АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1445/18Головуючий по 1 інстанції - ОСОБА_1
Категорія: 39 Доповідач в апеляційній інстанції - ОСОБА_2
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2018 року Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Бородійчука В.Г.

суддів Василенко Л.І., Фетісової Т.Л.

секретаря Анкудінова О.І.

розглянувши у судовому засіданні у місті Черкаси в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 11 червня 2018 року (ухвалене 11 червня 2018 року в приміщенні Шполянського районного суду Черкаської області під головуванням судді Побережної Н.П., повний текст якого виготовлено 19 червня 2018 року) у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: Шполянська державна нотаріальна контора про скасування свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності на спадкове майно, -

Вивчивши матеріали справи, заслухавши сторони, Апеляційний суд Черкаської області, -

в с т а н о в и в :

14 листопада 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: Шполянська державна нотаріальна контора про скасування свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності на спадкове майно.

В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_4 вказав, що 22 січня 2010 року померла його мати, ОСОБА_5, яка була зареєстрована та постійно проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 а с. Лебедин, Шполянський р-н, Черкаська обл.

Після її смерті спадкоємцем за законом першої черги являється позивач.

На день смерті спадкодавця позивач, як рідний син, постійно проживав із нею, і відповідно до ст. 1268 ЦК України, вважається таким, що прийняв спадщину, так як протягом строку, передбаченого ст. 1270 ЦК України, не заявив про відмову від неї.

Спадкове майно складається з земельної частки (паю) площею 1,88 га та житлового будинку з відповідними надвірними спорудами, що розташований за адресою: вул. Перемоги, 94 а с. Лебедин, Шполянський р-н, Черкаська обл.

Отримати свідоцтво про право на спадщину позивач не може, так як його мати померла на території Російської Федерації, куди вона виїжджала в гості, і свідоцтво про її смерть отримала рідна сестра матері, ОСОБА_3, що є спадкоємцем другої черги та відмовляється передати це свідоцтво позивачеві, як спадкоємцю першої черги.

Із вказаних підстав, Шполянська державна нотаріальна контора не приймає заяву позивача про відкриття спадкової справи.

В жовтні 2017 року позивачеві стало відомо про те, що ОСОБА_3, діючи умисно з метою заволодіння спадковим майном, ввела нотаріуса Шполянської державної нотаріальної контори в оману і ще 12 серпня 2010 року було заведено за її заявою спадкову справу (номер у спадковому реєстрі 49766421), а 29 вересня 2017 року в цій же нотаріальній конторі, ОСОБА_3 отримала свідоцтво про право на спадщину, чим грубо порушила права як спадкоємця першої черги. Тому позивач вважає, що такий правочин має бути визнаний недійсним.

Просив скасувати свідоцтво про право на спадщину на імя ОСОБА_3 та визнати за ним як за спадкоємцем першої черги право власності на спадкове майно, а саме земельну ділянку (пай) площею 1,88 га, розташовану в адміністративних межах Лебединської сільської ради та житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою вул. Перемоги, 94 а, с. Лебедин, Шполянського р-ну Черкаської обл., що належав матері позивача ОСОБА_5

Рішенням Шполянського районного суду Черкаської області від 11 червня 2018 року позов задоволено частково.

Визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право на спадщину за законом на імя ОСОБА_3, видане 29 вересня 2017 року, посвідчене державним нотаріусом Шполянської державної нотаріальної контори ОСОБА_6, зареєстрованим в реєстрі за № 1090.

В задоволенні позовних вимог щодо визнання за ОСОБА_4 права власності на спадкове майно відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 704,80 грн.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції мотивував свої висновки тим, в порушення вимог Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, державний нотаріус не зясував кола спадкоємців після смерті ОСОБА_5 та не повідомив їх про заведення спадкової справи, внаслідок чого свідоцтво про право на спадщину було видано спадкоємцю другої черги за наявності такого, що прийняв спадщину, спадкоємця першої черги. Також, сторонами повідомлено про наявність ще одного спадкоємця першої черги матері померлої ОСОБА_5 ОСОБА_7.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що свідоцтво про право на спадщину було видано передчасно, з порушенням порядку, встановленого Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, а тому скасував таке свідоцтво про право на спадщину.

