Справа № 288/1556/17
Провадження № 2/288/321/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2018 року смт. Попільня

Попільнянський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді - Рудник М. І.,

при секретарі - Нечипоренко М.І.,

з участю представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Попільня Житомирської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гетьман ОСОБА_4» про визнання недійсними договорів оренди землі,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (далі позивач) звернулась до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гетьман ОСОБА_4» (далі відповідач) про визнання недійсними договорів оренди землі, в якому вказує, що вона на підставі Державних актів на право власності на земельну ділянку є власником земельних ділянок площею 3,9103 га та 3,5059 га, які розташовані на території Ходорківської сільської ради Попільнянського району Житомирської області та мають цільове призначення для ведення особистого селянського господарства.

В липні 2016 року були укладені договори оренди її земельних ділянок із відповідачем.

Позивачка дізналась, що право оренди за вказаними договорами зареєстровано 31.07.2017 року державним реєстратором.

Крім того, їй стало відомо, що на її земельні ділянки зареєстровано право оренди, на підставі договорів оренди землі укладених 20 серпня 2011 року між нею та відповідачем, строк дії договорів 10 років.

Таким чином вказані договори оренди землі є діючими і дійсні до 2021 року, мають свої умови договору, які є обовязковими для виконання сторонами.

За час дії договорів оренди землі були укладені інші договори оренди в 2016 році та відбулась їх державна реєстрація в 2017 році, після якої сторони договорів набули взаємних прав та обовязків.

Тобто на даний час, одночасно, існують два діючі договори оренди її земельних ділянок. За вказаних обставин договори оренди від 20.07.2016 року укладені в період дії договорів оренди від 20.08.2011 року, тому не відповідають вимогам чинного законодавства.

Позивач просить визнати недійсними договори оренди земельної ділянки площею 3,5059 га, кадастровий номер № :05:000:0169, та земельної ділянки площею 3,9103 га, кадастровий номер № :05:000:0154, укладені 20.07.2016 року між нею та ТОВ «Гетьман Самойлович-Агро».

Представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні не визнав позовні вимоги, просив відмовити в їх задоволенні та надав до суду відзив в якому вказав, що право на позов в особи виникає лише тоді, коли її право, свобода чи інтерес, або порушене, або невизнані, або оспорюються. Під час укладення договорів оренди земельних ділянок площею 3,5054 га та площею 3,9103 га, 20.07.2016 року між сторонами було дотримано вимоги чинного законодавства України, в тому числі і ст. 203 ЦК України. ОСОБА_3 мала необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення ОСОБА_3 було вільним і відповідало її внутрішній волі, чого не заперечує в своєму позові та не посилається на цю обставину, як на підставу недійсності оспорюваних договорів і сама позивачка. Договори оренди укладені у формі, встановлені законом, відповідно до типової форми договору оренди землі, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 03.03.2004 року № 220 з відповідними змінами. Також, під час розгляду справи, суд зобов'язаний з'ясувати у позивача, яке саме право позивача порушене і в чому конкретно виразилось порушення цього права, яке належить саме позивачу.

Суд, вислухавши представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю.

Як вбачається з копій Державних актів на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 151104 та серії ЯЕ № 770615, виданих Попільнянською районною державною адміністрацією 02 грудня 2008 року та 19 серпня 2009 року, відповідно, ОСОБА_3 на підставі розпоряджень Попільнянської райдержадміністрації від 22 лютого 2007 року за № 74 та від 16 травня 2007 року за № 242, є власником земельних ділянок площею 3,5059 га та площею 3,9103 га, які розташовані на території Ходорківської сільської ради Попільнянського району Житомирської області, цільове призначення ведення особистого селянського господарства, акт зареєстровано у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 16, кадастровий номер земельної ділянки :05:000:0169 та за № 65, кадастровий номер :05:000:0154.

Відповідно до копій договорів оренди землі від 20 серпня 2011 року ОСОБА_3 (орендодавець) та ТОВ «Гетьман Самойлович-Агро» (орендар), уклали Договори оренди землі на підставі Державних актів на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 151104, кадастровий номер земельної ділянки :05:000:0169 та серії ЯЕ № 770615, кадастровий номер :05:000:0154, в оренду передано земельні ділянки, загальною площею 3,5059 га та площею 3,9103 га, договори укладено на 10 років, орендна плата складає 3,0 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Згідно копій договорів оренди землі від 20 липня 2016 року ОСОБА_3 (орендодавець) та ТОВ «Гетьман Самойлович-Агро» (орендар), уклали Договори оренди землі на підставі Державних актів на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 151104, кадастровий номер земельної ділянки :05:000:0169 та серії ЯЕ № 770615, кадастровий номер :05:000:0154, в оренду передано земельні ділянки, загальною площею 3,5059 га та площею 3,9103 га, договори укладено на 10 років, орендна плата складає 8 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що становить 12082,55 гривень за один рік оренди.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна, сформованих 27.12.2017 року Центром надання адміністративних послуг при Попільнянській РДА Житомирської області, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 31 липня 2017 року були зареєстровані договори оренди землі, видані 20 липня 2016 року, термін оренди 10 років, Орендарем зазначено: Товариство з обмеженою відповідальністю «Гетьман Самойлович-Агро», Орендодавцем зазначено: ОСОБА_3, обєкт нерухомого майна земельні ділянки загальною площею 3,5059 га та 3,9103 га, розташовані на території Ходорківської сільської ради Попільнянського району Житомирської області, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, кадастрові номери: :05:000:0169 та :05:000:0154, відповідно.

