Справа № 301/68/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

21 лютого 2018 року м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів МАЦУНИЧА М.В., ГОТРИ Т.Ю.

при секретарі ВОЛОЩУК В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу № 301/68/17 за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» до ОСОБА_1 про стягнення боргу, за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Банк Форум», від імені якого діє Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Форум» Ларченко Ірина Миколаївна, на рішення Іршавського районного суду від 20 червня 2017 року, головуюча суддя Даруда І.А., -

встановив:

30.12.2016 ПАТ «Банк Форум» пред'явило зазначений позов до ОСОБА_1 мотивуючи наступним. За кредитним договором від 28.07.2007 № 0304/07/26-CL АКБ «Форум», правонаступником якого є ПАТ «Банк Форум», надав ОСОБА_1 на споживчі цілі кредит у сумі 20300,00 дол. США строком по 27.07.2017 і зі сплатою за нього 13,0% річних. Банк свої зобов'язання виконав, тоді як позичальник свої порушив і спричинив виникнення боргу, що станом на 01.06.2015 у гривні складає 28472,43 грн, а саме: поточна заборгованість за кредитом - 451,13 дол. США, що за офіційним курсом НБУ 1,00 дол. США/25,901519 грн станом на 27.09.2016 є еквівалентом 11684,95 грн, прострочена заборгованість за процентами - 116,15 дол. США (еквівалент 3008,46 грн), поточна заборгованість за процентами - 4,24 дол. США (еквівалент 109,82 грн), пеня за порушення строку повернення кредиту за період з 28.09.2015 по 06.01.2016 у розмірі 331,02 дол. США, пеня за порушення строків сплати процентів за період з 28.09.2015 по 26.09.2016 у розмірі 195,75 дол. США, разом пеня - 527,74 дол. США (еквівалент 13669,20 грн).

Посилаючись на ці обставини, на умови договору та на положення цивільного законодавства щодо права дострокового стягнення усього боргу з позичальника, позивач просив стягнути на свою користь із відповідача заборгованість за кредитним договором від 28.07.2007 № 0304/07/26-CL у розмірі 571,52 дол. США і 13669,20 грн, яка включає поточну заборгованість за кредитом - 451,13 дол. США, прострочену заборгованість за процентами - 116,15 дол. США, поточну заборгованість за процентами - 4,24 дол. США і пеню в сумі 13669,20 грн, а також покласти на відповідача судові витрати.

Рішенням Іршавського районного суду від 20.06.2017 у позові відмовлено.

Позивач ПАТ «Банк Форум» рішення суду оскаржив як незаконне і необґрунтоване. Так, позичальник не виконував умов кредитного договору, спричинив виникнення заборгованості, що її просив стягнути кредитор. Доводи відповідача та висновок суду про прострочення кредитора та неправомірне нарахування заборгованості за процентами і пені у період такого прострочення необґрунтовані. Позовні вимоги банку полягають у стягненні курсової різниці валют, яка утворилася після ухвалення судом 22.09.2015 рішення про стягнення боргу з позичальника у зв'язку із знеціненням гривні. Така вимога є належним способом захисту прав кредитора. Крім того, розрахунок враховує заборгованість, яка виникла вже після стягнення боргу судовим рішенням, що було ухвалене раніше. Норми ст. 599 ЦК України не містять посилання на факт виконання боржником судового рішення шляхом зарахування коштів на рахунок як на підставу для припинення зобов'язання, таке виконання має підтверджуватися розпискою кредитора.

Заслухавши доповідь судді, розглянувши справу за правилами ст. 372 ч. 2 ЦПК України у відсутність учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оглянувши справу № 301/1398/15-ц, обговоривши доводи сторін, суд приходить до такого.

