ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«06» листопада 2018 року

м. Харків

справа № 642/8/18-ц

провадження № 22ц/818/569/18

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Кругової С.С., Маміної О.В.,

за участю секретаря - Асавалюк О.О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1.,

відповідачі - Товариство з обмеженою відповідальністю «Тера», фізична особа - підприємець ОСОБА_2., Приватна фірма «Левада-7»,

третя особа - ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу судді Ленінського районного суду м. Харкова від 23 червня 2018 року в складі судді Проценко Л.Г.,

в с т а н о в и в:

У січні 2018 року ОСОБА_1 звернуся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Тера», фізичної-особи підприємця ОСОБА_2, Приватної фірми «Левада-7», третя особа ОСОБА_3 про стягнення боргу за простим процентним векселем та просив стягнути солідарно з відповідачів на його користь суму основної заборгованості за простим векселем в розмірі 139 960, 05 грн., суму процентів за векселем 545 718, 23 грн., вирішити питання щодо судових витрат.

У червні 2018 року ОСОБА_1. звернувся до суду із заявою про забезпечення позову.

Заява мотивована тим, що оскільки фізична особа - підприємець ОСОБА_2. намагається затягнути судовий процес, необхідно забезпечити позов у виді арешту або заборони відчуження нерухомого майна, яке належить відповідачу, так як це свідчить про реальну загрозу невиконання рішення суду.

Зазначив, що існуючі заходи забезпечення позову, а саме, наявність іпотеки, інших обтяжень, накладених у судових провадженнях на користь інших позивачів, можуть бути у будь-який момент зняті.

Вказав, що у заходах зустрічного забезпечення потреби немає, однак якщо суд вважає за необхідне застосувати заходи зустрічного забезпечення, він пропонує накласти арешт на частину коштів у розмірі 685 678,28 грн., що належатимуть йому до стягнення та будуть знаходитись на рахунках міськрайонного ВДВС по Харківському району та м. Люботину ГТУЮ у Харківській області за виконавчим провадженням № 54675556 про стягнення на користь ОСОБА_1 6 251 250,00 грн.

Просив вжити заходів забезпечення позову, накласти арешт на нерухоме майно, що належить ОСОБА_2 - 9/20 частин нежитлового приміщення магазину непродовольчих товарів та офіс за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер майна: 24678555 або заборонити ОСОБА_2 відчужувати належне йому зазначене нерухоме майно; у якості зустрічного забезпечення накласти арешт на суму 685 678, 28 грн., що належать до виплати ОСОБА_1 та знаходяться на рахунках міськрайонного ВДВС по Харківському району та м. Люботину ГТУЮ у Харківській області за виконавчим провадженням № 54675556 про стягнення на користь стягувача ОСОБА_1 грошових коштів.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Харкова від 23 червня 2018 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 - відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою судді ОСОБА_1. подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу судді скасувати і постановити нову, якою задовольнити його заяву про забезпечення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми процесуального права.

Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув увагу на те, що предмет позову пов'язаний із майновою відповідальністю за порушення вексельного зобов'язання; що вжиття заходів забезпечення позову є процесуально співмірним заходом; що заборона відчуження майна відповідача не порушує права інших осіб; що наявність іпотеки не є підставою для відмови у забезпеченні позову, оскільки строк виконання іпотечного договору закінчився 27 червня 2017 року, а також не може бути підставою для відмови у забезпеченні позову наявність обтяжень, накладених у інших судових провадженнях на користь інших позивачів, оскільки ці обтяження можуть бути у будь-який момент зняті; що відповідач подарував частину квартири своїй дружині, що свідчить про його намагання ухилитися від майнової відповідальності у цьому та інших процесах.

17 серпня 2018 року до суду апеляційної інстанції від представника фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 - ОСОБА_4 надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому він просив відмовити у її задоволенні. Вказав, що позивач не обґрунтував необхідність вжиття заходів забезпечення позову, не навів посилань, які б свідчили про наміри і можливість відповідача відчужити належне йому майно. Зазначив, що нерухоме майно, щодо якого позивач просив вжити заходи забезпечення позову, вже обтяжено забороною відчуження та арештом. Вказав, що предметом зустрічного забезпечення не можуть бути кошти на рахунках виконавчої служби. Крім того, вказане позивачем виконавче провадження зупинено.

Ухвалою судді Апеляційного суду Харківської області Піддубним Р.М. від 20 липня 2018 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Харківської області від 13 серпня 2018 року в складі головуючого судді Піддубного Р.М., суддів Сащенко І.С. та Котелевець А.В. справу призначено до розгляду на 27 серпня 2018 року о 15:00.

Підпунктом 3 пункту 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим законом.

Згідно з пунктом 8 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, у редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набрав чинності 15 грудня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до частини 6 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» від 29 грудня 2017 року № 452/2017 постановлено ліквідувати Апеляційний суд Харківської області та утворено Харківський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Харківську область, з місцезнаходженням у місті Харкові.

На підставі Указу Президента України від 28 вересня 2018 року № 297/2018 судді, які здійснювали правосуддя в Апеляційному суді Харківської області переведені до новоутвореного Харківського апеляційного суду.

03 жовтня 2018 року повідомлення про початок роботи Харківського апеляційного суду оприлюднено в газеті «Голос України» № 185 (6940).

03 жовтня 2018 року справу передано до Харківського апеляційного суду.

11 жовтня 2018 року за допомогою автоматизованого розподілу судової справи між суддями на суддю судової палати з розгляду цивільних справ Бурлака І.В. розподілено цивільну справу № 642/8/18-ц (22ц/818/569/18).

В судове засідання учасники справи не з'явилися. Матеріали справи містять відомості про належне повідомлення учасників справи. Заяв про відкладення розгляду справи не надходило.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вимог закону, обставин справи, судова колегія вважає за можливе розглянути справу за відсутністю учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши виділені матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, ухвалу судді - залишити без змін.

Ухвала судді суду першої інстанції, з висновком якої погоджується судова колегія, мотивована тим, що позивачем не наведено обґрунтованих посилань, які б свідчили про реальні наміри та можливість відповідача ОСОБА_2 відчужити належне йому нерухоме майно. Крім того, на вказане майно вже двічі накладено арешт, а також воно є предметом іпотеки.

Відповідно до частини 1 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з частиною 2 статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

Відповідно до роз'яснень, що містяться у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених претензій позивача (заявника). Вжиття заходів забезпечення позову є правом суду, а не його обов'язком. Тому при вирішенні питання щодо заяви про забезпечення позову суд враховує не лише доводи, викладені у відповідній заяві, а й інші наявні матеріали цивільної справи.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист якого просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Таким чином, підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Статтею 150 ЦПК України передбачено види забезпечення позову. Зокрема, пунктами 1 та 2 частини 1 статті 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Як вбачається з виділених матеріалів справи, ОСОБА_1. звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Тера», фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, приватної фірми «Левада-7» про стягнення боргу за простим процентним векселем та просив стягнути солідарно з відповідачів на його користь суму основної заборгованості за простим векселем в розмірі 139 960,05 грн., суму процентів за векселем - 545 718,23 грн., вирішити питання щодо судових витрат.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Харкова Проценко Л.Г. від 12 лютого 2018 року відкрито провадження по справі та залучено до участі у справі ОСОБА_3 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору.

Згідно договору купівлі-продажу від 27 червня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Полежаєвою Н.П. за № 4881, ОСОБА_2. придбав у ОСОБА_3 9/20 частин квартири АДРЕСА_1.

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта №116932539 від 14 березня 2018 року вбачається, що 9/20 частин нежитлових приміщень (магазин непродовольчих товарів та офіс) за адресою: АДРЕСА_1, належать ОСОБА_2 на праві приватної спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_1 від 12 вересня 2008 року, виданого Управлінням житлово-комунального господарства, дата прийняття рішення про державну реєстрацію - 23 вересня 2008 року.

На зазначене нерухоме майно 07 травня 2013 року накладено арешт на підставі ухвали Київського районного суду м. Полтави від 26 квітня 2013 року в інтересах ОСОБА_5

18 червня 2015 року на зазначене майно накладено арешт на підставі ухвали Червонозаводського районного суду м. Харкова від 10 листопада 2011 року в інтересах ОСОБА_6

Крім того, на це нерухоме майно накладено заборону відчуження на підставі договорів іпотеки ВЕР №527078-079 від 27 червня 2007 року та №014/0026/82/84522 від 18 вересня 2012 року.