Як вбачається з повідомлення № 6-0.31-1001/116-17 від 29.12.2017 року виданого Відділом у Попільнянському районі Головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області, на земельні ділянки площею 3,5059 га та площею 3,9103 га, Відділом Держкомзему у Попільнянському районі, були зареєстровані договори оренди в Книзі записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі, між власником земельних часток (паїв) ОСОБА_3 та субєктом господарювання ТОВ «Гетьман ОСОБА_4». Договори оренди згідно кадастрової системи на даний час зареєстровані з ТОВ «Гетьман ОСОБА_4» 31.07.2017 року, терміном на 10 років.

Судом встановлено, що вказані Договори оренди землі, укладені у письмовій формі, в установленому законом порядку пройшли державну реєстрацію, є укладеними, а отже оспорювані, волевиявлення позивача було направлено на укладення угод, які вона підписувала, а тому відсутні правові підстави для визнання договорів оренди землі недійсними з підстав, передбачених частиною третьою статті 203, частиною першою статті 215 ЦК України.

Варто звернути особливу увагу на ту обставину, що оспорювані позивачем договори оренди землі були укладені між тими самими сторонами і стосовно того ж самого предмету - земельні ділянки з відповідними кадастровими номерами, а відтак сторони договору, погодивши всі істотні умови та погодившись з ними, виклали умови договорів оренди землі, що були укладені між сторонами в 2011 році, в новій редакції, збільшивши при цьому суму орендної плати, не змінивши термін дії договору, а також виклавши інші умови договору, які відповідали діючому законодавству України, також провівши державну реєстрацію зазначених договорів у відповідності до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в державному реєстрі речових прав, який почав діяти з 01.01.2013 року.

Укладені договори оренди спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, так як земельні ділянки, що передані в оренду, використовуються відповідно до цільового призначення та умов договорів оренди землі.

Крім того, оспорювані позивачем договори належним чином виконувалися відповідачем та сплачувалася відповідна орендна плата за користування землею за 2016 - 2017 роки.

Відповідно до пункту 11 Договорів оренди землі від 20 липня 2016 року, встановлено, що орендна плата вноситься Орендарем щорічно до 31 грудня поточного року, шляхом її виплати Орендодавцю у грошовій формі, а саме: готівкою через касу підприємства або шляхом перерахування на банківський рахунок орендодавця за додатково вказаними ним реквізитами.

Що було виконано орендодавцем згідно відомостей на виплату грошей, орендна плата земельного паю за 2016-2017 роки, виданих ТОВ «Гетьман ОСОБА_4» 20.09.2016 року, 31.10.2016 року та 10.10.2017 року, ОСОБА_3 була нарахована та виплачена орендна плата згідно договорів оренди землі від 20 липня 2016 року.

Крім того, відповідно до ст. 125 Земельного Кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

А тому, відповідно до положень вказаної статті та з метою реалізації права оренди, було проведено реєстрацію договорів оренди.

В зв'язку з тим, що позивачем не наведено обставин, що свідчать про порушення, невизнання або оспорювання його прав, свобод чи законних інтересів в зв'язку з укладенням договорів оренди землі 20.07.2016 року, а тому позовна заява є безпідставною.

Відповідно до статті 12, статті 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Позивач під час розгляду справи, суду таких обставин не навів.

Частиною першою статті 76 ЦПК України, передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно частини першої статті 6, статті 35 Закону України «Про оренду землі», орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним Кодексом України, Цивільним Кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Спори, пов'язані з орендою землі, вирішуються у судовому порядку.

Відповідно до частини першої, третьої, пятої статті 203, частиною другою статті 207 ЦК України, зміст правочину не може суперечити Цивільному Кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частинами першою, третьою статті 215 ЦК України, передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою шостого статті 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочини може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Зазначений висновок суду узгоджується з правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 25 грудня 2013 року (справа № 6-94 цс 13), яка є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України, якою встановлено, що «однією з обовязкових умов визнання договору недійсним є порушення у звязку з його укладенням прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, а позивач посилається на формальне порушення закону у суду немає правових підстав для задоволення позову». За даних обставин, такі права та охоронювані законом інтереси позивача не порушено.

Як вбачається з правової позиції висловленої у постанові ВСУ у справі № 6-84цс14: «З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні ти суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні».

Верховний Суд України у постанові від 18 травня 2016 року у справі № 6-658цс15 висловив наступну обов'язкову для всіх судів України правову позицію: «Суд повинен установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цієї особи; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні».

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 9 грудня 2015 року по справі № 6-849цс15, де висловив наступну правову позицію: «З урахуванням ч. 1 ст. 3 ЦПК України, ч. 1 ст. 15 ЦК України, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення невизнання або оспорювання саме прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб яким надано право захищати права, свободи па інтереси інших осіб або державні, суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову ш їх задоволенні».

Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3.

Керуючись статтями 6, 35 Закону України «Про оренду землі»; статтями 15, 16, 203, 207, 215 ЦК України; статтями 4, 12, 13, 19, 23, 28, 48, 76, 78, 81, 128, 258, 259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гетьман ОСОБА_4» про визнання недійсними договорів оренди землі відмовити за безпідставністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Апеляційного суду Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Відповідно до пункту 15.5 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя Попільнянського

районного суду ОСОБА_5