Справа №442/1075/18
Провадження №2/442/875/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2018 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі: головуючого - судді Нагірної О.Б.,

з участю секретаря Харіва І.М.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в місті Дрогобичі цивільну справу №442/1075/18 за позовом ОСОБА_1 до Грушівської сільської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування за законом, просить визнати за ним право власності на майно, а саме земельну ділянку загальною площею 0,1574 га, кадастровий номер НОМЕР_2, земельну ділянку площею 0,2491 га, кадастровий номер НОМЕР_3 та земельну ділянку загальною площею 0,4323 га, кадастровий номер НОМЕР_4 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4. Вказує на те, що не може отримати свідоцтво про право на спадщину через відсутність правовстановлюючого документу на вищезгадані земельні ділянки. Відтак, змушений звернутися до суду з даним позовом.

В судове засідання позивач та його представник не з'явилися. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його та позивача відсутності . Позовні вимоги підтримав повністю. Просив задовольнити позов.

Представник відповідача Грушівської сільської ради Дрогобицького району Львівської області в судове засідання не з'явився, подавши заяву про розгляд справи у його відсутності та про визнання позову в повному обсязі.

Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши та перевіривши зібрані по справі докази, оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Відповідно до ст. ст. 529 - 532 ЦК УРСР (1963 року) спадкоємцями за законом у рівних частках є діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого, онуки і правнуки померлого, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем (перша черга), а також брати і сестри, дід та бабка померлого (друга черга). До числа спадкоємців за законом належать непрацездатні особи, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті.

Як встановлено з матеріалів справи ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії ІНФОРМАЦІЯ_5 від 05.06.2001 року (а/с 4) та згідно копії свідоцтва про народження серії ІНФОРМАЦІЯ_6 був батьком позивача - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а/с 5).

Ст. 525 ЦК УРСР (1963 року) вказує, що часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

Статтею 526 ЦК УРСР (1963 року) регламентовано, що місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини.

З довідки за №319 від 14.02.2018, виданої Грушівською сільською радою Дрогобицького району вбачається, що ОСОБА_3 до дня своєї смерті проживав по АДРЕСА_1 разом з своїм сином ОСОБА_1 (а/с 7).

З копії Державного Акту про право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_5 (а/с 6) вбачається, що ОСОБА_3, є власником земельних ділянок, а саме земельної ділянки загальною площею, 0,1574га. кадастровий номер НОМЕР_2, земельної ділянки 0,2491га, кадастровий номер НОМЕР_3 та земельної ділянки загальною площею 0,4323га., кадастровий номер НОМЕР_4.

Інших спадкоємців, після смерті батька позивача, які прийняли спадщину, немає.

Як вбачається із матеріалів справи, за життя спадкодавець ОСОБА_3 заповіту не склав, своїм майном не розпорядився. Спадкоємцем першої черги спадкування за законом майна ОСОБА_3 є син померлого - ОСОБА_1 (позивач у справі). Позивач фактично вступив в управління спадковим майном, тобто у відповідності до ст. 549 ЦК України в редакції 1963 року вчинив дії, які свідчать про прийняття ним спадщини після смерті батька.

Згідно ст. 524 ЦК УРСР в редакції 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінене заповітом.

Відповідно до ч.1 ст.529 цього кодексу при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Відповідно до вимог ст. 548 цього кодексу для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Статтею 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

За змістом положень ст.ст.560, 561 цього кодексу спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини.

Практика Верхового Суду України (п. 23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

З матеріалів справи встановлено, що спадкодавець за життя не здійснив державної реєстрації права . Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спірний житловий будинок, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування.

Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способом захисту цивільних прав та інтересів згідно ст. 16 цього Кодексу може бути, зокрема, визнання права.

Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Статтею 1 Протоколу 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено: кожна фізична або юридична особа має право мирно своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свої власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Стаття 17 Загальної декларації прав людини проголошує, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

З огляду на наведені положення закону та враховуючи встановлені судом обставини справи, суд переконаний, що є всі підстави для задоволення позову в повному обсязі.

Таким чином визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону та не порушує права свободи чи інтереси інших осіб.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 14, 57-60, 174, 197, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

ухвалив :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), право власності на земельну ділянку загальною площею 0,1574 га, кадастровий номер НОМЕР_2, земельну ділянку площею 0,2491 га, кадастровий номер НОМЕР_3, та земельну ділянку загальною площею 0,4323га, кадастровий номер НОМЕР_4, в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3, яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_4.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Львівської області шляхом подання через Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Нагірна О.Б.