справа № 2/325/12/2018р.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2018 року смт. Приазовське

Приазовський районний суд Запорізької області у складі головуючого судді Васильцової Г.А., при секретарі Міняйло А.П., за участю представника відповідача адвоката ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Приазовського районного суду Запорізької області цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором;

В С Т А Н О В И В:

30 жовтня 2017 року ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 21.07.2008 року в сумі 81947,73 гривні, яка складається з: заборгованості за кредитом 7665,79 грн, заборгованості по процентам за користування кредитом 67041,57 грн; заборгованості за пенею та комісією 3100,00 грн, штрафів у розмірі 4140,37 грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 1600,00 грн..

Позивач в позовній заяві зазначає, що 21.07.2008 року між публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», (далі ПАТ КБ "ПриватБанк") та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № б/н, згідно якого останній отримав у позивача кредит у розмірі 2500,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку» складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Відповідно до п.3.2, п.3.3 Умов та правил надання банківських послуг клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт

Зазначеним договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих в період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат.

ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

Відповідно до п.6.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Згідно п.6.6 Умов та правил надання банківських послуг у разі невиконання зобовязань за договором, на вимогу банку виконати зобовязання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплатити винагороди банку. Відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг при пропущенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобовязань, передбачених цим договором, більше ніж на 120 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 250грн. + 5% від суми позову. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. У зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 30.09.2017 року має заборгованість в сумі 81947,73 грн., яка складається з: 7665,76 грн. заборгованість за кредитом; 670041,57 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3100,00 грн заборгованість за пенею та комісією. А також штрафів відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг в сумі 250 грн. (фіксована частина) та 3890,37 грн. (процентна складова). У звязку з цим, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором б/н від 21.07.2008 року в сумі 81947,73 грн. Крім того, просить стягнути з відповідача судові витрати, а саме суму судового збору у розмірі 1600,00 грн.

У звязку з тим, що позовна заява була подана по нормам ЦПК, діючому на той час, ухвалою суду від 07 листопада 2017 року по вказаній цивільній справі було відкрито провадження та справа була призначена до розгляду за правилами загального провадження.

За клопотанням відповідача 06 грудня 2017 року судом була постановлена ухвала, згідно якої було зобовязано позивача в строк до 26 грудня 2017 року надати суду детальний розрахунок заборгованості за договором № б/н від 21.07.2008 року, укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2, із зазначенням формули розрахунку відсотків і бази їх нарахування; відомості щодо строку дії кредитної картки, отриманої ОСОБА_2 21.07.2008 року відповідно до його заяви від 21.07.2008 року, відомості про її перевипуск, розмір її кредитного ліміту.

Проте, зазначені документи суду не були надані.

Ухвалою Приазовського районного суду від 26 грудня 2017 року повторно було зобовязано позивача в строк до 12 січня 2018 року надати суду детальний розрахунок заборгованості за договором № б/н від 21.07.2008 року, укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2, із зазначенням формули розрахунку відсотків і бази їх нарахування; відомості щодо строку дії кредитної картки, отриманої ОСОБА_2 21.07.2008 року відповідно до його заяви від 21.07.2008 року, відомості про її перевипуск, розмір її кредитного ліміту.

11.01.2018 року на електронну адресу суду надійшли витребувані судом докази.

За зверненням відповідача до Мелітопольського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги було призначено представника адвоката ОСОБА_1, про що свідчить довіреність від 17.01.2018 року.

Представник відповідача адвокат ОСОБА_1 надав суду відзив на позовну заяву та клопотання про витребування доказів по справі, в якому просив зобовязати позивача надати суду для огляду оригінали заяв позичальника про отримання кредитих карток 5577 2129 0485 4075 з терміном дії з 21.07.2008 року до грудня 2011 року та 5577 2127 1328 1882 з терміном дії з 02.09.2011 року до червня 2015 року.

Ухвалою суду від 02 лютого 2018 року судом було витребувано у позивача для огляду у судовому засіданні оригіналів заяв позичальника про отримання кредитних карток 5577 2129 0485 4075 з терміном дії з 21.07.2008 року до грудня 2011 року та 5577 2127 1328 1882 з терміном дії з 02.09.2011 року до червня 2015 року.

Відповіді на відзив позивачем у встановлений судом строк не надано.

Інших заяв та заперечень від учасників справи до суду не надходило.

Представник позивача в судовому засідання підтримав заявлені вимоги та просить суд їх задовольнити, пояснюючи тим, що ОСОБА_2 було отримано по заяві дві кредитні картки 21.07.2008 року та 02.09.2011 року, останнє поповнення картки 19.03.2015 року, а тому позивачем не пропущений строк звернення до суду.

