У Х В А Л А

Єдиний унікальний номер справи 361/2622/18
Номер провадження 22-ц/824/4037/2018
Головуючий у суді першої інстанції Н.М. Петришин
Доповідач у суді апеляційної інстанції Л.Д. Поливач
09 листопада 2018 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Поливач Л.Д., в порядку підготовки справи до розгляду за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», поданою представником ЛитвиненкоОленою Леонідівною, на заочне рішення Броварського районного суду міста Києва від 24 вересня 2018 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,-

встановив:

Заочним рішенням Броварського міськрайонного суду міста Києва від 24 вересня 2018 року позов АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 17.01.2011 року у розмірі 2 567,02 грн., яка складається із заборгованості по тілу кредиту - 1 400,00 грн., заборгованості за відсотками - 1 167,02 грн. В іншій частині позовних вимог відмовити. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись із заочним рішенням, АТ КБ «Приватбанк» через свого представника Литвиненко О.Л. подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити рішення, скасувавши його в частині відмови у стягненні заборгованості частини відсотків, пені та штрафів та хвалити цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування зазначила, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо стягнення відсотків, пені та штрафів, дійшов незаконного та необґрунтованого висновку про те, що умови і правила не містять підпису відповідача, відтак належними та допустимими доказами не підтверджено, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, що відповідно позбавляє суд можливості перевірити чи брав на себе зобов'язання відповідач зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобов'язання з повернення кредиту. Банк вказав на те, що відсутність підпису відповідача на вказаних умовах та правилах не свідчить про те, що він не був ознайомлений з ними, і не означає відсутність договірних правовідносин між сторонами та відсутність заборгованості. Відповідач поставив підпис саме в заяві, яким засвідчив те, що він повністю згодний з умовами кредитування та отримання кредиту саме на таких умовах. Вважає, що оскільки банк надав кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, таким чином між банком і відповідачем було укладено кредитний договір, який ніким не оспорений, а тому є всі законні підстави для стягнення з позичальника заборгованості у повному обсязі.

Ухвалою Верховного Суду у складі Обєднаної Палати Касаційного цивільного суду від 12 вересня 2018 року справу № 754/13763/15-ц з подібних правовідносин передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду для вирішення питання про відступлення від правової позиції, висловленої Верховним Судом України.

Передаючи справу № 754/13763/15-ц на розгляд Великої Палати, Верховний Суд посилався на різні правові висновки, що містяться в постановах Верховного Суду України, висловлених у справах №6-144цс14 від 24 вересня 2014 року, № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року, №6-2320цс16 від 22 березня 2017 року, №6-698цс15 від 10 червня 2015 року, №6-127цс14 від 22 жовтня 2014 року, 6-1926цс15 від 4 листопада 2015 року, № 6- 240цс14 від 11 лютого 2015 року.

Крім цього, зазначав про практику Верховного Суду, в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, зокрема у постановах від 25 січня 29018 року у справі №212/10084/13-ц (провадження № 61-1565св18), від 30 січня 2018 року у справі №734/1905/16-ц (провадження №61-245св18), від 20 червня 2018 року у справі №554/2254/16-ц (провадження №61-19530св18), від 4 липня 2018 у справі № 438/489/16-ц (провадження №61-3365св18), так і колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, зокрема у постановах: від 29 січня 2018 року у справі №229/2048/16-ц (провадження № 61-1475св18), від 7 лютого 2018 року у справі №751/5977/17 (провадження №61-560св17).

Колегія суддів Верховного Суду у складі Обєднаної палати Касаційного цивільного суду вважає, що у разі, якщо Умови та Правила надання банком кредиту, зокрема й умова про збільшення строку позовної давності, не містять підпису позичальника та при цьому банк не надає судам належних доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови та Правила містили ту чи іншу спірну умову, зокрема і щодо збільшення строку позовної давності, у момент підписання заяви позичальника, або в подальшому не змінювались, то такі Умови та Правила надання банком кредиту не можуть вважатися складовою частиною кредитного договору банку з цим позичальником.

Тобто, при розгляді справ з аналогічними фактичними обставинами банки, на підтвердження тих чи інших умов кредитування, повинні надавати судам підписані позичальником Умови та Правила надання банком кредиту або докази, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, наприклад, підписану заяву позичальника, яка містить посилання на конкретну редакцію таких Умов, відповідно, із наданням суду цієї редакції Умов або докази на підтвердження того, яка саме редакція Умов була чинною на дату підписання заяви позичальником, тощо.

Надані Умови та Правила надання банком кредиту, без підтвердження того, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, не повинні оцінюватися судами, як належний доказ у справах з аналогічними фактичними обставинами.

Таким чином, оскільки наведений правовий висновок суперечить правовому висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 24 вересня 2014 року у справі № 6-144цс14, тому колегія суддів Верховного Суду у складі Обєднаної палати Касаційного цивільного передала справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, оскільки вважає за необхідне відступити від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше ухваленому судовому рішенні Верховного Суду України, а також вважає, що є необхідність у формуванні єдиної правозастосовчої практики розгляду судами аналогічних спорів.

Відповідно до п. 10 ч.1 ст. 252 ЦПК України, суд може з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадках перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об'єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

За таких обставин суд вважає за необхідне зупинити апеляційне провадження у цій справі до розгляду справи № 754/13763/15-ц Великою Палатою Верховного Суду.

Керуючись п.10 ч.1 ст. 252 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Провадження у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості зупинити до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи №754/13763/15-ц.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя Л.Д. Поливач