Ухвала

05 травня 2018 року

м. Київ

справа № 201/2439/15-ц

провадження № 61-15812ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Крата В. І. розглянув касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 липня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2017 року у справі за заявою публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» про зміну способу і порядку виконання рішення у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» до ОСОБА_1, третя особа - приватне підприємство «Сімор», про звернення стягнення на предмет іпотеки,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк» через засоби поштового зв'язку 03 березня 2018 року звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 липня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2017 року.

У підпункті 14 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України(у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів») передбачено, що судові рішення, ухвалені судами апеляційної інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в касаційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У касаційній скарзі особа, яка її подала, порушувала питання про його поновлення, мотивуючи тим, що 26 грудня 2017 року на адресу банку надійшла оскаржена ухвала апеляційного суду. Із листопада 2014 року в банку запроваджено тимчасову адміністрацію та розпочато процедуру ліквідації. Крім того, працівники юридичного підрозділу мають велике навантаження, пов'язане з великою кількістю позовних заяв до банку з приводу неповернення депозитних коштів вкладників. Однак, публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк» не обґрунтовувало та не надало доказів про те, чому банк був позбавлений можливості подати належним чином оформлену касаційну скаргу в межах строку на касаційне оскарження, тобто до 03 січня 2018 року або в розумний строк від дня отримання копії оскарженого рішення.

Ухвалою Верховного Суду від 11 квітня 2018 року вказані публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний банк» підстави для поновлення строку визнано неповажними, касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків.

На виконання ухвали Верховного Суду від 11 квітня 2018 року публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк» через засоби поштового зв'язку у квітні 2018 року направило на адресу суду клопотання про поновлення строків на касаційне оскарження. У клопотанні про поновлення строку на касаційне оскарження публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк» посилається на те, що: з листопада 2014 року в банку запроваджено тимчасову адміністрацію та розпочато процедуру ліквідації; представник публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» не був присутній при розгляді справи у суді апеляційної інстанції; ухвала апеляційного суду надійшла на адресу банку 26 грудня 2017 року; юрист, який супроводжував справу був переведений до іншого відділу у зв'язку з чим виникла затримка у підготовці касаційної скарги іншим юристом.

Європейський суд з прав людини вказав, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року).

Аналіз наданих пояснень на обґрунтування пропуску строку звернення до суду касаційної інстанції зі скаргою свідчить, що вони не можуть бути визнані поважними. Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк» вказує, що отримало копію ухвали апеляційного суду 26 грудня 2017 року, однак дій щодо її оскарження протягом двох місяців не вчиняло. Переведення юриста, який супроводжував справу в інший відділ, ніяким чином не свідчить про відсутність можливості подати касаційну скаргу в розумний строк від дня отримання копії оскарженого рішення.

Відповідно до частини третьої статті 393, пункту 4 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником в строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження, визнані судом неповажними.

Європейський суд з прав людини зауважив, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання (MPP GOLUB v. UKRAINE, № 6778/05, ЄСПЛ, від 18 жовтня 2005 року).

Норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (PERETYAKA AND SHEREMETYEV v. UKRAINE, № 17160/06 та N 35548/06, § 34, ЄСПЛ від 21 грудня 2010 року).

Таким чином, оскільки наведені публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний банк» у клопотанні про поновлення строку на касаційне оскарження ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 липня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2017 року є неповажними, у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись статтями 260, 393, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити публічному акціонерному товариству «Всеукраїнський акціонерний банк» у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 липня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2017 року у справі за заявою публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» про зміну способу і порядку виконання рішення у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» до ОСОБА_1, третя особа - приватне підприємство «Сімор», про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. І. Крат