Справа № 2/593/395/2018
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" листопада 2018 р. м.Бережани

Бережанський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Шміло В.І.

при секретарі Макійчук Г.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Бережани цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання особи ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Бережанського районного суду з позовом до відповідачки ОСОБА_2 про визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття її з реєстрації місця проживання посилаючись на те, що житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1 належить йому на праві приватної власності .03 липня 2002 року він зареєстрував шлюб із відповідачкою, після чого вони почали проживати спільно у належному йому будинку, а 18 січня 2005 року відповідачка була зареєстрована в належному йому, на праві приватної власності житловому будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1. Однак, подружнє життя між ними не складалося і відповідачка в травні 2017 року забрала всі свої особисті речі та виїхала з належного йому будинку проживати в м. Львів де і проживає по сьогоднішній день з іншим чоловіком і з того часу жодного разу в належному йому будинку не появлялася та не проживала, жодних її речей в ньому немає. У зв"язку з тим, що подружнє життя між ними не склалося 29 грудня 2017 року рішенням Бережанського районного суду Тернопільської області шлюб між ними було розірвано.Фактично реєстрація відповідачки носить формальний характер, однак у добровільному порядку знятися з реєстрації ОСОБА_2 не бажає та він через реєстрацію останнього в вищезгаданому будинку, не може на власний розсуд володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, що порушує його законні права та інтереси, за захистом яких, він вимушений звернутися до суду і просить суд визнати відповідачку, особою, що втратила право користування належним йому житловим приміщенням, що знаходиться по АДРЕСА_1 та зняти відповідачку з реєстрації місця проживання в даному будинковолодінні, у зв"язку з відсутністю останньої по місцю проживання понад один рік без поважних причин.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з мотивів наведених у позовній заяві та просить суд їх задовольнити - визнати відповідачку такою, що втратила право користування житловим приміщенням, що знаходиться по АДРЕСА_1 та зняти відповідачку з реєстрації місця проживання в даному будинковолодінні, у зв"язку з відсутністю останньої по місцю проживання понад один рік без поважних причин.

В судовому засіданні законний представник відповідачки - адвокат ОСОБА_3 возовні вимоги не визнав та пояснив, що 03 липня 2002 року відповідачка зареєструвала шлюб із позивачем, та вони почали спільно проживати у належному на праві приватної власності позивачу житловому будинку, за адресою : АДРЕСА_1 а 18 січня 2005 року відповідачка була зареєстрована в даному будинковолодінні. За час спільного проживання сторони спільно вкладали кошти на ремонт свого житла, дбали про добробут в ньому. Однак, подружнє життя між ними не складалося та рішенням Бережанського районного суду Тернопільської області від 29 грудня 2017 року шлюб між ними було розірвано, після чого відповідачка виїхала з даного будинку, проте залишила в ньому всі свої особисті речі та періодично приїзджає до нього коли не було в помешкані позивача, оскільки позивач чинив їй перешкоди в користуванні житловим приміщенням. Вважає, що в задоволенні даного позову слід відмовити за безпідставністю позовних вимог, оскільки відсутність відповідачки по місцю проживання за адресою : АДРЕСА_1 понад один рік без поважних причин не відповідає дійсності.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представника відповідачки, свідків: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, розглянувши та проаналізувавши матеріали справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача ОСОБА_1 підлягають до часткового задоволення, виходячи із наступних підстав:

Згідно ч.2 ст. 405 ЦК України, члени сім"ї власника житла втрачають право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом .

У відповідності до ч.1 ст.71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім"ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

У відповідності до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

В судовому засіданні встановлено, що житловий будинок, що знаходиться по АДРЕСА_1, належить, на праві приватної власності позивачу, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 5167099 від 23.10.2004 року Бережанського БТІ.

Крім цього, судом встановлено, що відповідачка являється колишньою дружиною позивача і вона за час спільного проживання з позивачем 18 січня 2005 року була зареєстрована в належному йому будинку, що знаходиться по АДРЕСА_1 що вбачається з будинкової книги для реєстрації ( прописки) громадян, що проживають по даній вулиці.

