Справа № 743/1291/17 Провадження № 22-ц/795/65/2018 Головуючий у I інстанції Жовток Є. А. Доповідач - Скрипка А. А.
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 січня 2018 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - судді Скрипки А.А.

суддів: Лакізи Г.П., Тагієва С.Р.

при секретарі: Покладі Д.В.

за участю: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , його представника-адвоката

Соколенка Б.В., представника Ріпкинської селищної ради

Ріпкинського району - Литвинюк Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 31 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, - треті особи: Ріпкинська селищна рада Ріпкинського району Чернігівської області, служба у справах дітей Ріпкинської районної державної адміністрації,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав. Вимоги заявленого позову ОСОБА_1 обґрунтовувала тим, що ОСОБА_2 є батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проте, він не займається вихованням дитини, не надає матеріальної допомоги, не спілкується із дитиною у достатньому обсязі. Позивач вказувала, що з 2013 року сімейні відносини та спільне проживання з відповідачем припинено, при цьому ОСОБА_2 участі в утриманні та вихованні дочки ОСОБА_4 , яка проживає разом із матір`ю, не приймає. З посиланням на статті: 121, 141, 150, 155, 164 Сімейного кодексу України, ОСОБА_1 просила позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно його дочки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 31.10.2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Позбавлено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця смт. Ріпки Ріпкинського району Чернігівської області, батьківських прав щодо малолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Малолітню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишено на вихованні у матері - ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції від 31.10.2017 року та постановити нове рішення по суті вимог заявленого позову, яким відмовити у задоволенні вимог позову ОСОБА_1 . Доводи апеляційної скарги зазначають, що висновки оскаржуваного рішення суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам спраив та нормам матеріального і процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, при цьому судом першої інстанції неповного з`ясовано обставини справи. ОСОБА_2 вказує, що всупереч вимогам норм цивільного процесуального права, суд першої інстанції при розгляді даного спору по суті надав перевагу доводам позивача, не взявши при цьому до уваги заперечення відповідача проти вимог заявленого позову. ОСОБА_2 вважає, що рішення суду першої інстанції про позбавлення його батьківських прав, є упередженим та ухваленим всупереч інтересам дитини, оскільки судом не взято до уваги тих обставин, що відповідач ніколи не відмовлявся від своєї дитини, спілкувався з нею та цікавився її життям. Доводи апеляційної скарги зазначають, що висновки оскаржуваного рішення суду першої інстанції не узгоджуються з положеннями ч.1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року. Доводи апеляційної скарги вказують, що обґрунтовуючи рішення, суд першої інстанції послався на ті обставини, що відповідач притягувався до адміністративної відповідальності протягом 2013-2017 років, проте, як вважає ОСОБА_2 , вказані обставини не свідчать про те, що він має негативне ставлення до дитини або не приймає участі у її вихованні. ОСОБА_2 зазначає, що його у період із 29.08.2014 року по 07.08.2015 року було призвано на військову службу за мобілізацією, при цьому він перебував у зоні безпосередніх бойових дій на території АТО, що підтверджується посвідченням учасника бойових дій, проте, при вирішенні даного спору по суті вказаних обставин судом першої інстанції до уваги взято не було. Доводи апеляційної скарги зазначають, що оскаржуване рішення суду першої інстанції не містить в собі відповідних мотивів та обґрунтування, з яких саме підстав судом задоволено вимоги заявленого позову. ОСОБА_2 вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає положенням ч.1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, що ратифікована Україною 27.02.1991 року; принципу 6 Декларації прав дитини 1959 року; статті 155 Сімейного кодексу України.

На думку ОСОБА_2 , при ухваленні оскаржуваного рішення суд першої інстанції діяв виключно у інтересах позивача, що не відповідає інтересам дитини, які повинні переважати над інтересами батьків, як це зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини у справі Гофман проти Німеччини від 11.10.2001 року.

В судовому засідані апеляційного суду відповідач ОСОБА_2 , його представник - адвокат Соколенко Б.В. підтримали доводи та вимоги поданої апеляційної скарги.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач ОСОБА_1 , представник Ріпкинської селищної ради Ріпкинського району - Литвинюк Л.М. заперечували проти задоволення вимог апеляційної скарги у зв`язку із її безпідставністю та просили залишити без змін рішення суду першої інстанції від 31.10.2017 року.

В судове засідання апеляційного суду представник третьої особи - служби у справах дітей Ріпкинської районної державної адміністрації, належним чином повідомленої про час і місце судового розгляду даної справи (а.с.76,92 ), не з`явився, надавши суду заяву про розгляд справи за відсутності представника служби у справах дітей Ріпкинської районної державної адміністрації (а.с.79, 88, 90). Відповідно до приписів ч.2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду даної справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд на підставі приписів п.1, п.4 ч.1, ч.2 статті 376 ЦПК України приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції,- скасуванню. За даних обставин апеляційний суд вважає за необхідне прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав. При цьому апеляційний суд вважає за необхідне попередити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про необхідність змінити ставлення до виховання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Контроль за виконанням ОСОБА_2 батьківських обов`язків покласти на орган опіки та піклування Ріпкинської селищної ради Ріпкинського району Чернігівської області.

