційна скарга не містить, як не містить вона і клопотання про призначення експертизи для визначення розміру заборгованості за кредитним договором. Тому у задоволенні клопотання про призначення судової економічної експертизи було відмовлено.

Із системного аналізу тексту апеляційної скарги вбачається, що відповідач оспорює не суму заборгованості за кредитним договором, а умови його укладання, що не було предметом розгляду суду першої інстанції, а тому у апеляційного суду також не має повноважень давати аналіз тим вимогам відповідача, які не були ним заявлені в суді першої інстанції, що само по собі не унеможливлює звернення відповідача до суду з самостійними позовними вимогами про визнання недійсним кредитного договору чи договору поруки, в ході розгляду якого і будуть перевірятися обставини укладення цих договорів та їх умови на відповідність їх діючому законодавству. У разі встановлення недійсності кредитного договору чи договору поруки, рішення у даній справі може бути за наявності для цього правових підстав переглянуто судом за нововиявленими обставинами.

На підтвердження посилання відповідача в апеляційній скарзі на передачу предмета застави (автомобіля) банку в рахунок виконання зобов'язання, апелянтом до апеляційної скарги ніяких доказів надано не було. Згідно доказів, доданих до відзиву на апеляційну скаргу, вбачається, що питання про можливу реалізацію предмету застави( автомобілю) вирішувалося після ухвалення судом рішення у справі, яка переглядається. Апеляційний же суд перевіряє правильність рішення суду першої інстанції станом на час його ухвалення.

Інші доводи апеляційної скарги також не впливають на правильність прийнятого судом рішення в межах заявлених по даній справі у встановленому законом порядку позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України апеляційний суд під час розгляду справи в апеляційному порядку перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Таким чином, розглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що підстави для скасування чи зміни рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, судова колегія, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 29 жовтня 2009 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду у порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді

Повний текст постанови складено 02.02.2018р.