Постанова

Іменем України

29 січня 2018 року

м. Київ

справа № 192/1776/16-ц

провадження № 61-1450 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Пророка В. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач-товариство з обмеженою відповідальністю «Агро-Інтвест»,
відповідач 1-приватне підприємство «МАГ»,
відповідач 2-ОСОБА_4,
представник відповідача 1-Мулько Анатолій Володимирович,
треті особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів
-реєстраційна служба Солонянського районного управління юстиції Дніпропетровської області,
-Солонянська районна державна адміністрація Дніпропетровської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу приватного підприємства «МАГ» на рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 01 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 жовтня 2016 року в справі за позовомтовариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Інтвест» до приватного підприємства «МАГ», ОСОБА_4, треті особи: реєстраційна служба Солонянського районного управління юстиції Дніпропетровської області, Солонянська районна державна адміністрація Дніпропетровської області (як державний реєстратор) про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним та скасування державної реєстрації договору оренди земельної ділянки,

Встановив:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (надалі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У квітні 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю «Агро-Інтвест» (далі - ТОВ «Агро-Інтвест») звернулося до суду з позовом до приватного підприємства «МАГ» (далі - ПП «МАГ»), ОСОБА_4про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним та скасування державної реєстрації договору оренди земельної ділянки.

Позовна заява мотивована тим, що 25 травня 2006 року між ТОВ «Агро-Інтвест» та ОСОБА_4 укладено договір оренди земельної ділянки терміном на десять років, яка належить ОСОБА_4 на праві власності згідно державного акту на право власності на землю від 30 жовтня 2000 року серії НОМЕР_1 та розташована на території Привільнянської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області.

29 травня 2006 року здійснено державну реєстрацію договору оренди у Солонянському відділі ДРФ «Центр державного земельного кадастру», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис за №99, і з цього періоду у позивача як орендатора виникло право оренди земельної ділянки, яка належить на праві власності ОСОБА_4

Дія договору оренди земельної ділянки визначена у термін десять років, тобто до 29 травня 2016 року, та передбачено, що після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк.

30 березня 2016 року з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно позивачу стало відомо, що в період дії зазначеного вище договору оренди земельної ділянки 12 березня 2013 року між ПП «Маг» та ОСОБА_4 укладено договір оренди цієї ж земельної ділянки на 49 років з терміном дії до 13 травня 2063 року, державна реєстрація якого здійснена 06 травня 2014 року державним реєстратором Реєстраційної служби Солонянського районного управління юстиції Дніпропетровської області, чим останні поставили під сумнів право позивача на володіння та користування спірною земельною ділянкою до закінчення строку дії раніше укладеного між позивачем та відповідачем ОСОБА_4 договору оренди земельної ділянки.

Відповідач ПП «Маг» повідомив позивача про намір не дати йому можливості в подальшому використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору оренди земельної ділянки від 25 травня 2006 року, який спливав лише 29 травня 2016 року, у зв'язку з чим вважали, що, як відповідач ОСОБА_4 не мав права передавати належну йому на праві власності земельну ділянку в оренду іншій особі, так і відповідач ПП «Маг» не мав права укладати спірний договір оренди в період діючого договору оренди, а також у зв'язку з тим, що у позивача є право поновлення договору на новий строк, про що і було повідомлено власника земельної ділянки ОСОБА_4

Керуючись положеннями Земельного кодексу України та Закону України «Про оренду землі», ТОВ «Агро-Інтвест» просило суд визнати укладений 12 березня 2013 року між відповідачами ОСОБА_4 та ПП «Маг» договір оренди земельної ділянки недійсним, оскільки в пункті 26 цього договору зазначена недостовірна інформація про те, що на орендовану за даним договором земельну ділянку не встановлено обмежень (обтяжень) та інші права третіх осіб, що свідчить про те, що даний договір суперечить вимогам цивільного законодавства, порушує права позивача як первісного орендаря, що відповідно вимогам частини першої статті 203, статті 215 ЦК України є підставою для визнання його недійсним.

Рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 01 серпня 2016 року позов ТОВ «Агро-Інтвест» задоволено. Визнано укладений 12 березня 2013 року між ПП «МАГ» та ОСОБА_4 договір оренди спірної земельної ділянки недійсним з моменту укладення. Скасовано державну реєстрацію укладеного 12 березня 2013 року між ПП «МАГ» та ОСОБА_4 договору оренди вказаної земельної ділянки. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що укладаючи договір оренди земельної ділянки з ПП «Маг» від 12 березня 2013 року, відповідач ОСОБА_4 передав в оренду земельну ділянку, яка вже перебувала на той час в оренді ТОВ «Агро-Інтвест», однак в пункті 26 спірного договору оренди зазначив недостовірну інформацію про те, що на орендовану земельну ділянку не встановлено обмеження та інші права третіх осіб, а тому укладений відповідачами договір від 12 березня 2013 року суперечить вимогам цивільного законодавства, порушує права позивача як орендаря, в тому числі переважного права на переукладення договору оренди на новий строк, на що є волевиявлення обох сторін ще до укладення спірного договору оренди земельної ділянки від 12 березня 2016 року, що відповідно до частини першої статті 203, статті 215 ЦК України є підставою для визнання його недійсним та задоволення позовних вимог.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 жовтня 2016 року рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 01 серпня 2016 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що висновки суду першої інстанції на предмет доведеності та обґрунтованості позову є правильними, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