В судовому засіданні також встановлено, що відповідачка проживала у належному позивачу вищезазначеному будинку, однак подружнє життя між сторонами не складалося і відповідачка, в травні 2017 року зібрала всі свої особисті речі та переїхала проживати у м. Львів з іншим чоловіком, і з того часу вона жодного дня в належному позивачу будинку не проживає і жодних її речей в ньому немає.

Також, судом встановлено, що рішенням Бережанського районного суду від 29 грудня 2017 року шлюб між сторонами було розірвано.

Вказана обставина підтверджується як показаннями позивача, так і показами свідків, допитаних в судовому засіданні.

Так, допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_4 пояснила, що вона являється сусідкою позивача, і вона може підтвердити, той факт, що відповідачка являється колишньою дружиною позивача. Також зазначила, що вона вже більше року не бачить відповідачки в будинку позивача. Проте, неодноразово бачила, що до позивача приїзджає їх спільна дочка.

Допитаний в судому засіданні в якості свідка ОСОБА_6 пояснив, що він являється сусідом позивача, і він може підтвердити, той факт, що відповідачка вже більше року тому, як забрала всі свої особисті речі з будинку позивача і переїхала проживати у м. Львів з іншим чоловіком. З травня 2017 року він не бачив відповідачки в будинку позивача. Крім цього зазначив, що до позивача пртїзджає сама дочка.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснив, що він являється сусідом позивача і йому відомо, що позивач мав дружину з якою вони розлучилися більше року тому. Відповідачка залишила позивача і виїхала у м. Львів. Останній раз він її бачив у літку 2017 року.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснив, що він являється сусідом позивача і йому відомо, що позивач проживає сам в належному йому будинку, за адресою: АДРЕСА_1. До нього часто приїзджає дочка. Відповідачка вже більше року в даному будинку не проживає і жодних її речей в ньому немає.

Також той факт, що відповідачка значиться зареєстрованою в належному позивачу будинку, та вже понад один рік не проживає в ньому підтверджується актом не проживання ОСОБА_2 за місцем реєстрації за № 256 від 02 серпня 2018 року Надрічнянської сільської ради, Бережанського району, Тернопільської області.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд, не приймає до уваги посилання представника відповідачки, що відповідачці зі сторони позивача чинилися перешкоди у користуванні житловим будинком, оскільки суду не представлено жодних доказів обставин на які він посилається , як на підставу своїх вимог, в той час, як в судовому засіданні встановлено, що відповідачка ніколи не зверталася в органи поліції з приводу чинення їй позивачем перешкод у користуванні будинком, а також не зверталася до суду з вимогою її вселення в даному будинку.

Таким чином в судовому засіданні встановлено, що відповідачка будучи колишньою дружиною позивача проживала та значиться зареєстрованою в житловому будинку, за адресою: АДРЕСА_1 що на праві приватної власності належить позивачу, проте з травня 2017 року відповідачка не проживає в будинку позивача і жодних її особистих речей в ньому немає, а тому суд вважає, що позовні вимоги позивача, щодо визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування жилим приміщенням, що знаходиться по АДРЕСА_1 є підставними і підлягають до задоволення.

В частині позовних вимог позивача, щодо скасування реєстрації відповідачки ОСОБА_2 у вищезгаданому будинку слід відмовити, оскільки такі позовні вимоги є предметом розгляду в адміністративному провадженні під час оскарження неправомірних дій посадових осіб і одночасно з позовними вимогами позовного провадження про право не вирішуються.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.10, 18, 76 ,80, 81, 95, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, ст.ст.319, 405 ЦК України, ст.ст. 71,72 ЖК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання особи - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1( зареєстровану за адресою : АДРЕСА_1, 47544, паспорт серії НОМЕР_1 вид. Бережанським РВ УМВС України 12.08.2002 року, жительку АДРЕСА_2) такою, що втратила право користування жилим приміщенням, що знаходиться по АДРЕСА_1

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зняття ОСОБА_2 з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 - відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до апеляційного суду Тернопільської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя В.І.Шміло