П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2018 року місто Київ

Єдиний унікальний № 754/7960/17

№ апеляційного провадження 22-ц/796/2313/2018

Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Вербової І. М., суддів Головачова Я. В., Шахової О. В.,

при секретарі - Іваницькій О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду міста Києва, ухваленого під головуванням судді Лісовської О. В. 26 грудня 2017 року, у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, який діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5, до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої злочином,

в с т а н о в и в :

Згідно п.3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій та статус суддів» (зі змінами від 15 грудня 2017 року) апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Виходячи зі змісту пунктів 8,9 ч.1 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України (в редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується. Справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У червні 2017 року адвокат ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_3 та ОСОБА_4, який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_5, звернувся до Деснянського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2, та з урахуванням уточнених позовних вимог ставив питання про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 моральної шкоди в розмірі 121 600 грн., стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4, який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_5, моральної шкоди в розмірі 112 000 грн.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 26 грудня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_3, ОСОБА_4, який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_5, до ОСОБА_2 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 60 800 грн. та витрати по сплаті експертизи у розмірі 1 500 грн., стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4, який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_5, моральну шкоду у розмірі 56 000 грн. та витрати по сплаті експертизи у розмірі 1 500 грн. (а. с. 107- 113).

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, ОСОБА_2 22 січня 2018 року подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Деснянського районного суду міста Києва від 26 грудня 2017 року та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційну скаргу мотивував, зокрема, тим, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з неповним дослідженням всіх обставин справи та з порушенням норм матеріального права.

Скаржник стверджує, що дана ДТП сталась, оскільки він, керуючи технічно справним транспортним засобом, намагався уникнути наїзду на пішохода, яка переходила проїзну частину в невстановленому для цього місці.

Крім того, що під час перевезення малолітнього ОСОБА_5 позивачами були порушені Правила дорожнього руху, а саме під час ДТП малолітній ОСОБА_5 перебував на передньому пасажирському сидінні разом з ОСОБА_3 без використання спеціальних засобів, що дають змогу пристебнути дитину. Зазначає, що він є інвалідом другої групи довічно, учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС першої категорії. Джерелом доходів скаржника є пенсія по інвалідності. До того ж, на утриманні скаржника перебуває мати ІНФОРМАЦІЯ_1.

Судом не було враховано також виписку з медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_2 № 4601, що вказує на його стан здоров'я.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у ній.

ОСОБА_4, ОСОБА_3 та їх представник - адвокат ОСОБА_6, заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили її відхилити. Пояснили, зокрема, що на момент ДТП дитині було лише 5 років, страхова компанія не відшкодувала моральну шкоду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши доводи учасників справи, представника позивачів, які з'явились в судове засідання, з'ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши матеріали справи та письмові докази у їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, вироком Деснянського районного суду міста Києва від 22 лютого 2017 року відповідача визнано винним за ч. 1 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді 1-го року обмеження волі з позбавленням права керувати транспортним засобом на строк 1 рік з іспитовим строком на 1 рік (а.с.12-13).

Згідно вищевказаного вироку, 03 травня 2016 року приблизно о 21 год. 50 хв. ОСОБА_2, керуючи технічно-справним автомобілем марки «Деу Ланос» д/з НОМЕР_1, рухаючись по вул. Братиславська в місті Києві, грубо порушив правила безпеки дорожнього руху, а саме вимоги п. п. 1.3, 2.3.б, 12.3 ПДР України, під час виникнення небезпеки у вигляді пішохода ОСОБА_7, яка переходила проїзну частину дороги вул. Братиславська, 3 в місті Києві, з права на ліво відносно напрямку руху транспортного засобу, не вжив заходів для зменшення швидкості руху аж до повної зупинки, намагаючись уникнути наїзду на останню, в порушення вимог п. 11.4 та вимог подвійної суцільної лінії дорожньої розмітки п. 1.3 розділу 34 ПДР України, виїхав на смугу зустрічного руху, де зіткнувся із зустрічним автомобілем «Фіат Добло» д/з НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_4, в якому на передньому пасажирському сидінні перебувала пасажир ОСОБА_3 та малолітній ОСОБА_5, в результаті чого ОСОБА_3 отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості у вигляді закритої травми правої кісті: крайовий перелом основи 5 п'ясної кістки без зміщення, садно по тильній поверхні, ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості у вигляді закритої травми лівої гомілки: перелом малогомілкової кістки в проксимальній (верхній) та дистальній нижній третині зі зміщенням уламків, перелом великогомілкової кістки на межі середньої та дистальної третини зі зміщенням уламків. Вирок суду не оскаржувався та набрав законної сили.