Представник відповідача адвокат ОСОБА_1 в судовому засіданні позов не визнав, вважає, що позивачем пропущений строк звернення до суду, про що ним зазначено у відзиві; та пояснив, що позивачем надані Умови та правила надання банківських послуг, які підписані лише головою правління; підпису позичальника немає; надана позивачем до суду копія заяви позичальника від 21.07.2008 року не містить жодних відомостей про начебто отриману відповідачем банківську картку; надана суду заяву про перевипуск картки від 12.05.2010 року не може бути визнана судом як допустимим доказом, оскільки позивач взагалі не зазначав про її наявність, а лише після неодноразового винесення судом ухвал про витребування доказів, ця заява надана суду вже під час розгляду справи по суті.

Відповідно до відзиву на позовну заяву, представник відповідача адвокат ОСОБА_1 стосовно строку позовної давності зазначив, що, якщо вважати, що все таки відповідач отримав кредитну картку по заяві від 21.07.2008 року, то термін її дії закінчився 01 січня 2012 року, яка і є кінцевою датою дії кредитного договору. Тобто, кінцевою датою основного зобовязання за кредитним договором є 31 грудня 2011 року і перебіг позовної давності за основним зобовязанням почався з дня, наступного за днем закінчення дії кредитної картки, тобто з 01 січня 2012 року. Відповідно днем спливу строку позовної давності за основною вимогою є 01 січня 2015 року. Відповідно до ст.. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Таким чином, позовна давність щодо вимог про стягнення боргу за відсотками та пені спливла, як і за основним зобовязанням 01 січня 2015 року. Зазначене повністю підтверджене ВСУ при розгляді справ № 6-126цс13, № 6-698цс, № 6-1295цс15. Також, зазначає, що за наданим позивачем розрахунком заборгованості за кредитним договором відповідач начебто сплачував суми в рахунок погашення заборгованості до 19 березня 2015 року. Однак, сам розрахунок не є належним доказом здійснення банківських чи касових операцій, а будь-яким належним платіжним документом чи іншим доказом вказані обставини, зазначені у розрахунку заборгованості, позивачем не підтвердженні. Крім того, він як представник відповідача наполягає, що відповідач жодних платежів позивачу протягом 2012-2017 року за жодним кредитним договором не вносив.

Відповідач у судове засідання не з′явився, належним чином був повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, не повідомив суд про причину своєї неявки.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача адвоката ОСОБА_1, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

За змістом ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до положень ст.ст. 526, 611, 623, 625 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обовязковим для виконання сторонами(ст. 629 ЦК України).

За змістом ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, за укладеним між сторонами по справі договором № б/н від 21.07.2008 року ОСОБА_2І отримав картку кредитка «Універсальна» № 854075 (дата відкриття 21.07.2008 року; термін дії 12/11), зі встановленим первісно кредитним лімітом у сумі 2500 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 7).

Пунктами 3.2, 3.3 Правил користування платіжною карткою, що є складовими Умов та правил надання банківських послуг, передбачено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (збільшити або зменшити) кредитний ліміт.

Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки /а.с. 49/ кредитний ліміт змінювався з 2500 гривень до 8300 гривень.

Згідно з пунктом 5.3 Правил користування платіжною карткою, що є складовими Умов та правил надання банківських послуг, строки і порядок погашення по кредиту (кредитний ліміт, кредитна лінія) по платіжним карткам з установленим мінімальним обовязковим платежем приведено в памятці клієнта, що є невідємною частиною договору. Платіж включає плату за користування кредитом, передбачену Тарифами, і частину заборгованості за кредитом.

Пунктом 5.4 Правил користування платіжною карткою визначено, що строк погашення по кредиту (кредитний ліміт, кредитна лінія) по платіжним карткам без установленого мінімального обовязкового платежу, проводиться в наступному порядку: строк погашення процентів по кредиту щомісячно за попередній місяць; строк погашення кредиту в повному обсязі не пізніше останнього дня місяця, зазначеного на платіжній картці (в полі month).

Отже, сторони кредитного договору встановили строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобовязання, яке виникло на основі цього договору.

Згідно довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» /а.с. 56 з.б./ за укладеним між сторонами договором від 21.07.2008 року ОСОБА_2 було видано дві картки: № 854075 (дата відкриття 21.07.2008 року; термін дії 12/11) та № 81882 (дата відкриття 02.09.2011 року; термін дії 06/15).

Посилання представника відповідача про те, що ОСОБА_2 взагалі не отримував картки судом не може бути прийняти до уваги, оскільки з наданого як розрахунку /а.с. 4-6/ так і виписки банку про рух коштів /а.с. 52-54/ вбачається, що відповідачем здійснювалися банківські операції з кредитними картками № 854075 та № 81882.

Проте, суд не приймає до уваги як належний доказ надану позивачем іншу заяву про отримання ОСОБА_2 картки від 12 травня 2010 року, з огляду на наступне:

Відповідно до ч. 4 ст. 77 ЦПК України, суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно ч. 2 ст. 83 ЦПК України, позивач повинний подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідно до ч. 8 ст. 83 ЦПК України, докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються.

