РІШЕННЯ

Іменем України

26.10.2018 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Ванівського Ю.М.

при секретарі Школьніковій К.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Львові заяву ОСОБА_1 з участю П'ятої львівської державної нотаріальної контори про встановлення факту проживання однією сім'єю із спадкодавцем,

в с т а н о в и в:

Заявник звернувся до суду із заявою, в якій просять встановити факт проживання однією сміє спадкоємця ОСОБА_1 та спадкодавця ОСОБА_2, що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та визнати заявника спадкоємицею четвертої черги за законом..

Заяву мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер спадкодавець - ОСОБА_2, заповіту після смерті останній не залишив. Для ОСОБА_1 померлий доводився вітчимом. Заявниця будучи спадкоємцем четвертої черги за законом прийняла спадщину, оскільки проживала та була зареєстрована із спадкоємцем за однією адресою. 15.04.1979 р. мати заявниці - ОСОБА_3, 1937 р.н. зареєструвала шлюб із ОСОБА_2, 1941 р.н. про що в книзі реєстрації актів актів про укладення шлюбу зроблено відповідний запис №3. З 1979 року заявниця разом із матірю та вітчимом проживали однією сімєю у квартирі АДРЕСА_1. В 2016 року померла мати заявниці, а у вищевказаній квартирі залишилися проживати вітчим та ОСОБА_1 Оскільки вітчим потребував догляду, оскільки часто хворів, заявниця забезпечувала останнього харчуванням, ліками та всім необхідним включаючи комунальні послуги та інші витрати. У ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 у віці 75 років помер. Факт спільного проживання підтверджується свідками. Встановлення юридичного факту заявниці необхідно для отримання свідоцтва про спадщину. На підставі вищевикладеного, просить заяву задоволити.

В судове засідання заявниця не з'явилася, однак подала на адресу суду клопотання про слухання заяви у її відсутності, яку підтримує у повному обсязі.

В судове засідання заінтересована особа не з'явилася, причини неявки суду не повідомила.

З'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав.

У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Пунктом 5 частини 2 статті 293 ЦПК України, передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

За правилами п.5 ч.1 ст.315 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Частиною 2 ст.315 ЦПК України, встановлено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Як роз'яснив Конституційний Суд України в рішенні у справі за конституційними поданнями Служби безпеки України, Державного комітету нафтової, газової та нафтопереробної промисловості України, Міністерства фінансів України щодо офіційного тлумачення положень пункту 6 статті 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", частин четвертої і п'ятої статті 22 Закону України "Про міліцію" та частини шостої статті 22 Закону України "Про пожежну безпеку" (справа про офіційне тлумачення терміна "член сім'ї") членами сім'ї військовослужбовця, працівника міліції, особового складу державної пожежної охорони можуть бути визнані й інші особи за умов постійного проживання разом з суб'єктом права на пільги і ведення з ним спільного господарства, тобто не лише його (її) близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід, баба), але й інші родичі або особи, які не перебувають з військовослужбовцем, працівником міліції, особового складу державної пожежної охорони у безпосередніх родинних зв'язках (неповнорідні брати, сестри; зять, невістка; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки та інші).

Відповідно до ч.1,2 ст.З Сімейного кодексу України, сім'я є первинним та основним осередком суспільства. Сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Згідно ч.4 ст.З Сімейного кодексу України, сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Так, сімейні відносини можуть виникати між особами на підставі фактичних шлюбних відносин без зареєстрованого шлюбу.

Відповідно до ч.2 ст.З Сімейного кодексу України, подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Відповідно до положень ст. 7 Сімейного кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Відповідно до ч.1 ст.10 Сімейного кодексу України, якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону).

Згідно з положеннями ч.1 ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за законом або за заповітом.

Відповідно до ст.1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до абз.2 п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008р. №7 якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутись в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.

У п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику: у і справах про спадкування» судам роз'яснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті З СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо.

Судом встановлено, що 15.04.1979 р. ОСОБА_3, 1937 р.н. зареєструвала шлюб із ОСОБА_2, 1941 р.н. про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюб зроблено відповідний запис №3, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1.

Квартира АДРЕСА_1 згідно свідоцтва про право власність НОМЕР_2 від 30 грудня 1996 року належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2 та членам його сімї: ОСОБА_3 та ОСОБА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про смерть НОМЕР_3.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проживала однією сім'єю разом із ОСОБА_2 по день його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1

Таким чином, виходячи із вимог заяви, встановлених обставин справи, системного аналізу положень чинного законодавства, суд дійшов висновку, що така підлягає до часткового задоволення, оскільки до компетенції суду не належить визначення черги спадкоємців за законом.

З наведених міркувань та керуючись ст.ст. 2,76-81,89,258-259,263-265,293,315 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 з участю П'ятої львівської державної нотаріальної контори про встановлення факту проживання однією сім'єю із спадкодавцем,,- задоволити частково.

Встановити факт проживання однією сім'єю спадкоємця ОСОБА_1 та спадкодавця ОСОБА_2 по день його смерті, а саме ІНФОРМАЦІЯ_1

В решті вимог заяви відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, або в порядку ч.2ст.354 ЦПК України.

Суддя Ванівський Ю.М.