У касаційній скарзі, поданій 31 жовтня 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПП «МАГ» просить скасувати рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 01 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 жовтня 2016 року та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій при розгляді справи дійшли передчасних висновків щодо задоволення позову, оскільки договір оренди землі від 12 березня 2013 року, укладений між ОСОБА_4 та ПП «МАГ» пройшов державну реєстрацію в установленому законом порядку та, відповідно до витягу із Державного земельного кадастру, відомості про обмеження у використанні земельної ділянки не зареєстровані.

У запереченні на касаційну скаргу, поданому 01 лютого 2017 року, ТОВ «Агро-Інтвест» зазначає, що касаційна скарга є безпідставною, а судові рішення є законними та обґрунтованими, оскільки, укладаючи договір оренди земельної ділянки з ПП «МАГ» 12 березня 2013 року, відповідач ОСОБА_4 передав в оренду земельну ділянку, яка вже перебувала на той час в оренді ТОВ «Агро-Інтвест» та зазначив недостовірну інформації щодо відсутності обмежень на вказану земельну ділянку.

12 січня 2018 року справу передано на розгляд Верховного Суду.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною третьою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено, і це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до статті 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, в тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу, а відповідно до статті 27 Закону України «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно із частиною 3 статті 152 Земельного кодексу України, зокрема, шляхом визнання угоди недійсною.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально, типова форма договору оренди землі затверджується Кабінетом Міністрів України, а згідно зі статтею 18 цього Закону - договір оренди набирає чинності після його державної реєстрації.

Частиною першою статті 638 ЦК Українипередбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з вимогами частини третьої статті 203 ЦК Україниволевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

На період укладення договору оренди земельної ділянки від 25 травня 2006 року діяло два нормативних акти, відповідно до яких і проводилась державна реєстрація договорів оренди землі: Порядок державної реєстрації договорів оренди землі (далі - Порядок), затвердженого постановою КМУ від 25 грудня 1998 року № 2073, який втратив чинність 05 серпня 2011 року, та Тимчасовий порядок ведення державного реєстру земель (далі - Тимчасовий порядок), затверджений наказом Держкомзему України від 02 липня 2003 року № 174, який втратив чинність з 07 липня 2012 року.

Процедурна складова державної реєстрації договорів оренди, передбаченої Порядком та Тимчасовим порядком, відрізняється між собою.

Судами установлено, що державна реєстрація, укладеного між ТОВ «Агро-Інтвест», як орендарем, та ОСОБА_4 як орендодавцем, договору оренди землі від 25 травня 2006 року, здійснена у відповідності до чинного на період проведення такої реєстрації законодавства, тому доводи ПП «Маг» про невідповідність проведеної державної реєстрації даного договору оренди землі не можуть бути прийняті до уваги.

Відділом Держгеокадастру у Солонянському районі Дніпропетровської області надано роз'яснення з приводу невнесення записів про договір оренди від 05 травня 2006 року до автоматизованої системи Державного земельного кадастру (далі АС ДЗК), а саме: зазначено, що відкриття Поземельних книг передбачено лише з 01 січня 2011 року, а Національну кадастрову систему, за якою здійснюється автоматизоване ведення ДЗК впроваджено з 01 січня 2013 року. Таким чином, правильним є висновок судів про те, що договір оренди земельної ділянки від 05 травня 2006 року укладений у порядку, передбаченому на час його укладення, та фактично виконувався ТОВ «Агро-Інтвест» на користь ОСОБА_4 Укладення ПП «МАГ» 12 березня 2013 року договору оренди земельної ділянки та його реєстрація у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не вказує на його законність, оскільки його недійсність встановлена при укладенні, у період дії іншого попереднього договору оренди, строк якого не закінчився.

З огляду на викладене, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку про задоволення позову ТОВ «Агро-Інтвест» з підстав його доведеності та обґрунтованості.

Доводи касаційної скарги вказаних висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Підстави для скасування судових рішень відсутні, а тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 та пунктом 4 частини першої Розділу ХIII Перехідних положень ЦПК України,

Постановив:

Касаційну скаргу приватного підприємства «МАГ» залишити без задоволення.

Рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 01 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 жовтня 2016 року залишити без змін.

Судовий збір за подання касаційної скарги покласти на приватне підприємство «МАГ».

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Пророк

В.С. Висоцька

І.М. Фаловська