Справа № 472/1095/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"19" лютого 2018 р. смт Веселинове
Веселинівський районний суд Миколаївської області в складі:
головуючого судді Тустановського А.О.,
за участю секретаря Тарєлкіной Н.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт Веселинове Миколаївської області матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,
26 жовтня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явилась, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, за участю його представника ОСОБА_3, позовні вимоги підтримує повністю.
Представник позивача ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю.
Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, у порядку визначеному ст.ст. 128-130 ЦПК України, про причини неявки суду не повідомила, письмових заяв про перенесення розгляду справи та заперечень не надала.
19.02.2018 року суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи.
Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд дослідивши матеріали справи, в межах заявлених вимог та наданих доказів, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
Згідно ст. 526 та ст. 527 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.
Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Як вбачається з умов договору сторони дійшли згоди про те, що позика буде повернута позичальникові ОСОБА_1 у строк до 27 жовтня 2014 року (п. 3.2. Договору).
Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.
У разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом.
Розраховуючи розмір інфляційної складової у даному конкретному випадку, позивач керувався роз'ясненням, наданим Верховним Судом України від 03.04.1997 року №62-97р, відповідно до якого для визначення індексу інфляції необхідно перемножити між собою щомісячні індекси, які складають відповідний період прострочки; помножити заборгованість за договором позики на індекс інфляції за період прострочки виконання зобов'язання та поділити на сто, враховуючи той факт, що індекс інфляції визначається у відсотках. Розмір інфляційних збитків буде дорівнювати різницю між сумою боргу з урахуванням індексів інфляції та сумою боргу без урахуванням токової. Щомісячний розмір індексу інфляції є загальновідомою інформацією, яка публікується у офіційних виданнях, зокрема у газеті «Урядовий кур'єр».
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Судом встановлено, що розмір процентів договором позики не визначався.
Перевіривши наданий в позовній заяві розрахунок трьох відсотків річних, суд погоджується з ним та зазначає, що з відповідача підлягає стягненню три відсотки річних в розмірі 3769,64 грн., які розраховані на суму заборгованості виходячи з кількості 1092 днів прострочення.
Виходячи з вимог ст.ст. 549 та 551 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.
Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно ч. 1 ст. 624 ЦК України якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.
Пунктом 5.2. Договору передбачено, що при порушенні позичальником строку повернення позики вказаного в п. 3.2. договору він повинен сплатити позикодавцю пеню за кожен день прострочення в розмірі 0,5 % в день від загальної суми заборгованості розміру позики за весь період прострочення.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.
Частиною 3 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Відповідно до ст. 545 ЦК України якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.
Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку.
Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Оскільки відповідач в судове засідання не зявилась, доказів виконання нею грошового зобовязання не надала, суд вважає встановленим, що борг позивачу відповідачка не повернула, а тому позовні вимоги про стягнення заборгованості за договором позики з урахуванням індексу інфляції, пені та трьох відсотків річних за прострочення виконання грошового зобовязання суд визнає обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.
Згідно ст. 141 ЦК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у звязку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Враховуючи вище викладене, з ОСОБА_2 на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем та документально підтвердженні судові витрати, а саме: судовий збір в розмірі 760,39 грн.; витрати на правову допомогу в розмірі 2500,00 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 223, 247, 263-265, 280-283, 288-289 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, що проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, що проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_1, борг за договором позики від 27 квітня 2014 року в розмірі 76 039 (сімдесят шість тисяч тридцять девять) гривень 04 (чотири) копійки, з яких: 72 059 (сімдесят дві тисячі пятдесят девять) гривень 40 (сорок) копійок - сума боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, 3 769 (три тисячі сімсот шістдесят девять) гривень 64 (шістдесят чотири) копійки - три процента річних від простроченої суми за весь час прострочення та 210 (двісті десять) гривень 00 (нуль) копійок - пеня за час прострочення в межах строку позовної давності 1 рік (365 днів).
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1, судові витрати по сплаті судового збору в сумі 760 (сімсот шістдесят) гривень 39 (тридцять дев`ять)копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1, витрати по оплаті правової допомоги в сумі 2500 (дві тисячі пятсот) гривень 00 (нуль) копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, тобто шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя Веселинівського районного
суду Миколаївської області: ОСОБА_4