Справа № 645/5869/17
Провадження № 2/645/915/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2018 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі :

головуючого судді - Шарка О.П

секретаря судових засідань - Христенко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Харківської міської ради, про припинення спільної часткової власності на домоволодіння та виділ частки із спільної часткової власності,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 20 грудня 2017 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Харківської міської ради, в уточненій редакції якого від 17 січня 2018 року просить суд виділити в натурі 3/8 частини житлового будинку з надвірними будівлями, а саме: приміщення 2-2, площею 8,9 кв.м, приміщення 2-1, площею 10,4 кв.м., частину приміщення І площею 6,4 кв.м., у житловому будинку «Б-1»; льох літ. «К», частину огорожі №1,2; хвіртку №3, сарай літ. «Н», що розташовані по АДРЕСА_1, припинити право спільної часткової власності ОСОБА_2 на 3/8 частини житлового будинку з надвірними будівлями за зазначеною адресою, у зв'язку з виділенням його частки майна в натурі, та визнати за ним права власності на виділене майно, як на окрему інвентарну одиницю.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що на підставі договору дарування від 04.10.2006, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Мітякіною С.З., зареєстрованого в реєстрі за № 4957 та зареєстрованого в електронному реєстрі власності на нерухоме майно 23.10.2006 року, позивачу належить 3/8 частини житлового будинку номер АДРЕСА_1. На земельній ділянці розміром 1339 кв. м. розташований житловий будинок літ «Б-1», шлакоблок, обкладений цеглою, житловою площею 33, 4 кв.м. та надвірні будівлі: дві вбиральні літ. «Ж, М», два сараї літ. «Д, Н», льох літ. «К», душ літ. «Л», огорожа 1-2. Інші частини домоволодіння належать відповідачам: 4/8 частини домоволодіння належить ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 10.07.1987 року, 1/8 частина домоволодіння належить ОСОБА_4 на підставі рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11.07.1991 року. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10.09.1992 року по цивільній справі № 2-165/192 затверджено мирову угоду про розподіл домоволодіння в натурі, визначено порядок користування земельною ділянкою згідно висновку судово - технічних експертиз від 25.11.1991 р. та 12.02.1992 року. Відповідно до вказаної угоди визнано право власності за ОСОБА_6 - матір'ю позивача, ОСОБА_2, 3/8 частини житлового дому з надвірними будівлями, які розташовані в АДРЕСА_1, виділено їй в користування у житловому будинку «Б-1» приміщення 2-2, площею 8, 9 кв. м., 2-1 площею 10, 4 кв. м., частину приміщення І площею 6. 4 кв. м., а також льох «К». частина огорожі № № 1, 2, хвіртку № 3. Крім вказаних будівель, ОСОБА_6 належав сарай літ. «Н», який рішенням виконавчого комітету від 05.09.06 року № 174/2 було узаконено. Визнано за ОСОБА_3 право власності на 4/8 частини і за ОСОБА_4 - на 1/8 частину житлового дому з надвірними будівлями АДРЕСА_1. Також, ухвалою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 10.09.1992 року ОСОБА_6 виділено у користування земельну ділянку площею 502 кв.м. з боку сусідньої ділянки №215 з окремим виходом на АДРЕСА_1. Визнано за ОСОБА_3 право власності на 4/8 частини і за ОСОБА_4 - на 1/8 частину житлового дому з надвірними будівлями АДРЕСА_1. Виділено ОСОБА_3 та ОСОБА_4 сумісно в житловому будинку літ. «Б-1» приміщення 2-2 площею 8, 4 кв. м., 1-2 площею 16, 8 кв. м., 1-І площею 10, 1 кв. м., І площею 9 кв. м. і II площею 2, 7 кв. м., а також сарай літ. «Д», вбиральню літ. «Ж», частину огорожі №№ 1, виділено в сумісне користування ОСОБА_3 та ОСОБА_4 земельну ділянку площею 837 кв. м. з боку сусідньої ділянки АДРЕСА_2. Ухвала суду від 10.09.1992 року була виконана. Були проведені необхідні переобладнання та розподіл земельної ділянки згідно судово - технічній експертизи, що затверджено актом про розподіл земельної ділянки та домоволодіння від 08.09.1992 року складеного судовим виконавцем, затвердженого нарсуддею Фрунзенського районного суду м. Харкова. Також позивач зазначає, що на даний час він бажає використати своє право на безоплатну приватизацію земельної ділянки, для чого йому необхідно виділити свою частину домоволодіння, і зареєструвати своє право власності на виділене майно в єдиному реєстрі прав власності на нерухоме майно. Для цього необхідна згода всіх співвласників, які не бажають добровільно затвердити розподіл домоволодіння у нотаріуса, тому він змушений звернутися до суду.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги визнав у повному обсязі, надав суду пояснення, аналогічні викладеним вище.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні вимоги не визнала у повному обсязі, вважаючи їх необґрунтованими та безпідставними, зазначивши, що розподіл домоволодіння вже виконаний на підставі попередніх рішень суду.

ОСОБА_4 у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду повідомлялася заздалегідь і належним чином, причини неявки суду не повідомила.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, надав суду відзив на позовну заяву в якому просив справу розглянути у його відсутність, відмовити у задоволенні позову, зазначивши, що в будинку, який розташований по АДРЕСА_1 у складі житлового будинку наявні самочинно побудовані та переплановані приміщення, у зв'язку з чим самочинно збудоване нерухоме майно не є об'єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу (виділу) згідно з нормами ст.ст. 364, 367 ЦК України.

Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 3 ЦПК України встановлено право кожної особи звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У розумінні положення ст.3 ЦПК України захисту підлягає лише порушене право.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає вимоги сторін виключно в межах позову й на підставі наданих суду доказів в обґрунтування позову та заперечень до нього.

У ході судового розгляду встановлено, що позивачу ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 04.10.2006, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Мітякіною С.З., зареєстрованого в реєстрі за № 4957 та зареєстрованого в електронному реєстрі власності на нерухоме майно 23.10.2006 року, належить 3/8 частини житлового будинку номер АДРЕСА_1..

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10.09.1992 року по цивільній справі № 2-165/192 затверджено мирову угоду про розподіл домоволодіння в натурі, визначено порядок користування земельною ділянкою згідно висновку судово - технічних експертиз від 25.11.1991 р. та 12.02.1992 року.

Відповідно до вказаної угоди визнано право власності за ОСОБА_6 - матір'ю позивача, ОСОБА_2, 3/8 частини житлового дому з надвірними будівлями, які розташовані в АДРЕСА_1, виділено їй в користування у житловому будинку «Б-1» приміщення 2-2, площею 8, 9 кв. м., 2-1 площею 10, 4 кв. м., частину приміщення І площею 6. 4 кв. м., а також льох «К». частина огорожі № № 1, 2, хвіртку № 3.

Крім вказаних будівель, ОСОБА_6 належить господарча будівля - сарай літ. «Н» сарай літ.«Н», який рішенням виконавчого комітету Фрунзенської районної у м.Харкові ради від 05.09.06 року № 174/2 дозволено зберегти.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10.09.1992 року (справа 2-165/1992) затверджено мирову угоду, ОСОБА_6 виділено в користування земельну ділянку площею 502 кв. м. з боку сусідньої ділянки. Визнано за ОСОБА_3 право власності на 4/8 частини і за ОСОБА_4 - на 1/8 частину житлового дому з надвірними будівлями АДРЕСА_1.

Виділено ОСОБА_3 та ОСОБА_4 сумісно в житловому будинку літ. «Б-1» приміщення 2-2 площею 8, 4 кв. м., 1-2 площею 16, 8 кв. м., 1-І площею 10, 1 кв. м., І площею 9 кв. м. і II площею 2, 7 кв. м., а також сарай літ. «Д», вбиральню літ. «Ж», частину огорожі №№ 1,

Виділено в сумісне користування ОСОБА_3 та ОСОБА_4 земельну ділянку площею 837 кв. м. з боку сусідньої ділянки АДРЕСА_2.