Не погоджуючись із рішенням районного суду, ОСОБА_3 оскаржила його в установленому порядку до суду апеляційної інстанції.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_3 вказала, що судом першої інстанції при ухваленні рішення не було враховано, що заява про прийняття спадщини була подана нею в термін, передбачений ст. 1270 ЦК України та направлена до Шполянської державної нотаріальної контори поштою, так як державний нотаріус перебував у відпустці.

Згідно ст. 63 ЗУ «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобовязана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме.

Ні нотаріусу, ні ОСОБА_3 місце роботи чи проживання позивача відоме не було.

Крім того, вважає, що позивач не надав суду доказів, що постійно проживав разом із спадкодавцем, а тому не може вважатися таким, що прийняв спадщину згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України.

Враховуючи п. 3.15 глави 10 порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який передбачає, те, що якщо спадкоємець протягом шести місяців не подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв спадщину, ОСОБА_3 вважає, що позивач по справі ОСОБА_4 спадщину не прийняв.

Вважає, що висновки суду не відповідають обставинам справи, є помилковими, тому рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позову ОСОБА_4

Відповідно до п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У відповідності до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 22 січня 2010 року померла ОСОБА_5

Дана обставина підтверджується свідоцтвом про смерть, яке видано відділом запису актів громадянського стану адміністрації муніципального району «Дзержинський район» Калужської області № І-НК 730894 (а.с. 50).

Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина на спадкове майно, яке складається з земельної ділянки (пай) площею 1,88 га, розташованої в адміністративних межах Лебединської сільської ради та житлового будинку з надвірними спорудами, що розташованого за адресою вул. Перемоги, 94 а, с. Лебедин, Шполянського р-ну Черкаської обл.

Відповідно до ОСОБА_6 з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-017 від 11 серпня 2017 року уточнена площа вищезазначеної земельної ділянки 1,8762 га, та вказаний кадастровий номер вищезазначеної земельної ділянки - :02:001:0256 (а.с.39-40).

Також, судом першої інстанції було встановлено і дану обставину сторони не спростували, що спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_5 являються син померлої ОСОБА_4 та мати померлої ОСОБА_7

Відповідно до довідки № 2373 від 31 серпня 2017, виданої виконавчим комітетом Лебединської сільської ради Шполянського району Черкаської області, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, до дня смерті 2010 року постійно проживала та була прописана в с. Лебедин, Шполянського району, Черкаської області в будинку по вул. Перемоги, 98, який належить її на праві приватної власності. На час відкриття спадщини разом із спадкодавцем постійно проживав син ОСОБА_4 Малолітніх, неповнолітніх, недієздатних осіб, а також осіб дієздатність яких обмежена у спадкодавця немає. Заборони на нерухоме майно немає (а.с.21). Факт проживання разом ОСОБА_5 та ОСОБА_4 підтверджується також довідкою про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 2310 від 17 серпня 2017 року, виданою виконавчим комітетом Лебединської сільської ради Шполянського району Черкаської області (а.с.22).

Також беззаперечною обставиною являється те, що відповідач по справі ОСОБА_3 є сестрою померлої та спадкоємцем другої черги. Даний факт сторонами не оспорюється та підтверджений матеріалами справи, а саме свідоцтвом про народження серії ІІ-СР № 460884 від 29 липня 1986 року, місце реєстрації с. Лебедин, Шполянського району, Черкаської області, за яким ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, є дочкою ОСОБА_9 та ОСОБА_7 (а.с.36), та свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-СР № 468245 від 01 липня 1988, місце реєстрації с. Топильна, Шполянського району, Черкаської області, згідно з яким, ОСОБА_10 та ОСОБА_8 зареєстрували шлюб 16 липня 1988 року, актовий запис № 5, після якого дружина змінила прізвище на «Кочнєва» (а.с.37).

Відповідно до ОСОБА_9 зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 49511726 від 18 жовтня 2017 року, наданого приватним нотаріусом ОСОБА_11, за фактом смерті ОСОБА_5, що померла 22 січня 2010 року, в Шполянській державній нотаріальній конторі 12 серпня 2010 року заведена спадкова справа № 269/2010. 29 вересня 2017 року видане чинне свідоцтво про право на спадщину (а.с.7-19).

Відповідно до матеріалів спадкової справи після смерті ОСОБА_5, померлої 22 січня 2010 року, 12 серпня 2010 року до Шполянської державної нотаріальної контори надійшла заява від ОСОБА_3, яка датована 22 липня 2010 року, про прийняття спадщини після смерті її сестри ОСОБА_5 (а.с.33, 37), запис про посвідчення підпису ОСОБА_3 нотаріусом ОСОБА_12 підтверджується Інформаційною довідкою з Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів № 27096025 від 12 серпня 2010 року (а.с.33).

В матеріалах спадкової справи наявна Інформаційна довідка зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 49284616 від 29 вересня 2017 року про наявність у державного нотаріуса Шполянської державної нотаріальної контори ОСОБА_6 спадкової справи № 269/2010, заведеної за фактом смерті ОСОБА_5, померлої 22 січня 2010 (а.с.38).

29 вересня 2017 на імя ОСОБА_3 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5, померлої 22 січня 2010 року, посвідчене державним нотаріусом Шполянської державної нотаріальної контори ОСОБА_6

Також, нотаріусом ОСОБА_6 був виданий ОСОБА_6 з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 98883736 від 29 вересня 2017 (а.с.43), в якому підтверджувалась інформація, зазначена свідоцтві про право на спадщину за законом.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців)

Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Ч.ч. 1,2 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки.

Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено обовязок нотаріуса у разі відкриття спадкової справи зясувати коло спадкоємців померлої особи та розяснити їм їхнє право на прийняття спадщини чи відмову від прийняття спадщини.

Як вже було вищезазначено, спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_5 є син померлої ОСОБА_4 та мати померлої ОСОБА_7

Позивач по справі, в силу вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України прийняв спадщину, оскільки на момент смерті постійно проживав із померлим спадкодавцем і протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України не заявив про відмову від спадщини. Дані обставини підтверджуються довідками, наданими Лебединською сільською радою на запит суду, з яких вбачається, що власником двору, по вул. Перемоги, 94-а вул. с. Лебедин, Шполянський р-н, Черкаська обл. являється ОСОБА_5, а членом двору ОСОБА_4, який і зареєстрований у даному домоволодінні по даний час. ОСОБА_3 являється власником ? частини іншого домоволодіння по вул. Перемоги, 94 а с. Лебедин, Шполянський р-н, Черкаська обл.

Крім того, посилання ОСОБА_3 про недоведеність позовних вимог в цій частині спростовуються також наявними в матеріалах справи довідками № 2373 від 31 серпня 2017, виданої виконавчим комітетом Лебединської сільської ради Шполянського району Черкаської області (а.с. 21) та № 2310 від 17 серпня 2017 року про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданою виконавчим комітетом Лебединської сільської ради Шполянського району Черкаської області (а.с. 22).

Матеріали справи не містять доказів того, що державний нотаріус зясовував коло спадкоємців після смерті спадкодавця ОСОБА_5 та повідомляв їх про заведення спадкової справи. Сторони не спростували даного факту та не надали суду доказів протилежного.

Тому висновок районного суду про те, що свідоцтво про право на спадщину було видано спадкоємцю другої черги передчасно, за наявності спадкоємців першої черги, один з яких в силу вимог ст. 1268 ЦК України прийняв спадщину, є правильним. Тому, скасування такого свідоцтва на спадщину є правомірним і таким, що дає підстави суду захистити порушені права позивача.

Щодо висновку районного суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання права власності на спадкове майно, апеляційний суд вважає його також законним і обгрунтованим, оскільки визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

У матеріалах справи відсутні докази того, що позивач по справі ОСОБА_4 звертався до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, як і відсутня постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій по видачі свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_4

У відповідності ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанцій не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, Апеляційний суд Черкаської області, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 11 червня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: Шполянська державна нотаріальна контора про скасування свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності на спадкове майно залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Головуючий

Судді

Повний текст постанови виготовлено 08 листопада 2018 року.