В ході судового розгляду даної справи встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 29.01.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ріпкинського районного управління юстиції (а.с.8).

Згідно довідки виконавчого комітету Ріпкинської селищної ради Ріпкинського району Чернігівської області від 12.09.2017 року №3380 (а.с.14), ОСОБА_1 разом із дочкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована у АДРЕСА_1 (а.с.14).

Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов сім`ї ОСОБА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 від 26.10.2017 року (а.с.45), технічний стан даного будинку є задовільним; будинок забезпечений необхідними для проживання меблями; дочка ОСОБА_3 має власне ліжко, стіл для занять, дитина забезпечена одягом, взуттям, іграшками; сім`я забезпечена продуктами харчування. Мати дитини- ОСОБА_1 працює з 2016 року інспектором прикордонної служби відділу прикордонної служби Добрянка Чернігівського прикордонного загону, дохід її співмешканця ОСОБА_5 на час проведення обстеження-тимчасові заробітки.

Матеріали справи містять службову характеристику на ОСОБА_1 (а.с.9), відповідно до якої ОСОБА_1 за характером спокійна, до конфліктів не схильна, має добрий рівень загальної культури, користується повагою товаришів по службі.

Відповідно до довідки-характеристики Ріпкинської селищної ради Чернігівської області №3616 від 06.10.2017 року на ОСОБА_2 (а.с.31), дані, які компроментують ОСОБА_2 , у виконкомі відсутні, норми загального проживання він не порушує.

Згідно довідки Ріпкинського комунального дошкільного навчального закладу (ясла - садок) Веселка №5 від 26.11.2017 року (а.с.10), батько дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - ОСОБА_2 з 10.02.2015 року не з`являвся у дошкільному закладі. Дитину до дитячого садка приводять та забирають мати ОСОБА_1 , бабуся ОСОБА_6 .

Як вбачається із довідки Ріпкинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області №815 від 25.07.2017 року (а.с.12), з моменту пред`явлення виконавчого листа №743/1081/14-ц, виданого 25.09.2014 року, ОСОБА_1 аліментів від ОСОБА_2 не отримувала.

Згідно повідомлення Ріпкинського відділення поліції Чернігівського відділу поліції ГУНП в Чернігівській області від 27.10.2017 року (а.с.46), за період з 20.01.2013 року по 12.10.2017 року ОСОБА_2 шістнадцять разів притягувався до адміністративної відповідальності, в тому числі, за: ч.1, ч.2, ч.3 статті 178 КУпАП; ч.1, ч. 2 статті 173-2 КУпАП; ч.1, ч.2 статті 175-1 КУпАП; статтею 121-5 КУпАП; ч.1 статті 126 КУпАП; ч.1 статті 130 КУпАП.

Як вбачається із рішення виконавчого комітету Ріпкинської селищної ради Ріпкинського району Чернігівської області від 31.08.2017 року №93 Про доцільність позбавлення батьківських прав (а.с.13), Розглянувши звернення ОСОБА_1 щодо неналежного виконання батьківських обов`язків батьком її дитини, ОСОБА_2 відносно малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за результатом розгляду документів, які підтверджують невиконання батьком батьківських обов`язків, керуючись п.п.4 п.б) ч.1 ст.34 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні, ч.2 ст.164,165,170 Сімейного кодексу України, п.8 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою КМУ від 24.09.2008 року №866, з метою захисту прав дитини, орган опіки та піклування вирішив: 1.Вважати за доцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як такого, що ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, не піклується про її фізичний, моральний і духовний розвиток.

Відповідно до рішення комісії Головного управління Національної гвардії України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій від 20.05.2015 року №37/НГ/18, ОСОБА_2 надано статус учасника бойових дій (а.с.70). Статус учасника бойових дій підтверджено посвідченням серії НОМЕР_2 , виданим 08.04.2016 року ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 (а.с.68).

Як вбачається із довідки військової частини НОМЕР_3 від 27.09.2016 року, виданої ОСОБА_2 (а.с.82), він проходив службу у військовій частині НОМЕР_3 із вересня 2014 року по серпень 2015 року, і відповідно, отримував грошове забезпечення у вказаному у довідці розмірі.

При вирішенні даного спору по суті суд першої інстанції прийшов до висновку про необхідність задоволення вимог заявленого позову щодо позбавлення батьківських прав відповідача відносно його дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Як вбачається з рішення суду першої інстанції, суд виходив з того, що ОСОБА_2 не виконує належним чином своїх батьківських обов`язків по відношенню до дочки ОСОБА_3 , не цікавиться фізичним, духовним і моральним розвитком дитини.

В ході апеляційного розгляду даної справи знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги відносно того, що: - при вирішенні даного спору по суті суд першої інстанції не в повному обсязі з`ясував обставини, що мають значення для справи; - висновок суду першої інстанції про задоволення вимог заявленого позову не узгоджується із фактичними обставинами справи та нормами матеріального права, які регламентують спірні правовідносини.

