Справа № 161/7172/17 Головуючий у 1 інстанції: Гринь О.М.
Провадження № 22-ц/773/94/18 Категорія: 30 Доповідач: Матвійчук Л. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2018 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Матвійчук Л.В.,

суддів - Федонюк С.Ю., Киці С.І.,

з участю секретаря - Лимаря Р.С.,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - Лялюги Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Електротермометрія» про стягнення моральної шкоди завданої трудовим каліцтвом за апеляційною скаргою відповідача публічного акціонерного товариства «Електротермометрія» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 листопада 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2017 року позивач ОСОБА_3 звернулась до суду з даним позовом обгрунтовуючи його тим, що 13 травня 1975 року вона була прийнята на роботу учнем фрезерувальника в механічний цех Луцького приладобудівного заводу, правонаступником якого є ПрАТ «Електротермометрія». 13 лютого 1981 року о 22 год. 30 хв., перебуваючи на роботі, в зв'язку з незабезпеченням підприємством безпечних умов праці, вона отримала тяжку травму правої кисті руки. За результатами розслідування вказаного нещасного випадку на виробництві роботодавцем було складено відповідний акт за формою Н-1 від 14 лютого 1981 року. Вважає, що причиною нещасного випадку, який з нею трапився, є технічна причина, а саме: не спрацювання фіксатора зупинки стола горизонтально - фрезерного станка, який повинен був спрацювати після відведення стола при зміні деталей. Внаслідок нещасного випадку на виробництві вона отримала ушкодження здоров'я у вигляді різаних ран ІІ та ІІІ пальців правої кисті з пошкодженням розгиначів ІІІ-го пальця правої кисті, відкритий вивих головки ІІ-ї фаланги ІІІ-го пальця правої кисті. 26 липня 2012 року висновком Луцької МСЕК їй вперше встановлено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 10 відсотків довічно. Вказує, що внаслідок ушкодження сухожиль пальців вона не може повноцінно користуватись правою рукою, що супроводжується постійним фізичним болем та душевними стражданнями. Отримане нею ушкодження здоров'я є непоправним. Пережиті страждання та завдану їй моральну шкоду вона оцінює в 100 000 грн.. У зв'язку з наведеним росить стягнути з ПрАТ «Електротермометрія» моральну шкоду у зв'язку з отриманим трудовим каліцтвом в розмірі 100 000 грн.

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 17 листопада 2017 року позов задоволено частково.

Ухвалено стягнути з публічного акціонерного товариства «Електротермометрія» в користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, 20000,00 грн. (двадцять тисяч) гривень моральної шкоди, у зв'язку з отриманням трудового каліцтва 13 лютого 1981 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Електротермометрія» в дохід держави 640,00 грн. (шістсот сорок) гривень судового збору.

Відповідач публічне акціонерне товариство «Електротермометрія» подало апеляційну скаргу на це рішення суду в якій, покликаючись на порушення норм матеріального і процесуального права просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В суді апеляційної інстанції під час розгляду справи представник відповідача ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала з викладених в ній мотивів, а представник позивача ОСОБА_2 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 13 травня 1975 року ОСОБА_3 була прийнята на роботу учнем фрезерувальника в механічний цех Луцького приладобудівного заводу, правонаступником якого є ПрАТ «Електротермометрія», що підтверджується копією трудової книжки позивача (а.с.7-8,9). 13 лютого 1981 року о 22 год. 30 хв., під час виконання трудових обов'язків на підприємстві, з ОСОБА_3 трапився нещасний випадок, в результаті чого вона отримала виробничу травму у вигляді різаних ран ІІ та ІІІ пальців правої кисті з пошкодженням розгиначів ІІІ-го пальця правої кисті, відкритий вивих головки ІІ-ї фаланги ІІІ-го пальця правої кисті. За результатом розслідування нещасного випадку 14 лютого 1981 року було складено відповідний акт за формою Н-1, зі змісту якого вбачається, що причиною нещасного випадку були: незадовільний контроль і нагляд зі сторони ІТП цеху за виконанням працівниками правил техніки безпеки (а.с. 5-6).

Крім того встановлено, що 23 липня 2012 року Луцькою міською МСЕК ОСОБА_3, у зв'язку з отриманим нею трудовим каліцтвом, було встановлено ступінь втрати професійної працездатності в розмірі 10 % довічно (а.с. 10).

Постановою начальника відділення ВД ФССНВ у м. Луцьк від 17 серпня 2012 року № 0310/1228/1228/1 ОСОБА_3 було взято на облік у Фонді соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України та призначено страхові виплати (а.с.12).

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці, що передбачено ч. 3 ст. 153 КЗпП України.

Статтею 13 Закону України «Про охорону праці» передбачено, що роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання прав працівників у галузі охорони праці.

Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

За правилами, передбаченими ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 27.01.2004 р. (п. 4.1) зазначив, що ушкодження здоров'я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов'язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності заподіює йому моральні та фізичні страждання.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції на підставі встановлених в судовому засіданні фактів, які підтверджуються належними доказами, правильно визначив правовідносини між сторонами і застосував норми матеріального права, що регулюють ці правовідносини та обґрунтовано прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначений судом з врахуванням характеру моральних і фізичних страждань позивача, їх тривалості, ступінь вини працівника та підприємства у настанні нещасного випадку, інших обставин справи та вимог розумності і справедливості.

Доводи апеляційної скарги про те, що до спірних правовідносин слід застосовувати норми законодавства, яке було чинним на момент отримання травми - 13 лютого 1981 року та оскільки право на відшкодування шкоди в трудових відносинах закріплено лише в 2000 році, а відтак, у позивача не виникло право на відшкодування такої шкоди не заслуговують на увагу виходячи з наступного.

Спори щодо відшкодування заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я шкоди повинні вирішуватись за законодавством, яке було чинним на момент виникнення в потерпілого права на її відшкодування.

Законом України від 23.02.2007 року "Про внесення змін до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", що набрав чинності з 30.03.2007 року, виключено частину третю статті 34 Закону "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", яка передбачала право потерпілого на відшкодування моральної шкоди.

Отже, з цього часу застраховані громадяни, які потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, позбавлені права на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду соцстраху, яке вони мали відповідно до положень первинної редакції цього Закону.

Конституційний Суд України в своєму рішенні від 08.10.2008 року у справі N 1-32/2008 зазначені зміни до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" визнав такими, що відповідають Конституції України (є конституційними) з огляду на те, що право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Право на отримання потерпілим страхових виплат у разі настання стійкої втрати працездатності, у тому числі виплати компенсації за моральну шкоду, виникає у особи з дня встановлення їй стійкої втрати працездатності вперше висновком медико-соціальної експертної комісії.

А тому суд, встановивши вину підприємства в нещасному випадку, який стався з ОСОБА_3, що підтверджується дослідженими судом належними та допустимими доказами, прийшов до правильного висновку про відшкодування моральної шкоди роботодавцем ПАТ «Електротермометрія» відповідно до чинного законодавства на час встановлення стійкої втрати працездатності позивачу - 23.07.2012 року.

Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість судом розміру стягнутої моральної шкоди є безпідставними з огляду на таке.

Визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню позивачу, суд взяв до уваги роз'яснення викладені у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якої розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

Разом з тим, слід зазначити, що ні Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", ні КЗпП України, ні ЦК України не встановлено критерії визначення моральної шкоди в грошовому еквіваленті, не встановлено як мінімального, так і максимального розміру моральної шкоди.

Визначаючи розмір моральної шкоди 20000 грн. суд правильно врахував, що ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням позивачем трудових обов'язків, є незворотнім, обмежує її можливості вести активний спосіб життя, що призвело до втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагає від неї додаткових зусиль для організації свого життя.

Отже наведені відповідачем в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду в апеляційному порядку оскаржуваного рішення суду, були предметом розгляду в суді першої інстанції і не спростовують висновків суду та не містять підстав для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, яке постановлене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача публічного акціонерного товариства «Електротермометрія» залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 листопада 2017 року в даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді