Справа №639/7375/17
Провадження №2/639/555/18
12 лютого 2018 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді Баркової Н.В.,
за участю секретаря - Тіщенко А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 директора комунального підприємства «Харківські теплові мережі» ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди,-
11.12.2017 року до Жовтневого районного суду м. Харкова надійшла позовна заява позивача ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_2 директора комунального підприємства «Харківські теплові мережі» ОСОБА_3, в якій позивач просить суд стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 10 000 грн. 00 коп.
В обґрунтування позовних вимог позивач ОСОБА_1 посилається на наступні обставини. Так, 16.08.2016 року головний спеціаліст Відділу забезпечення діяльності регіональних представництв Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини ОСОБА_4 склала протокол про адміністративне правопорушення генерального директора комунального підприємства «Харківські теплові мережі» ОСОБА_3 17.08.2016 року даний протокол супровідним листом №20/205 був направлений до Комінтернівського районного суду м. Харкова, згідно з протоколом ОСОБА_1 є потерпілим. Суть адміністративного правопорушення ОСОБА_3 відмова в наданні позивачу дозволених даних із своєї декларації про майно, доходах, витратах та зобовязаннях фінансового характеру за 2014 р. В результаті головний інженер КП «ХТМ» ОСОБА_5 супровідним листом №38-1264 від 24.03.2016 року направив позивачу копію декларації ОСОБА_3 за 2014 р., тобто вказаної дії позивач очікував з моменту його звернення 02.02.2015 року, що становить 415 днів замість необхідних 5-ти днів відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації». Після ознайомлення з отриманою копією декларації ОСОБА_3 за 2014 рік позивач наводить дані з декларації ОСОБА_3 та його дружини ОСОБА_6 за 2014 рік та зазначає, що йому стало зрозуміло тривале небажання ОСОБА_3 виконати вимоги ст. 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» та приховування від ОСОБА_1 дуже важливої інформації, оскільки тільки заробітна плата ОСОБА_3 за 2014 р. складає 310 014 грн.
Постановою суду по справі №641/7153/ 16-п від 22.09.2016 року визнано ОСОБА_3 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 212-3 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді стягнення 25 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 425 грн., а також стягнуто судовий збір в розмірі 275 грн. 60 коп.
Як зазначає ОСОБА_1 своїми незаконними діями ОСОБА_3 спричинив йому, принциповому правозахиснику, непоправну моральну шкоду. Як на підставу своїх вимог позивач посилається ч.1 ст. 1167 ЦК України, визначає зміст моральної шкоди як страждань, спричинених йому відповідачем своїми незаконними діями, а саме, що дії заподіювача шкоди знайшли відображення в свідомості позивача, як потерпілого, викликали психічну реакцію. При цьому негативні зміни в охоронюваних законом благах відбиваються в його свідомості у формі негативних відчуттів (фізичних страждань) та переживань (моральних страждань). Позивач вважає, що компенсації підлягає моральна шкода, яка полягає як в безспірному погіршенні стану його здоровя, так і в його емоційній напрузі, переживаннях, повязаних з різкою зміною обставин. Негативні зміни в його психічному стані виражаються як в фізичних стражданнях так і в фізичній шкоді, які є складовою моральної шкоди. Позивач дає визначення фізичних страждань, фізичної шкоди, моральної шкоди та вказує, що компенсація останньої необхідна йому насамперед для усунення переживань, які були викликані спричиненою шкодою організму позивача та продовжують завдавати йому шкоду. Право позивача на охорону здоровя є по своєму змісту самостійним особистим немайновим правом, тісно повязаним з правом на здоровя. При цьому ОСОБА_1 предметом доказування по даній цивільній справі визначає сукупність юридичних фактів (юридичний склад), які становлять підставу позову. Підставою даного позову про компенсацію моральної (немайнової) шкоди є винне вчинення співвідповідачами протиправного діяння, яке потягло спричинення позивачу фізичних та моральних страждань. Предметом даного позову ОСОБА_1 визначає його субєктивне право на компенсацію такої шкоди у грошовій формі. Змістом позову є та дія, про вчинення якої просить позивач. Обовязок ОСОБА_3 по компенсації моральної шкоди виник при наявності одночасно наступних умов: - відчуття позивачем моральної шкоди (фізичного болю та страждань через протиправні дії ОСОБА_3, приниження честі та гідності), тобто наявність негативних змін у психічній сфері позивача, які відображаються у відчутті ним фізичних та моральних страждань; - неправомірна дія ОСОБА_3, оскільки протиправність його дій полягає в протиріччі нормам обєктивного права; причинний зв'язок між неправомірними діями ОСОБА_3 та моральною шкодою, спричиненою позивачу, тобто замість причинного звязку полягає в тому, що скоєне неправомірне діяння є причиною, що обовязково тягне спричинення позивачу моральної шкоди; - вина ОСОБА_3 в формі умислу, яка повністю доведена постановою суду, що набрала чинності.
В подальшому, в уточненому позові від 23.01.2018 року (а.с.33), посилаючись на те, що в 2015 році сума коштів на рахунках в банках у ОСОБА_3 збільшилась майже на 800000 грн., а у його дружини - на 1200000 грн., позивач збільшив позовні вимоги і просив стягнути з генерального директора комунального підприємства «Харківські теплові мережі» ОСОБА_3 на користь позивача моральну шкоду в сумі 800000 грн., тобто в розмірі збільшення на рахунках в банках ОСОБА_3 в 2015 році.
Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Харкова 12.12.2017 року відкрито провадження у даній цивільній справі та призначено її до судового розгляду на 12.01.2018 року о 10.00 годині.
12.01.2018 року судове засідання відкладено через першу неявку відповідача, якому в ухвалі суду відповідно до вимог ЦПК України в редакції Закону України від 03.10.2017 року, що набув чинності 15.12.2017 року, розяснено право та наданий строк для надіслання суду та позивачу відзиву на позов, призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження.
Згідно зі ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до ч.1 ст. 281 ЦПК України про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу.
Належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання12.02.2017 року відповідач ОСОБА_3 або його представник з належно оформленими повноваженнями в судове засідання не зявився, причин неявки суду не повідомив, правом на відзив не скористався, із заявою про розгляд справи за його відсутності не звертався, у звязку з чим суд зі згоди позивача ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст.ст. 280, 281 ЦПК України.
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в їх збільшеному розмірі, звернувся до суду із вступним словом відповідно до викладених в позові обставин стосовно змісту моральної шкоди, при визначенні розміру останньої посилався виключно на збільшення сум на банківських рахунках ОСОБА_3 за 2015 рік, а підставою для стягнення моральної шкоди вважав постанову Комінтернівського районного суду м. Харкова від 22.09.2016 року, якою ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 212-3 КУпАП.
Суд, виходячи зі змісту позову та вступного слова позивача, дослідивши наявні у справі письмові докази, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовної заяви ОСОБА_1, враховуючи наступне.
Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
На підставі постанови судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 22.09.2016 року ОСОБА_2 директора комунального підприємства «Харківські теплові мережі» ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 212-3 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. В тексті постанови містяться посилання на протокол про адміністративне правопорушення та висновки особи, що його склала, перелічені інші докази, надається оцінка доводам особи, що притягується до адміністративної відповідальності та доводам ОСОБА_1, однак відсутні висновки про вчинення правопорушення ОСОБА_3 саме за обставин, на які посилається ОСОБА_1 в своєму позові, а саме відсутнє твердження про винність ОСОБА_3 у відмові в наданні позивачу дозволених даних із своєї декларації про майно, доходи, витрати та зобовязання фінансового характеру за 2014 р. у визначений час та за конкретних обставин.
Крім того, з наданої позивачем єдиного доказу - ксерокопії постанови судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 22.09.2016 року вбачається, що остання не набрала законної сили на момент отримання її ОСОБА_1 Інших доказів на підтвердження вчинення відповідачем протиправного діяння, у звязку з яким позивач просить відшкодувати йому моральну шкоду, суду не надано.
При цьому ч.2 ст. 212-3 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за декілька видів діянь в порушення Закону України «Про доступ до публічної інформації», а саме: необґрунтоване віднесення інформації до інформації з обмеженим доступом, ненадання відповіді на запит на інформацію, ненадання інформації, неправомірна відмова в наданні інформації, несвоєчасне або неповне надання інформації, надання недостовірної інформації, і передбачає накладення штрафу на посадових осіб від двадцяти пяти до пятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Частиною 2 ст. 24 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачено, що особи, на думку яких їхні права та законні інтереси порушені розпорядниками інформації, мають право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди в порядку, визначеному законом.
Тобто зазначена норма не містить особливостей відшкодування моральної шкоди, а відсилає до загальних норм закону, що регулюють правовідносини у сфері відшкодування моральної шкоди.
Так, за загальними нормами, відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Згідно із ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
У п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» з наступними змінами судам роз'яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
В даному випадку, позивачем жодним чином не конкретизовано ні в судовому засіданні ні в позові в чому ж саме полягала моральна шкода, надані лише загальні наукові визначення можливих складових такої шкоди, а також визначення з різних нормативних актів щодо змісту моральної шкоди. Наявність окремих можливих обєктивних проявів моральної шкоди у вигляді будь-яких фізичних страждань та хвороб з наданих позивачем доказів не вбачаються, представлена позивачем довідка стосується виключно третьої групи інвалідності позивача за загальним захворюванням, встановленої з 31.03.2017 року безстроково (а.с.9).
Тобто в судовому засіданні на підставі наданих позивачем доказів не встановлено ні факту заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, ні обставин чи якими діями (бездіяльністю) такі страждання або втрати немайнового характеру мали бути заподіяні, ні навіть розміру оцінки такої шкоди, адекватної саме відчуттям позивача, а не зростанню задекларованих доходів відповідача, у звязку з чим позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.
Керуючись ст.ст. 4, 5,11-13, 76-81, 128, 131, 133, 141, 166, ч.4 ст. 223, 264, 265, 268, 273, 280-282 ЦПК України, ст. 23, ч.1 ст. 1167 ЦК України, ст.212-3 КУпАП, ст. 24 Закону України «Про доступ до публічної інформації», суд, -
В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 директора комунального підприємства «Харківські теплові мережі» ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України, а саме: рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через Жовтневий районний суд м. Харкова до Апеляційного суду Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повне рішення складено 28.02.2018 року.
Суддя Н.В.Баркова