Як вбачається з технічного паспорту, наданого позивачем, виготовленого 20 квітня 2006 року КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» на садибний (індивідуальний) житловий будинок, який розташований по АДРЕСА_1, на земельній ділянці загальною площею 1339 кв. м. розташований житловий будинок літ «Б-1», шлакоблок, обкладений цеглою, житловою площею 33, 4 кв.м. та надвірні будівлі: дві вбиральні літ. «Ж, М», два сараї літ. «Д, Н», льох літ. «К», душ літ. «Л», огорожа 1-2, також у складі житлового будинку наявні самочинно побудовані та переплановані приміщення. .

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом

У силу положень ст.ст. 21,24,41 Конституції України, ст.ст.319,358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності, кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Виходячи із цих норм, правовий режим спільної часткової власності визначається Главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом.

Відповідно ст. 375 ЦК України право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Згідно ч. 1ст. 23 Закону України «Про планування та забудову територій» будівництвом слід вважати здійснення нового будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту, впорядкування об'єктів градобудівництва, розширення та технічного переоснащення.

Слід зазначити, що в розумінні частини першої статті 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об'єкт, а й об'єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого об'єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об'єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності .

За змістом зазначеної норми для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 13 ч. 1 ст. 365 ЦК за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї (постанова Верховного Суду України від 16 січня 2012 р. у справі № 6-81цс11).

Право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці.

Самочинним також вважається будівництво хоча і на підставі проекту, але за наявності істотних порушень зазначених норм та правил як у самому проекті, так і при будівництві, за наявності рішень спеціально уповноважених органів про усунення порушень.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться в п.6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України №6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)», самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди не є обєктом права власності, і вони не можуть бути предметом поділу.

Відповідно до Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 55 від 18.06.2007 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України06 липня 2007 року за N 774/14041 (зі змінами) не підлягають поділу об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об'єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону.

Підпунктами «а», «б» і «в»пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» №20 від 22.12.1995 року передбачено, що судовий захист права власності громадян здійснюється шляхом розгляду справ за позовами про визнання права власності на майно, усунення інших порушень власності; про визначення порядку володіння, користування і розпорядження майном, що є спільною власністю; про поділ спільного майна або виділ з нього частки.

Частиною 3 ст. 357 ЦК України співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна.

Статтею 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власностіз дійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, затвердженою наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 р. N 55.

Так, згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 цієї Інструкції поділ об'єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об'єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об'єкту поштової адреси.

Відповідно до п.п. 3.1 п.3 Наказу Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 55 від 18 червня 2007 р. «Про затвердження Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна»(далі Інструкція) розрахунок часток у спільній власності на об'єкти нерухомого майна виконується за заявами всіх співвласників об'єктів нерухомого майна.

Таким чином, не підлягають поділу об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти нерухомого майна.

Така правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 04.12.2013 року у справі №6-130цс13.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 23 постанови №6 від 30.03.2012р. "Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України (про правовій режим самочинного будівництва)" роз'яснив, що при вирішенні питання про те чи є відхилення від проекту істотним і таким, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, суди повинні в кожному випадку з'ясувати, зокрема, наскільки збудована будівля за розміром відповідає площі, поверховості, розміщенню та іншим умовам, передбаченим проектом; як впливає допущене порушення з урахуванням місцевих правил забудови, громадських і приватних інтересів на планування, забудову, благоустрій вулиці, на зручність утримання суміжних ділянок тощо.

Згідно з п.п. 3.3 п. 3 Інструкції за відсутності згоди всіх співвласників щодо зміни часток питання вирішується в судовому порядку.

Пунктом 3.11 Інструкції визначено, що за наявності самочинно збудованих (реконструйованих, перепланованих) об'єктів нерухомого майна документи щодо виділу готуються тільки після визнання права власності на них відповідно до закону. Самочинно збудовані об'єкти нерухомого майна до розрахунку не включаються.

За таких обставин суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог, у зв'язку з чим у задоволенні позову слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1, 2, 4, 5, 12, 13, 76-89, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Харківської міської ради, про припинення спільної часткової власності на домоволодіння та виділ частки із спільної часткової власності - відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до апеляційного суду Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; на ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційного скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Надруковано в нарадчій кімнаті.

Головуючий-суддя: