КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_________________________
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа № 758/11205/17 Головуючий у 1-й інстанції суддя: Супрун Г.Б.

06 листопада 2018 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Саліхова В.В.

суддів: Вербової І.М., Шахової О.В.

секретаря судового засідання: Дячук І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Брітіш Авто Клаб» на рішення Подільського районного суду м. Києва від 15 березня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Талісман Страхування» (Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Брітіш Авто Клаб»), третя особа: ОСОБА_3 про стягнення страхового відшкодування,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вищевказаним позовом та просив стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «Талісман Страхування» страхове відшкодування в сумі 17 288,64 грн.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 15 березня 2018 року позов задоволено. Стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «Брітіш Авто Клаб» на користь ОСОБА_2 страхове відшкодування в розмірі 17 288,64 грн. Стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «Брітіш Авто Клаб» на користь держави судовий збір 640 грн.

В апеляційній скарзі ПрАТ «Страхова компанія «Брітіш Авто Клаб» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення вимог скаржника в повному обсязі. Посилається на неправильне встановлення та дослідження судом обставин, які мають істотне значення для справи.

№ апеляційного провадження: 22-ц/824/818/2018
В обґрунтування своїх доводів вказує, що керовані транспортні засоби учасниками бойових дій без укладення щодо них договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не відноситься до забезпечених транспортних засобів, у зв'язку з чим дані особи у випадку настання дорожньо-транспортної пригоди не мають права її оформлювати без участі уповноважених на те працівників відповідного підрозділу Національної поліції. Зазначає, що оформлення ДТП без участі уповноважених на те поліцейських шляхом складання повідомлення можливе лише за умови одночасного виконання вимог, зокрема, наявність у водіїв транспортних засобів чинних полісів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладених не раніше 19.09.2011.

У судовому засіданні представник ПрАТ «Страхова компанія «Талісман Страхування» - Лозор А.І. підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі з підстав наведених в ній, просив останню задовольнити.

ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_2 заперечував проти апеляційної скарги, просив її залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Третя особа в судове засідання не з'явилася, належним чином повідомлялась про час та місце слухання справи.

На підставі викладеного, та враховуючи вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів ухвалила розглянути справу за її відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що остання не підлягає задоволенню.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, як учасник бойових дій, звільнений від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а його автомобіль при умові особистого керування є забезпеченим транспортним засобом.

З таким висновком суду погоджується колегія суддів.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 28.11.2016 о 17-00 на пр. Воз'єднання, 15-17 в м.Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля НОМЕР_1 під керуваннямОСОБА_3 та автомобіля НОМЕР_2під керуванням ОСОБА_2Внаслідок ДТП вказані транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень.

На момент настання вищевказаного страхового випадку транспортний засіб марки «Фольцваген», д.н.з. НОМЕР_3, який належить ОСОБА_3 був застрахований в ПАТ «СК «Талісман Страхування» (правонаступником якого є ПрАТ «Страхова компанія «Брітіш Авто Клаб») договором обов'язкової цивільно-правової відповідальності(а. с. 8).

28.11.2016 ОСОБА_3 та позивач повідомили ПрАТ «Страхова компанія «Талісман Страхування» про дорожньо-транспортну пригоду (а. с. 7).

Також у даному повідомленні водій ОСОБА_3, який керував автомобілем НОМЕР_1, визнав свою вину та погодився зі вчиненим правопорушенням (а. с. 7).

Згідно звіту № 1065 від 22.06.2017 року про визначення вартості матеріального збитку автомобіля НОМЕР_4вартість матеріального збитку складає 17 288,64 грн. (а. с. 22-29).

ОСОБА_2 звернувся до ПрАТ «Страхова компанія «Талісман Страхування» із вимогою відшкодування суми за страховим випадком, однак позивачу листом від 03.03.2017 було відмовлено.

Як вбачається з листа ПрАТ «Страхова компанія «Талісман Страхування» відмова у виплаті страхового відшкодування полягає в тому, що у позивача не забезпечений транспортний засіб. Крім того, підставою для відмови стало те, що відповідальність позивача в силу п. 13.1.ст. 13 Законуне застрахована, у зв'язку з чим складене обопільне повідомлення про ДТП(європротокол) не є чинним.

Оскільки страхова компанія відмовилася виплачувати страхове відшкодування за завдану ОСОБА_2 шкоду внаслідок ДТП, у зв'язку з тим, що на момент ДТП автомобіль позивача не був забезпечений транспортним засобом у відповідності з вимогами Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності», позивач звернувся до суду із відповідним позовом.

Відповідно до ст. 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 вказаного Закону).

Згідно зі ст. 6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до п. 13.1 ст. 13 Закону встановлено, що учасники бойових дій та інваліди війни, що визначені законом, інваліди І групи, які особисто керують належним їм транспортним засобом, а також особи, що керують транспортним засобом, належним інваліду І групи, у його присутності, звільняються від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України.

Таким чином, законодавець звільнив вказаних осіб від обов'язку страхування вказаної цивільно-правової відповідальності, але колегія суддів вважає, що вказана пільга не позначилася на забезпеченості вказаних транспортних засобів у розумінні Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки надання пільг не може призводити до будь-яких обмежень у правах, в тому числі і права на складання вищезгаданого протоколу.

Статтею 22.1 Закону передбачено, що в разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначениху страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до п. 36.4. ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом &q?ме;а&q? в; пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

Аналіз зазначених норм права дає можливість дійти до висновку про те, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов'язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик особи, яка завдала шкоду.

Вказаний страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов'язаним суб'єктом перед потерпілим - учасником бойових дій, якому він виплачує страхове відшкодування замість особи, що завдала шкоди у передбаченому Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

Як вже раніше вказувалося, страховою компанією особи, яка завдала шкоди позивачу, є ПрАТ «Страхова компанія «Талісман Страхування» (ПрАТ «Страхова компанія «Брітіш Авто Клаб»), до якої ОСОБА_2звернувся із заявою про відшкодування шкоди, у виплаті якій безпідставно відмовлено позивачу.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що особою відповідальною за завдані збитки, згідно з положеннями Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», враховуючи наявність у ОСОБА_2 статусу учасника бойових дій, є саме відповідач.

Відповідно до п. 35.1 ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі Закону), для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Пунктом 35.2. зазначеної статті передбачено, що до заяви додаються: документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником.

Відповідно до вимог п. 36.2 Закону страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування

Відповідно до вимог п. 36.4 ст. 36 Закону виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування).

Відповідно до п. 33.2. ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон) у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння , за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.

У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного повідомлення мають право залишити місце пригоди та звільняються від обов'язку інформувати відповідні підрозділи України про її настання.

На виконання ст. 33, 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», сторони дорожньо-транспортної пригоди звернулися до ПрАТ «Страхова компанія «Талісман Страхування» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та позивач із заявою на виплату страхового відшкодування у встановлений законом строк.

Враховуючи вищевикладене, доводи апеляційної скарги про те, що у випадку настання дорожньо-транспортної пригоди особи не мають права її оформлювати без участі уповноважених на те працівників відповідного підрозділу Національної поліції, є хибними.

На підставі викладених обставин колегія суддів приходить до висновку, що вимоги апелянта є недоведеними та такими, що не знайшли своє підтвердження при розгляді справи в апеляційній інстанції.

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Враховуючи наведені обставини та вимоги ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367-368, 371, 374-375, 381-384, 389-390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Брітіш Авто Клаб» залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 15 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 08.11.2018.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: І.М. Вербова

О.І.Шахова