Крім того, надана заява не стосується обставин, які оспорюються сторонами у справі, бо як вбачається з суті самої заяви - це вже інші відносини між сторонами справи та стосується іншого кредитного договору, укладеного між сторонами саме 12.05.2010 року, про що також свідчить довідка банку про отримання ОСОБА_2 саме двох карток № 854075 (дата відкриття 21.07.2008 року; термін дії 12/11) та № 81882 (дата відкриття 02.09.2011 року; термін дії 06/15).

Як вбачається з наданого суду розрахунку заборгованості за договором № б/н від 21.07.2008 року відповідачем по декілька разів на рік з часу укладення договору і до 19.03.2015 року вчинялися дії щодо виконання зобовязань, здійснювалося погашення заборгованості за наданим кредитом. Останній платіж в сумі 200 грн., який вніс відповідач в рахунок погашення заборгованості за вказаним договором, був здійснений 19.03.2015 р., після чого зобов'язання за договором не виконувались (а.с. 4-6).

Банк звернувся до суду з позовом 30.10.2017р. (а.с. 2).

За змістом частини третьої статті 254 ЦК України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю (ч. 1 ст. 258 ЦК України).

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

За зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобовязаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобовязання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (частина пята статті 261 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252 - 255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності повязується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Як зазначалося вище, позичальник здійснював платежі в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором до 19.03.2015 р. В подальшому ОСОБА_2 припинив оплату чергових платежів. За укладеним між сторонами договором було видано дві картки: термін дії картки № 854075 встановлений до 12/11 (місяць/рік) та картки 81882 встановлений до 06/15 (місяць рік). Кредитор звернувся до суду з вимогами про стягнення заборгованості за кредитом 30.10.2017р.

Оскільки умовами укладеного між сторонами договору встановлені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Отже, аналізуючи умови кредитного договору та зміст зазначених правових норм, суд приходить до висновку про те, що у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Вказана правова позиція викладена постановах Верховного Суду України від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-169цс14, від 19 листопада 2014 року у справі № 6-160цс14.

Представником відповідача зроблено заяву про застосування наслідків спливу позовної давності.

Зважаючи на заяву представника відповідача про застосування позовної давності, суд приходить до висновку про наявність підстав для застосування строку позовної давності відповідно до положень ст.ст. 257, 261 ЦК України.

У звязку з чим, з відповідача в межах заявлених позовних вимог підлягає стягненню заборгованість в межах строку загальної позовної давності за період з 19.03.2015 р. по 30.10.2017 р. з урахуванням відсоткових ставок та Умов та правил надання банківських послуг в розмірі 8437,48 грн. (заборгованість за відсотками), та в межах строку спеціальної позовної давності за період з 31.10.2016 р. по 30.10.2017р. 1100,00 грн. (заборгованість за пенею).

У задоволенні вимог Банку про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом за період до 19.03.2015 р., а також пені до 31.10.2016 р. слід відмовити за пропуском строку позовної давності.

Далі, за змістом ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2ст. 549 ЦК України)

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3ст. 549 ЦК України).

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

За положеннями ст. 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Такого висновку дійшов Верховний Суд України, виклавши правову позицію із цього питання, зокрема у постанові від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15.

Штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

За таких обставин відсутні підстави для задоволення позову в частині вимог про стягнення штрафів.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що неналежне виконання позичальником зобовязань за договором підтверджене доказами та виходячи із встановлених ст. 526 ЦК України загальних умов виконання зобовязання і передбаченого ст. 629 ЦК України принципу обовязковості договору, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь Банку підлягає стягненню сума заборгованості у розмірі 17203,27 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом у розмірі 7665,79 гривень, заборгованість за відсотками за період з 19.03.2015 р. по 30.10.2017 р. 8437,48 грн., заборгованість за пенею за період з 31.10.2016 р. по 30.10.2017 р. 1100 грн.

На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог суму судового збору в розмірі 335 грн. 89 коп..

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81-82, 89, 141, 209, 247, 279, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 «Приватбанк» (, к/р 3111, МФО: 305299) суму заборгованості за кредитним договором № б/н від 21.07.2008 року у розмірі 17203 (сімнадцять тисяч двісті три) гривні 27 копійок, яка складається із: 7665,79 грн. - заборгованості за кредитом; 8437,48 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1100,00 грн. заборгованість за пенею.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 «Приватбанк» (, к/р 3111, МФО: 305299) витрати по сплаті судового збору в розмірі 335 (триста тридцять пять) гривень 89 копійок.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення, апеляційної скарги.

Відповідно до п.п. 15.5) п.п. 15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України (в новій редакції), до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст рішення складений 01.03.2018 року.

Суддя Г.А. Васильцова