АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/931/18 Справа № 204/3148/17 Головуючий у 1 й інстанції - Токар Н. В. Доповідач - Петешенкова М.Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Петешенкової М.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Макарова М.О.

при секретарі - Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_1 рішенняКрасногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 02 жовтня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю третьої особи Органу опіки та піклування виконавчого комітету Чечелівської районної у м.Дніпрі ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом посилаючись на те, що з 14 лютого 2014 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2, від якого мають малолітню доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після розірвання шлюбу, донька проживає з матір'ю, яка чинить перешкоди у спілкуванні та вихованні дитини, що стало причиною його звернення до Органу опіки та піклування виконавчого комітету Чечелівської районної у м. Дніпрі ради.

З урахуванням викладеного, позивач просив суд зобов'язати усунути перешкоди у спілкуванні з дочкою - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, визначити способи участі позивача у спілкуванні та вихованні дитини: систематичні побачення з донькою у першу суботу кожного місяця з 12:00 години до 16:00 години, у третю суботу кожного місяця з 11:00 години до 15:00 години та у день народження доньки 04 березня кожного року з 10:00 години до 16:00 години, визначити час для виїзду доньки - ОСОБА_3 без згоди та супроводу матері в Республіку Туреччина для оздоровлення та побачення з батьками позивача у липні кожного року.

Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 02 жовтня 2017 року позовні вимоги задоволено частково (а.с.66-52).

Не погодившись з рішенням суду, сторони звернулися з апеляційними скаргами, в яких посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову (а.с.78-80), в свою чергу ОСОБА_1 фактично просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі (а.с.83-90) .

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційних скарг і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду в порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону №2147- VIII від 03 жовтня 2017 року.

Судом встановлено, що з 14 лютого 2014 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають малолітню доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.10). Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня 2015 року шлюб між сторонами було розірвано.

Позивач ОСОБА_1 є громадянином Туреччини та проживає в Турецькій Республіці (а.с.7-8).

Відповідач ОСОБА_2 є громадянкою України, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1, разом з малолітньою дочкою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

За змістом положень ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Виходячи з положень ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини та ст.ст. 141,159 СК України, при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Частиною 3 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-Ш зі змінами та доповненнями передбачено, що у разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків, виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом.

Відповідно до висновку Органу опіки та піклування виконавчого комітету Чечелівської районної у місті Дніпрі ради від 31 серпня 2017 року № 856, мати дитини постійно займається її вихованням, розвитком, слідкує за станом здоров'я, забезпечує всім необхідним для повноцінного існування. Батько дитини має бажання спілкуватись з дитиною, приймати участь у її вихованні та духовному розвитку. Враховуючи зазначене, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Чечелівської районної у місті Дніпрі ради вважає за доцільне встановити наступний графік побачень ОСОБА_1 з донькою: у присутності матері ОСОБА_2 кожної першої та третьої суботи кожного місяця з 15:00 до 19:00 години; в день народження дитини з 16:00 до 20:00 години; щороку в липні місяці спільний відпочинок на морі в межах України.

В ч.1 ст. 159 Сімейного кодексу України зазначено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

З аналізу норм ст.ст. 158, 159 Сімейного кодексу України вбачається, що рішення органу опіки та піклування з цього питання є обов'язковим, як і обов'язковим є дотримання порядку щодо участі у вихованні дитини, який визначено цими статтями.

Як вбачається із матеріалів справи й не заперечувалось сторонами, стосунки між сторонами не позбавляють можливості позивача вільно спілкуватись з дитиною.

Виходячи з принципу рівності прав батьків щодо участі у вихованні дитини, встановлених обставин, які свідчать про те, що відповідач не чинить позивачу перешкоди у вихованні та спілкуванні з донькою, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку в частині відмови у задоволення позову про зобов'язання відповідача не чинити позивачу перешкоди у спілкуванні та вихованні малолітньої дитини.

Також правильним є висновок суду про задоволення позову в частині визначення порядку спілкування позивача з малолітньою донькою, надавши час на спілкування у першу суботу кожного місяця з 12:00 години до 16:00 години, у третю суботу кожного місяця з 11:00 години до 15:00 години та у день народження доньки 04 березня кожного року з 10:00 години до 16:00 години, оскільки суд взяв до уваги малолітній вік дитини, її інтереси, та той факт, що тривалі зустрічі батька з донькою у пізній час є недоцільним для виховання, враховуючи психоемоційний стан дитини, який у теперішній час ще не адаптований до факту розлучення батьків та їх окремого проживання.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про необхідність та доцільність надання позивачу дозвілу на виїзд доньки - ОСОБА_3 без згоди та супроводу матері в Республіку Туреччина для оздоровлення та побачення з його батьками у липні кожного року, не заслуговують на увагу та не підлягають задоволенню, оскільки такі переїзди будуть порушувати розпорядок дня та усталений спосіб життя дитини, можуть призвести до негативних наслідків, оскільки дитина у віці 4-х років має особисту прихильність до матері та може важко переносити розлуку з нею.

Крім того, надання за рішенням суду дозволу на майбутнє на багаторазові короткочасні виїзди дитини за кордон без згоди матері, суперечить положенням чинного законодавства щодо принципу рівності прав стосовно участі у вихованні дитини, та може призвести до фактичного позбавлення матері можливості брати участь у вихованні дитини та спілкуванні з нею.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про відсутність фінансової можливості позивача приймати участь у вихованні дитини, як і відсутність намірів у її вихованні, були предметом дослідження в суді першої інстанції, отримали належну оцінку і висновків суду не спростовують, і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права які призвели або могли призвести до неправильного вирішення цього спору.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування судового рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, ч.ч.3-6 ст.147 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 02 жовтня 2017 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Судді: М.Ю. Петешенкова

Н.М. Деркач

М.О. Макаров