Постанова

Іменем України

21 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 428/4266/15-ц

провадження № 61-2873св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Крата В. І., КурилоВ. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

представник позивача - ОСОБА_4,

відповідачі: ОСОБА_5, ОСОБА_6,

представник відповідачів - ОСОБА_7,

відповідач - приватне акціонерне товариство «Сєвєродонецький ОРГХІМ»,

представники відповідача: Масловський Олександр Володимирович, Жердєв Сергій Миколайович,

третя особа - Сєвєродонецька міська рада,

представник третьої особи - Курганов Віталій Сергійович,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Луганської областіу складі колегії суддів: Дронської І. О., Карташова О. Ю., Романченка В. О.,

від 21 липня 2016 року,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецький ОРГХІМ» (далі - ПрАТ «Сєвєродонецький ОРГХІМ»), третя особа - Сєвєродонецька міська рада, про зобов'язання усунути перешкоди у користуванні гаражем.

Позовна заява мотивована тим, що він є власником гаража, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, проте земля під цим гаражем передана йому на підставі договору оренди. Біля вищезазначеного гаража розташований комплекс будівель та споруд, який разом із земельною ділянкою під ним, належить на праві власності відповідачам. У 2011 році відповідачі почали реконструкцію належного їм комплексу будівель та споруд, а також напроти в'їзду до гаража позивача, на відстані 5,9 м від воріт, встановили бетонну огорожу, яка заважає безперешкодно заїжджати на автомобілі до гаража та виїжджати з нього. Відповідно до експертного висновку

від 23 березня 2015 року, складеного приватним підприємством «Експертно-аналітичний центр «Рейтинг» (далі - ПП «Експертно-аналітичний центр «Рейтинг»), ширина проїзду для легкового автотранспорту повинна складати

7,7 м для заїзду та 6,1 м для заїзду без маневру. Відповідно до норм відстань між гаражем та протилежною частиною огорожі необхідно збільшити до 7,7 м або прилеглу до гаража частину огорожі перенести вліво від гаража на відстань

6,1 м від краю воріт гаража.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_3, просив суд зобов'язати відповідачів усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_3 гаражем, розташованим за адресою: АДРЕСА_1, шляхом перенесення бетонної огорожі, яка знаходиться навпроти гаража на 1,8 м від воріт гаража, а саме, щоб загальна відстань від воріт гаража до бетонної огорожі складала не менше 7,7 м. Також заявник просив стягнути з відповідачів судові витрати у справі.

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 23 травня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Зобов'язано ПрАТ «Сєвєродонецький ОРГХІМ», ОСОБА_5, ОСОБА_6 усунути перешкоди у користуванні гаражем, розташованим за адресою:

АДРЕСА_1, шляхом перенесення бетонної огорожі, яка знаходиться навпроти гаража ОСОБА_3 на 1,8 метра від воріт гаража, щоб загальна відстань від воріт гаража до бетонної огорожі складала не менше

7,7 метрів.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що у зв'язку із зведенням бетонної огорожі у ОСОБА_3 виникла перешкода у користуванні гаражем, який належить йому на праві приватної власності.

Рішенням апеляційного суду Луганської області від 21 липня 2016 року рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 23 травня 2016 року скасовано й ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

Відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що наявність бетонної огорожі на земельній ділянці відповідачів, яка зведена із дотриманням вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил не є достатньою підставою для висновку щодо прояву протиправності дій з боку відповідачів, які спрямовані на унеможливлювання володіння позивачем у повній мірі своїм майном.

31 серпня 2016 рокуОСОБА_3, подавдо Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права,просив скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що встановлення бетонної огорожі здійснено всупереч встановлених державних стандартів, норм і правил, а саме: відстань від огорожі до воріт гаража, складає 5,9 м, що не дає змоги позивачу безперешкодно заїжджати на автомобілі до гаража, а також виїжджати з нього, що підтверджується висновком експерта про наявність перешкод у користуванні гаражем від 23 березня 2015 року наданого ПП «Експертно-аналітичного центру «Рейтинг» Лобасом В. В.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

15 січня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення апеляційного суду не відповідає.

Відповідно до вимог частини 1 статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судом установлено, що ОСОБА_3 на праві приватної власності належить гараж АДРЕСА_1, який збудовано у 1969 році.

Договором від 15 серпня 2000 року № 183 ОСОБА_3 надано право тимчасового користування земельною ділянкою, розташованою під вказаним гаражем, цільове призначення земельної ділянки - існуючий індивідуальний гараж.

Рішенням Сєвєродонецької міської ради від 25 вересня 2014 року № 4071 ОСОБА_3 передано у довгострокову оренду, строком на 25 років, земельну ділянку, площею 0,0024 га (24 кв. м), розташовану за адресою: АДРЕСА_1, та одночасно розірвано договір від 15 серпня 2000 року № 183, укладений між Сєвєродонецькою міською радою та ОСОБА_3 на право тимчасового користування цією земельною ділянкою.

19 листопада 2014 року між Сєвєродонецькою міською радою та ОСОБА_3 укладено договір оренди землі № 60270044, об'єктом якого є земельна ділянка, площею 0,0024 га під капітальною одноповерховою будівлею, площею 0,0024 га та на якій знаходиться об'єкт нерухомого майна. Строк дії договору - 25 років, а саме по 24 вересня 2039 року включно.

Встановлено, що земельна ділянка на якій розташований гараж позивача, межує із землями, які належать відповідачам ОСОБА_6, ОСОБА_13 та третій особі - Сєвєродонецькій міській раді.

На підставі свідоцтва про право власності, комплекс будівель та споруд, розташований по АДРЕСА_1 на праві приватної спільної часткової власності належить по 1/2 чатини ОСОБА_6 та ОСОБА_5

З 05 квітня 2012 року ПрАТ «Сєвєродонецький ОРГХІМ» почала будівництво та реконструкцію адміністративної, нежитлової будівлі в будівлю проектно-конструкторської організації, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 та буд. АДРЕСА_2, яке було завершено 25 квітня 2014 року.

При реконструкції вказаного комплексу напроти в'їзду до гаража ОСОБА_3 встановлено бетонну огорожу.

Відповідно до висновку експерта приватного підприємства «Експертно-аналітичний центр «Рейтинг» від 23 березня 2015 року, огорожа перешкоджає нормальному в'їзду і виїзду із гаража. Відповідно до державних будівельних правил відстань між гаражем і протилежною частиною огорожі необхідно збільшити до 7,7 м або частину огорожі, яка примикає до гаража перенести вліво від гаража на відстань 6,1 м від краю воріт гаража. Також у висновку зазначено, що огорожа, обмежує право власника гаража отримати максимальну ринкову вартість за об'єкт при його відчуженні та виключає право користування гаражем при наявності іншого автомобілю вищого класу.

Звертаючись до суду з позовом про усунення перешкод у реалізації права користування та розпорядження майном, ОСОБА_3 зазначав, що відповідачі своїми протиправними діями, а саме - встановленням бетонної огорожі на території своєї земельної ділянки, створюють перешкоди для його користування гаражем, оскільки відстань від огорожі до воріт гаражу, що складає 5,9 м, не дає змоги безперешкодно заїжджати на автомобілі до гаражу, а також виїжджати з нього.

Статтею 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник не може завдавати шкоди права, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном (стаття 391 ЦК України).

Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Частиною першою статті 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України діє підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (стаття 212 ЦПК України (у редакції чинній на час розгляду справи)), з урахуванням встановлених обставин і вимог (статей 10, 60 ЦПК України (у редакцій чинній на час розгляду справи)), встановивши, що встановлення бетонної огорожі створило перешкоди позивачу у користуванні гаражем, який належить йому на праві приватної власності, з урахуванням того, що висновком експерта ПП «Експертно-аналітичний центр «Рейтинг»

від 23 березня 2015 року встановлено, що бетонна огорожа навпроти в'їзду до гаража не відповідає державним будівельним нормам, чим перешкоджає нормальному в'їзду і виїзду із гаража та порушує права ОСОБА_3 на вільне користування своєю власністю, що суперечить Конституції України, дійшов обґрунтованого висновку про захист порушеного права позивача, задовольнивши його позовні вимоги.

Апеляційний суд вирішуючи даний спір не виконав вимог статті 10 ЦПК України (у редакції чинній на час розгляду справи) щодо обов'язку сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, надаючи перевагу одним доказам, не надав належну оцінку усім доказам у справі в сукупності, зокрема висновку експертизи, проведеної 23 березня 2015 рокуекспертом ПП «Експертно-аналітичний центр «Рейтинг», яким встановлено порушення права позивача на вільне користування своєю власністю, що є обов'язковим елементом справедливого судового розгляду (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Оскільки під час дослідження доказів та встановлення фактів у справі, судом першої інстанції не були порушені норми процесуального права, правильно застосовані норми матеріального закону, тому рішення суду є законним і обґрунтованим.

Установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, яке відповідає закону, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції відповідно до статті 413 ЦПК України.

Керуючись статтями 389, 400, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палатиКасаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Луганської області від 21 липня 2016 року скасувати та рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 23 травня 2016 року залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасоване рішення апеляційного суду втрачає законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н.О. Антоненко

В.М. Коротун

В.І. Крат

В.П. Курило