Згідно статті 3 (ч.1) Конвенції про права дитини, 20.11.1989 року, (редакція зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), Конвенцію ратифіковано Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Частина 7 статті 7 Сімейного кодексу України регламентує, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Приписами ч.1 статті 164 Сімейного кодексу України регламентовано, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Згідно п.2 ч.1 статті 164 Сімейного кодексу України, мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Відповідно до роз`яснень пунктів 15, 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав (із змінами), позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати, як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад.

Задовольняючи вимоги заявленого позову, суд першої інстанції прийняв до уваги рішення виконавчого комітету Ріпкинської селищної ради Ріпкинського району Чернігівської області від 31.08.2017 року №93 Про доцільність позбавлення батьківських прав (а.с.13), відповідно до якого, орган опіки та піклування вирішив: 1.Вважати за доцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як такого, що ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, не піклується про її фізичний, моральний і духовний розвиток. При цьому судом першої інстанції не взяті до уваги положення ч.5, ч.6 статті 19 Сімейного кодеку України, відповідно до яких орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи; суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

В ході апеляційного розгляду даної справи знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги відносно того, що при вирішенні даного спору по суті суд першої інстанції не в повному обсязі з`ясував обставини, що мають значення для справи. Приймаючи до уваги при вирішенні даного спору по суті рішення виконавчого комітету Ріпкинської селищної ради Ріпкинського району Чернігівської області від 31.08.2017 року №93 Про доцільність позбавлення батьківських прав (а.с.13), суд першої інстанції не звернув уваги на ті обставини, що вказане рішення є недостатньо обґрунтованим та аргументованим, оскільки воно не містить в собі посилання на документи, які були предметом розгляду органу опіки та піклування, і на підставі яких прийнято рішення про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав.

На думку апеляційного суду, є також обгрунтованими доводи апеляційної скарги відносно того, що при вирішенні даного спору по суті суд першої інстанції не прийняв до уваги та не надав відповідної оцінки тим обставинам, що згідно рішення комісії Головного управління Національної гвардії України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій від 20.05.2015 року №37/НГ/18, ОСОБА_2 надано статус учасника бойових дій (а.с.70). Статус учасника бойових дій підтверджено посвідченням серії НОМЕР_2 , виданим 08.04.2016 року Чернігівським обласним військовим комісаріатом ОСОБА_2 (а.с.68). Як вбачається із довідки військової частини НОМЕР_3 від 27.09.2016 року, виданої ОСОБА_2 (а.с.82), він проходив службу у військовій частині НОМЕР_3 із вересня 2014 року по серпень 2015 року, і відповідно, отримував грошове забезпечення у вказаному у довідці розмірі.

Згідно пояснень відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні апеляційного суду, отримуючи грошове забезпечення, він вважав, що із даних коштів відраховуються аліменти на утримання його дочки ОСОБА_4 , при цьому його можливість перевірити вказані відрахування була обмежена у зв`язку із вищезазначеними обставинами.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці звертає увагу, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт оскарження заявником заяви про позбавлення батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до сина (справа Хант проти України від 07.12.2006 року). Суд зазначав, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. При цьому суд звертає увагу на те, що позивач у цій справі намагався побачити дитину та оскаржував заяву про позбавлення батьківських прав і цей факт міг свідчити про його інтерес до дитини.

Доводи апеляційної скарги зазначають, що позивачем в ході судового розгляду даної справи не представлено належних та допустимих доказів на підтвердження тих обставин, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. При цьому, як стверджує у апеляційній скарзі ОСОБА_2 , оскаржуване рішення суду першої інстанції не містить в собі посилання на фактичні докази, на підставі яких суд прийшов до висновку про задоволення вимог заявленого позову.

Апеляційний суд з даного приводу вважає за необхідне зазначити, що докази, представлені позивачем на обґрунтування вимог заявленого позову про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, які містяться у матеріалах даної цивільної справи, не є достатніми, у розумінні положень статті 80 ЦПК України, для задоволення позовних вимог. Відповідно до приписів ч.1,ч.6 статті 81 ЦПК України, яа регламентує обов`язок доказування і подання доказів, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи встановлені по справі обставини, приймаючи до уваги інтереси дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , приписи вищезазначених норм матеріального права, які регламентують спірні правовідносини, а також зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, а рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 31.10.2017 року,- скасуванню. За даних обставин апеляційний суд вважає за необхідне прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав. Попередити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про необхідність змінити ставлення до виховання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Контроль за виконанням ОСОБА_2 батьківських обов`язків покласти на орган опіки та піклування Ріпкинської селищної ради Ріпкинського району Чернігівської області.

Керуючись статтями: 141, 155, 164 Сімейного Кодексу України, статтями: 367, 368, 374; п.1, п.4 ч.1, ч.2 статті 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 31 жовтня 2017 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав,- відмовити.

Попередити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про необхідність змінити ставлення до виховання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Контроль за виконанням ОСОБА_2 батьківських обов`язків покласти на орган опіки та піклування Ріпкинської селищної ради Ріпкинського району Чернігівської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Дата складення повної постанови суду - 29.01.2018 року.

Головуючий:Судді: