П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2018 року м. Київ

Справа № 22-2342 Головуючий у1-й інстанції - Цокол Л.І.

Унікальний №757/22291/17-ц Доповідач - Пікуль А.А.

Апеляційний суд міста Києва. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Пікуль А.А.

суддів Гаращенка Д.Р.

НевідомоїТ.О.

секретар Пузикова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Національного банку України на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 3 листопада 2017 року у справі за позовом Національного банку України до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и л а:

У квітні 2017 року Національний банк України в особі Голови ГонтаревоїВ.О. пред'явив позов в суд до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором №12/09/5 від 13 травня 2014 року у розмірі 2 000 141 935 грн. 64 коп.

Разом з позовною заявою позивач подав до районного суду заяву про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на все рухоме і нерухоме майно, що належить відповідачу.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 3 листопада 2017 року відмовлено у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову.

Не погоджуючись з таким вирішенням питання, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до постановлення незаконної та необґрунтованої ухвали, просить ухвалу скасувати та постановити нову ухвало, якою заяву про вжиття заходів забезпечення позову задовольнити (а.с.204-208).

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_3, ОСОБА_5, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість апеляційної скарги, просила суд відмовити у її (т.2, а.с.227-231).

Відповідно до ч.6 ст. 147 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Підпунктом 8) п. 1 Розділу XIII " Перехідні положення" ЦПК України (в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017) установлено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Заслухавши доповідь судді Пікуль А.А., пояснення представника НБУ, ОСОБА_6, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити, представника ОСОБА_3, ОСОБА_5, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

З матеріалів справи убачається, що ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 4 травня 2017 року у задоволені заяви НБУ про вжиття заходів забезпечення позову відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 3 серпня 2017 року ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 4 травня 2017 року скасовано та питання про вжиття заходів забезпечення позову передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 18 серпня 2017 року у задоволені заяви НБУ про вжиття заходів забезпечення позову відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 28 вересня 2017 року ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 18 серпня 2017 року скасовано та питання про вжиття заходів забезпечення позову передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Скасовуючи ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 18 серпня 2017 року апеляційний суд виходив з того, що суд першої інстанції при розгляді заяви про вжиття заходів забезпечення позову не з'ясував чи вартість усього майна боржника перевищує суму заборгованості, заявлену в позовних вимогах, а тому дійшов передчасного висновку про не співмірність обраного позивачем способу забезпечення позову.

Відмовляючи в задоволенні заяви НБУ про забезпечення позову, суд першої інстанції, з урахуванням висновків апеляційного суду, виходив, зокрема, з того, що спосіб забезпечення позову, обраний позивачем, шляхом накладення арешту на все нерухоме та рухоме майно відповідача не відповідає принципу співмірності заходів забезпечення позову заявленим позовним вимогам. Суд зазначив, що подаючи відповідну заяву про забезпечення позову, позивач не вказав чіткого переліку майна відповідача, наявність такого майна у відповідача та його приблизну вартість.

З таким висновком судді першої інстанції апеляційний суд погоджується з огляду на наступне.

Частиною першою ст.151 ЦПК України (в редакції, чинній на момент постановлення оскаржуваної ухвали) передбачено, що суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Видами забезпечення позову є, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб (п.1 ч.1 ст.152 ЦПК України, у редакції, чинній на момент постановлення оскаржуваної ухвали).

Згідно з ч.3 ст.152 ЦПК України (у редакції, чинній на момент постановлення оскаржуваної ухвали) види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як убачається з матеріалів справи, на час розгляду районним судом заяви позивача про забезпечення позову та постановлення оскаржуваної ухвали, у розпорядженні суду були відсутні будь-які відомості щодо належного відповідачу майна (рухомого та/або нерухомого) та його приблизної вартості.

Відповідно до встановленого в цивільному судочинстві принципу диспозитивності, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Таким чином, при розгляді заяви позивача про забезпечення позову, районним судом не встановлено доведеності співмірності заявлених позивачем заходів забезпечення позову (накладення арешту на все майно) заявленим позовним вимогам.

З огляду на викладене, висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для забезпечення позову у спосіб, обраний позивачем, є обґрунтованим.

Апеляційна скарга не містить посилань на обставини, які б дали суду апеляційної інстанції для спростування вказаних висновків районного суду.

Доводи апеляційної скарги щодо невідповідності даній справі висновків районного суду про забезпечення боргових зобов'язань основного боржника іпотекою та заставою, не спростовують висновків районного суду щодо недоведеності співмірності забезпечення заявленим позовним вимогам, а тому не впливають на правильність вирішення районним судом питання по суті.

Враховуючи викладене, підстав для скасування оскаржуваної ухвали з мотивів, викладених у апеляційній скарзі, немає.

Постановлення цієї ухвали не перешкоджає позивачу подати заяву про накладення арешту на конкретне майно (нерухоме та/або рухоме (автомобілі, предмети мистецтва, інше коштовне майно, грошові кошти на рахунках, акції, облігації тощо)), належне ОСОБА_3, вартістю в межах ціни позову.

В разі подання такої заяви суд вправі відновити провадження для розгляду заяви про забезпечення позову, якщо воно на час її подання зупинене.

Керуючись ст. ст. 367-368, 374-375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Національного банку України залишити без задоволення.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 3 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складений 25 лютого 2018 року.

Головуючий: А.А. Пікуль

Судді: Д.Р. Гаращенко

Т.О.Невідома