У своїх позовних вимогах позивачі зазначали, що внаслідок тілесних ушкоджень середньої тяжкості їм завдано моральних страждань, які потягнули негативні зміни в їх житті, оскільки відповідні травми змінили звичайний уклад життя, викликали щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючої події, фіксованість уваги на проблемі одужання та реабілітації, переживання фізичних незручностей та психологічного дискомфорту, тимчасову відірваності від активного соціального життя, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційну напругу, нервозність. Крім того, наслідком отриманих травм у ОСОБА_5 було діагностовано: вкорочення правої нижньої кінцівки до 0,8 мм, що призвело до відчуття постійної болі в короткій нозі, неможливості довго ходити, бігати, займатися спортом. Разом з тим, це ушкодження не є короткочасним та спливаючим, оскільки виправити його можливо за допомогою складної операції, під час якої дитині має бути зламана нога та поставлені спеціальна витяжка, що призводить до великих душевних страждань.

Також позивачі вважають, що враховуючи висновки експертів розмір компенсації ОСОБА_3, яка рекомендується для застосування суду як розумна та справедлива з урахуванням психічних особливостей останньої становить 121 600 грн. Розмір компенсації ОСОБА_5, яка рекомендується для застосування суду як розумна та справедлива з урахуванням психічних особливостей останнього становить 112 000 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції враховував характер і обсяг душевних та психічних страждань, які зазначили позивачі, характер немайнових втрат, їх тривалість, вимушеність змін в життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, а також те, що наслідки ДТП були та є психотравмуючими для ОСОБА_3 та ОСОБА_5, які мають зміни в психо-емоційному стані, індивідуально-психологічні прояви, що перешкоджають активному соціальному функціонуванню потерпілих як особистості, та виникли внаслідок ДТП, та яким внаслідок ДТП були спричинені тілесні ушкодження середньої тяжкості, у зв'язку з чим душевні страждання як психологічне підґрунтя моральної шкоди.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, разом з тим вважає, що стягнута з відповідача моральна шкода є завищеною, у зв'язку з чим є необхідність у зміні судового рішення.

Так, згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно роз'яснень п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно роз'яснень п. 9 вказаної постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з врахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Враховуючи встановлені в ході розгляду справи обставини, колегія суддів повністю погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивачів моральної шкоди.

Разом з тим, при визначенні суми, що підлягає стягненню, суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, а тому розмір моральної шкоди, визначений судом, є завищеним, з огляду на таке.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України (в редакції Закону №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року) визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Під час розгляду справи по суті та визначення розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, судом першої інстанції не взято до уваги наступні обставини, що мають значення для справи:

1) відповідач ОСОБА_2 є інвалідом другої групи довічно, що підтверджується довідкою до Акту огляду МСЕК Серія АВ №0638982, крім того, останній є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС першої категорії, що підтверджується посвідченням особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи Серія НОМЕР_3 (а.с.119);

2) джерелом доходів відповідача є пенсія по інвалідності, що підтверджується довідкою Лівобережного об'єднаного управління ПФУ міста Києва від 20 листопада 2017 року №1156, згідно якої середній розмір пенсії відповідача становить 3 464 грн. 60 коп. (а.с.100);

3) на утриманні відповідача знаходиться мати - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка є пенсіонером, особою похилого віку та потребує постійного лікування (а.с.96, 97, 98);

4) відповідач також має певні захворювання, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого №4601 (а.с.102).

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що доводи скаржника про те, що судом першої інстанції під час ухвалення судового рішення неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, а саме: його інвалідність, розмір та джерело його ходу, перебування на утриманні непрацездатної матері, яка є особою похилого віку, а також наявності у скаржника хвороб, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції та є обґрунтованими.

Крім того, колегія суддів враховує, що і позивачем ОСОБА_4, під час керування транспортним засобом, також були порушені Правила дорожнього руху України, і малолітня дитина знаходилася на передньому сидінні автомобіля, що сприяло настанню негативних наслідків для дитини.

Виходячи зі змісту ч.1 ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно четвертої частини вищевказаної норми, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

За таких обставин, наявні підстави для зміни судового рішення в частині визначення розміру моральної шкоди, у зв'язку з чим колегія суддів з урахуванням всіх встановлених обставин справи у їх сукупності та співставленні вважає за необхідне зменшити стягнуту з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 моральну шкоду з 60 800 грн. 00 коп. до 30 000 грн. та стягнуту на користь ОСОБА_4 моральну шкоду з 56 000 грн. 00 коп. до 25 000 грн. 00 коп. В решті рішення суду - залишити без змін.

Керуючись статтями 367-368, 371, 374, 376, 381-384, 389-390 ЦПК України, Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 26 грудня 2017 року - змінити.

Зменшити стягнуту з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_3 моральну шкоду з 60 800 грн. 00 коп. до 30 000 (тридцять тисяч) грн. та стягнуту на користь ОСОБА_4 моральну шкоду з 56 000 грн. 00 коп. до 25 000 (двадцять п'ять тисяч) грн. 00 коп.

В решті рішення суду - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 22 лютого 2018 року.

Суддя-доповідач: І.М.Вербова

Судді: Я.В. Головачов

О.В.Шахова