Особа діє у цивільних відносинах вільно, здійснює свої права на власний розсуд, а також виконує цивільні обов'язки у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства і повинна діяти добросовісно, розумно, обачно, передбачаючи наслідки; при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди, зловживання цивільними і процесуальними правами не допускається; цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які на свій розсуд розпоряджаються цивільними та процесуальними правами, реалізують право на судовий захист; кожна сторона зобов'язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, обов'язок доказування позову лежить на позивачеві; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 3 ч. 1 п.п. 3, 6, ст. 11, ст. 12 ч. 1, ст.ст. 13, 14, ст. 20 ч. 1 ЦК України (тут і далі норми матеріального права в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), ст.ст. 10, 11, 27, 57-61 ЦПК України в редакції, що була чинною на час розгляду справи судом першої інстанції, ст.ст. 12, 13, 44, 76-81 цього Кодексу в редакції, чинній на час апеляційного розгляду справи). Про задоволення позову рішення може бути прийняте лише за умови обґрунтованості та доведеності позовних вимог (ст.ст. 212-215 і ст.ст. 89, 263-265 відповідних редакцій ЦПК України).

Суд першої інстанції розглядає цивільну справу в межах заявлених позивачем вимог, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції (ст. 11 ч. 1, ст. 303 ч. 1 ЦПК України в редакції до 15.12.2017). Цивільний процесуальний закон у редакції, що набрала чинності з 15.12.2017, передбачає аналогічні правила, при цьому, прямо встановлює, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (ст. 13 ч. 1, ст. 367 ч.ч. 1, 3 ЦПК України).

Предметом позову є матеріально-правовий зміст позовних вимог, задоволення пред'явлених вимог є метою позивача, результатом реалізації права на отримання шляхом ухвалення судом рішення конкретно визначеного цими вимогами матеріального блага. Підставами позову є факти і обставини, якими обґрунтовуються вимоги позивача. Підстави та предмет позову взаємопов'язані, предмет позову обумовлюється підставами позову, випливає з них, ці елементи позову не можуть розглядатися окремо один від одного. Вимоги позову можуть бути задоволені за умов, коли вони ґрунтуються на підставах позову, відповідають вимогам закону, договору та є доведеними у належний процесуальний спосіб. Право позивача вимагати з передбачених законом підстав задоволення позову і, відповідно, право відповідача на захист від позову можуть бути належно реалізовані сторонами за умови пред'явлення конкретних, чітко сформульованих вимог, що, зокрема, не допускають множинного тлумачення, припущень, і за межі яких не вправі виходити суд ані першої, ані апеляційної інстанцій.

Відповідно до ст.ст. 11-14, 202, 204, 509, 525, 526, 549, 550, 611, 612, 614, 622-625, ст. 1050 ч. 2, ст. 1054 ЦК України, цивільні права та обов'язки, що виникають з договорів, повинні належно виконуватися; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; позичальник зобов'язаний повернути борг кредитору, а останній вправі вимагати стягнення боргу, за відповідних умов - достроково, включно з неустойкою з боржника. Наявність підстави для виникнення боргу, пред'явленого до стягнення, його розмір і обґрунтованість доказуються кредитором, відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання (ст. 614 ч. 2, ст. 623 ч. 2 ЦК України).

Пред'явивши позов, банк посилався на те, що за кредитним договором від 28.07.2007 № 0304/07/26-CL надав позичальнику на споживчі цілі кредит у сумі 20300,00 дол. США строком по 27.07.2017 і зі сплатою за нього 13,0% річних. Позичальник порушив свої зобов'язання, спричинив виникнення боргу, що станом на 01.06.2015 у гривні складає 28472,43 грн, а саме: поточна заборгованість за кредитом - 451,13 дол. США, що за офіційним курсом НБУ 1,00 дол. США/25,901519 грн станом на 27.09.2016 є еквівалентом 11684,95 грн, прострочена заборгованість за процентами - 116,15 дол. США (еквівалент 3008,46 грн), поточна заборгованість за процентами - 4,24 дол. США (еквівалент 109,82 грн), пеня за порушення строку повернення кредиту за період з 28.09.2015 по 06.01.2016 у розмірі 331,02 дол. США, пеня за порушення строків сплати процентів за період з 28.09.2015 по 26.09.2016 у розмірі 195,75 дол. США, разом пеня - 527,74 дол. США (еквівалент 13669,20 грн). На підтвердження своїх вимог надав кредитний договір, додаткові договори від 25.05.2010 і від 19.09.2012 до кредитного договору, розрахунок боргу (а.с. 4-18), статутні та інші документи банку, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (а.с. 19-29) тощо.

Заперечуючи проти позову (а.с. 48-49), відповідач вказував, серед іншого, на те, що чинним рішенням Іршавського районного суду від 22.09.2015 у справі № 301/1398/15-ц (а.с. 51-52, а.с. 66-68 справи № 301/1398/15-ц) з нього на користь банку за цим кредитним договором стягнуто увесь борг, який на 01.06.2015 складав 7101,43 дол. США (еквівалент 149259,62 грн), де: поточна заборгованість за кредитом - 5075,24 дол. США, прострочена заборгованість за кредитом - 1069,72 дол. США, прострочена заборгованість за процентами - 878,80 дол. США, поточна заборгованість за процентами - 77,67 дол. США, пеня у розмірі 10600,63 грн (еквівалент 504,35 дол. США), штраф - 5000,00 грн.

Платежами від 12.11.2015, від 28.12.2015, від 05.01.2016 і від 11.01.2016 на загальну суму 164861,00 грн позичальник повністю сплатив борг (а.с. 53-56), стягнутий рішенням суду. У справі № 301/1398/15-ц знаходиться оригінал виконавчого листа, що був виданий Іршавським районним судом 18.11.2015 на виконання рішення суду від 22.09.2015, з відміткою про закінчення виконання на підставі ст. 49 ч. 1 п. 8 Закону України «Про виконавче провадження» (Закон № 606-XIV) - внаслідок фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, а також постанова держвиконавця від 12.10.2016 про закінчення виконавчого провадження № 49575218 (а.с. 79, 80 справи № 301/1398/15-ц). Отже, повне виконання ОСОБА_1 рішення суду про стягнення боргу підтверджено офіційно відповідно до закону, що є обов'язковим для врахування. Окрім цього, вищенаведене свідчить про добросовісне, невідкладне і повне виконання боржником рішення суду у стислий строк, що розпочалося ще до видачі виконавчого листа, рішення було виконано повністю в межах двох місяців.

Тим часом, позивач ПАТ «Банк Форум» повністю замовчав ці обставини у своїй заяві, жодним чином не відобразив у заяві факти стягнення боргу рішенням суду та його повної сплати відповідно до постановленого, а пред'явив стандартний позов про стягнення боргу за кредитним договором, обґрунтувавши його загальними для такого роду позовів підставами та сформулювавши його предмет суто на базі таких підстав. Тобто, банк не пред'являв позов із тих підстав, що борг був стягнутий раніше, не вказував на обставини виконання рішення суду, не наводив підстав щодо виникнення, якщо це мало місце, курсових різниць у зв'язку з певним часом виконання рішення, не наводив жодного обґрунтування по суті з цього приводу і з таких підстав тощо. Банк, власне, взагалі не наводив обґрунтування про те, у зв'язку з чим могли виникнути і якщо так, то які саме конкретно на відповідні дати виникли курсові різниці за умови належного виконання рішення суду щодо зарахування коштів на погашення відповідних елементів боргу.

Таким чином, підстави для скасування рішення суду, що наводяться в апеляційній скарзі, не були підставами позову, не обумовлювали визначення його предмету, щодо них не наводилися доводи, обґрунтування, не подавалися докази в суді першої інстанції і суд такі підстави позову не досліджував, рішення з огляду на такі - не приймав. Такі дії позивача в процесі не можна визнати добросовісними і коректними, однак їх наслідки несе сам позивач, оскільки такі дії не можуть давати йому жодних матеріально- і процесуально правових переваг перед відповідачем, який добросовісно здійснював процесуальні права та виконував процесуальні обов'язки захищаючись від позову. Подана в такий спосіб апеляція не спростовує ані правової позиції відповідача в справі, ані правильності по суті та справедливості рішення суду.

Наведені вище обставини вже самі по собі є достатніми для відхилення апеляції як необґрунтованої. Проте, апеляційний суд визнає за необхідне зауважити й наступне.

Грошовою одиницею в Україні є гривня, ціни в Україні встановлюються у національній валюті (ст. 192 ч. 1, ст. 524 ч. 1, ст.ст. 632, 691 ЦК України). Поряд із цим, відповідно до спеціальних правил, установлених законом (ст. 192 ч. 2, ст. 533 ч. 3 ЦК України, ст. 2 ч. 2, ст. 5 ч. 2 Декрету КМ України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», ст. 19, ст. 47 ч.ч. 1, 2, ст.ст. 49, 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (Закон № 2121-III)), та умов кредитного договору між сторонами виникли грошові зобов'язання в іноземній валюті.