Отже, нерухоме майно відповідача, щодо якого позивач просив вжити заходів забезпечення позову, обтяжено арештами на підставі судових рішень та забороною відчуження як предмета іпотеки.

Доводи апеляційної скарги щодо того, що строк виконання іпотечного договору закінчився 27 червня 2017 року, є необгрунтованими, оскільки сам факт закінчення строку дії правочину не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін та не звільняє іншу сторону такого правочину від відповідальності за невиконання нею свого обов'язку. Доказів щодо припинення іпотеки та зняття заборони відчуження щодо нерухомого майна виділені матеріали справи не містять.

Посилання, викладені в апеляційній скарзі щодо того, що відповідач подарував частину квартири своїй дружині, що свідчить про його намагання ухилитися від майнової відповідальності у цьому та інших процесах, є необґрунтованими, оскільки стосуються іншого нерухомого майна; договір дарування та договір про визначення часток у праві спільної сумісної власності подружжя укладені 21 листопада 2014 року, тобто до звернення позивача до суду з позовом.

Таким чином, відсутні причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов, тобто об'єктивні обставини та (або) припущення щодо обставин, що несуть реальну загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, тобто вказують на те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду. Так, підставою застосування заходів забезпечення позову може стати достатньо аргументоване припущення про те, що майно, яке є у відповідача на момент пред'явлення позову, може бути реалізовано.

У цивільному судочинстві відповідно до принципу змагальності сторін і загальних правил розподілу тягаря доказування обов'язок доведення підстав для застосування заходів забезпечення позову покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Однак, об'єктивних обставин, що несуть реальну загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду позивачем не наведено.

Виходячи з того, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, підстав вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду, не вбачається.

Щодо застосування зустрічного забезпечення, судова колегія зазначає наступне.

Згідно частин 1-5 статті 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову.

Суд зобов'язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо: позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Зустрічне забезпечення, як правило, здійснюється шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі, визначеному судом. Якщо позивач з поважних причин не має можливості внести відповідну суму, зустрічне забезпечення також може бути здійснено шляхом: 1) надання гарантії банку, поруки або іншого фінансового забезпечення на визначену судом суму та від погодженої судом особи, щодо фінансової спроможності якої суд не має сумнівів; 2) вчинення інших визначених судом дій для усунення потенційних збитків та інших ризиків відповідача, пов'язаних із забезпеченням позову.

Розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв'язку із забезпеченням позову.

Підстави для обов'язкового вжиття заходів зустрічного забезпечення, передбачені частиною 3 статті 154 ЦПК України, відсутні.

Позивач у заяві про забезпечення позову вказав, що у заходах зустрічного забезпечення необхідності немає, однак якщо суд вважає за необхідне застосувати заходи зустрічного забезпечення, він пропонує накласти арешт на частину коштів у розмірі 685 678,28 грн., що належатимуть йому до стягнення та будуть знаходитись на рахунках міськрайонного ВДВС по Харківському району та м. Люботину ГТУЮ у Харківській області за виконавчим провадженням № 54675556 про стягнення на користь ОСОБА_1 6 251 250,00 грн.

Проте, предметом зустрічного забезпечення не можуть бути кошти на рахунках виконавчої служби, які надійдуть у майбутньому. Крім того, згідно даних Автоматизованої системи виконавчого провадження, вказане позивачем виконавче провадження №54675556 зупинено.

Аналізуючи наведене, слід зазначити, що зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову. Оскільки відсутні підстави для забезпечення позову, відсутні також підстави і для вжиття заходів зустрічного забезпечення.

Враховуючи те, що ухвалу судді постановлено з додержанням норм процесуального права, підстав для її зміни або скасування не вбачається.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до постановлення помилкової ухвали.

Керуючись ст.ст.367, 368, п. 1 ч. 1 ст.374, ст.375, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу судді Ленінського районного суду м. Харкова від 23 червня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В.Бурлака

Судді С.С.Кругова

О.В.Маміна

Повний текст постанови складено 07 листопада 2018 року.