У випадку порушення позичальником зобов'язань за кредитним договором, виникнення заборгованості, кредитор управі пред'явити вимогу про стягнення боргу, в т.ч., про дострокове його стягнення з боржника, у валюті кредиту, в даному випадку - в доларах США. Водночас не суперечитиме закону й вимога кредитора про стягнення боргу у гривневому еквіваленті до іноземної валюти за офіційним валютним курсом на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ст. 192 ч. 1, ст. 533 ч.ч. 1, 2 ЦК України). Спосіб захисту порушеного права обирає позивач.

Діючи в процесі вільно, на власний розсуд, ПАТ «Банк Форум» у 2015 пред'явило до стягнення з ОСОБА_1 борг в іноземній валюті (за винятком неустойки). Тобто, кредитор скористався своїм правом вимагати на відшкодування своїх збитків дострокового повернення всього боргу та сплати штрафних санкцій. На користь кредитора було стягнуто на його вимогу щодо конкретної суми боргу та відповідно до її змісту увесь борг за кредитним договором, банк управі вимагати виконання рішення суду, що набрало законної сили, і цим правом теж розпорядився (ст. 368 ЦПК України у відповідній редакції, ст.ст. 1, 2, 17, 19 на інші норми Закону № 606-XIV).

За змістом вищенаведених норм закону, а також положень ст.ст. 80, 81, 84, 91, 92, 113 ЦК України, ст.ст. 2, 42, 55, 79 ГК України, ст.ст. 2, 5 Закону № 2121-III, ст.ст. 1, 4-6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших норм законодавства, банки як суб'єкти господарювання, фінансові установи здійснюють на власний ризик господарську підприємницьку діяльність з метою одержання прибутку.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», Розділів І, ІІ Методологічних положень щодо організації статистичного спостереження за змінами цін (тарифів) на споживчі товари (послуги) і розрахунку індексу споживчих цін, затверджених наказом Держкомстату України від 14.11.2006 № 519, Розділів 1, 2 Методики розрахунку базового індексу споживчих цін, затвердженої наказом Держкомстату України від 27.07.2007 № 265, інфляція - це знецінювання грошей і безготівкових коштів, що супроводжується ростом цін на товари і послуги (зростання загального рівня цін на товари і послуги протягом певного періоду часу), індекс споживчих цін (індекс інфляції) - це показник, який характеризує рівень інфляції, динаміку загального рівня цін на товари і послуги, які купує населення для невиробничих цілей. Згідно зі ст. 6 Закону України «Про Національний банк України», в редакції, що була чинною на час укладання кредитного договору, та в редакції, чинній на час пред'явлення позову та вирішення справи судом, основною функцією Національного банку України є забезпечення стабільності грошової одиниці України; при виконанні своєї основної функції пріоритетом для НБУ є досягнення та підтримка цінової стабільності в державі, НБУ в межах своїх повноважень сприяє фінансовій стабільності та стабільності банківської системи.

З урахуванням наведених вище положень законодавства, функцією держави не є забезпечення стабільності іноземної валюти (валют), її курсу стосовно національної валюти, індексації внаслідок знецінення підлягає грошова одиниця України, а іноземна валюта індексації не підлягає.

Будучи рівноправними учасниками цивільних відносин, що виникли з кредитного договору від 28.07.2007 № 0304/07/26-CL, кредитор і позичальник рівною мірою повинні були усвідомлювати валютні ризики, пов'язані з договором, та рівною мірою несуть їх. Як кредитор, надаючи кредит в іноземній валюті, так і позичальник, отримуючи його не можуть заперечувати, що у них існувала можливість передбачити в момент укладання договору зміни курсу гривні відносно обраної для кредитування іноземної валюти, виходячи з динаміки зміни курсів валют з моменту введення в обіг гривні та її девальвації. При цьому, можливість розрахунку за договором, а також стягнення боргу в іноземній валюті або в гривневому її еквіваленті на день платежу вже самі по собі є засобами захисту майнових інтересів кредитора у випадку знецінення гривні, крім того, кредитним договором передбачалися й інші механізми захисту прав кредитора: можливість дострокового стягнення боргу, зміни процентної ставки, застосування майнової відповідальності тощо.

Судове рішення, що набрало законної сили, є обов'язковим для виконання (ст. 124 ч. 5 Конституції України в редакції, що була чинною до 30.09.2016). Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, яка є чинною з 30.09.2016, судове рішення є обов'язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Рішення суду, що набрало законної сили, за заявою особи, на користь якої воно ухвалено, звертається до виконання (ст. 368 і ст. 431 відповідних редакцій ЦПК України). Реальне виконання відповідно до закону чинного рішення суду є обов'язковою складовою реалізації особою права на справедливий суд, передбаченого п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР. Європейський суд з прав людини у «пілотному» рішенні «Юрій Миколайович Іванов проти України» (Yuriy Nikolayevich Ivanov v. Ukraine) від 15.10.2009 (заява № 40450/04) відповідно до практики Суду в контексті оцінки дій держави та її органів у питаннях виконання судових рішень, що набрали законної сили, зазначив, що право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система держави дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін; Суд вказав на неприпустимість та несумісність з положеннями Конвенції практики, коли особа, яка домоглася від національного органу остаточного рішення, за виконання якого несуть відповідальність органи влади України, наражається на ризик бути позбавленою можливості скористатися вигодами такого рішення відповідно до Конвенції (п.п. 51, 53, 54, 73, 83, 85, 88 та ін.). Відповідні позиції висловлені ЄСПЛ і в багатьох інших справах як щодо України, так і щодо інших країн.

Відтак, рішення суду, що набрало законної сили, повинно бути виконане у точній відповідності до його змісту та формулювання резолютивної частини. Рішенням Іршавського районного суду від 22.09.2015 позов банку було задоволено у повній відповідності до прохальної частини позовної заяви, тобто, було враховане вільне волевиявлення кредитора у матеріально- і процесуально-правовому сенсі, було стягнуто достроково увесь наявний конкретний борг. Кредитор управі вимагати виконання рішення суду і цим правом теж розпоряджається на свій розсуд, проте, не вправі ревізувати рішення суду, що набрало законної сили, змінювати його зміст, спосіб і порядок виконання, виконувати довільно і т.ін.

В даному випадку йдеться про належне виконання рішення суду, яке не може бути змінено у спосіб, що не передбачений законом, валютні ризики, курсові різниці за кредитним договором не можуть братися до уваги, оскільки не мають стосунку до виконання рішення суду як такі. Факт повного виконання рішення суду про стягнення боргу встановлений і підтверджений офіційно, цей факт судовим порядком ніким не оспорювався. Кредитор не вправі перекладати негативні для нього наслідки відповідних ризиків, що, як стверджує кредитор, виникли в подальшому, на боржника, як це фактично має місце. Ті обставини, що кредитор обрав певний спосіб захисту свого права та/або не реалізував відповідним чином свої права у виконавчому проваджені, якщо таке мало місце, не можуть давати необґрунтованих переваг перед боржником, щодо якого вже ухвалено рішення про стягнення боргу в спосіб, обраний кредитором. Поза тим, права кредитора були захищені, оскільки борг було стягнуто іноземній валюті і рішення було виконане в розумний строк.

Отже, якщо брати до уваги правову позицію, наведену в апеляційній скарзі, слід констатувати, що банк без законних для того підстав намагається шляхом фактичної ревізії раніше ухваленого рішення суду стягнути у вигляді безпідставного нарахування курсової різниці (до того ж, без фактичного її розрахунку) додатково борг за кредитним договором, правових підстав для стягнення якого немає.

Виходячи з наведеного, з урахуванням положень ст. 367 ч.ч. 1, 3 ЦПК України і на підставі ст. 375 цього Кодексу апеляцію слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. 367 ч.ч. 1, 3, ст. 374 ч. 1 п. 1, ст.ст. 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд -

постановив:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк Форум», від імені якого діє Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Форум» Ларченко Ірина Миколаївна, залишити без задоволення, а рішення Іршавського районного суду від 20 червня 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду. Повне судове рішення складене 2 березня 2018 року.

Судді