Провадження № 2/522/4235/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2018 року Приморський районний суд міста Одеси у складі :

головуючого судді Загороднюка В.І.

при секретарі Смоковій А.В.

розглянувши у судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Одеської міської ради, третя особа Перша одеська державна нотаріальна контора про визнання договорів купівлі-продажу дійсними, визначення часток покупців, визнання права власності у порядку спадкування за законом після померлого, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Одеської міської ради, третя особа Перша одеська державна нотаріальна контора про визнання договорів купівлі-продажу дійсними, визначення часток покупців, визнання права власності у порядку спадкування за законом після померлого, по якому просила суд визнати дійсним договір купівлі-продажу за №1879/98 від 18 грудня 1998 року між ОСОБА_3, діючої від свого імені та від імені та в інтересах своїх неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_1, діючої від свого імені та від імені своєї неповнолітньої дитини ОСОБА_6, ОСОБА_7 181/1000 частки квартири АДРЕСА_1, який був укладений на Одеській Новій Біржі, визнати дійсним договір купівлі-продажу за №1881/98 від 18 грудня 1998 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, діючої від свого імені та від імені своєї неповнолітньої дитини ОСОБА_8, ОСОБА_7 299/1000 частки квартири АДРЕСА_2, який був укладений на Одеській Новій біржі, визнати за ОСОБА_7, померлим 23 серпня 2016 року 181/3000 частки у спільному сумісному майні, а саме квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 (згідно договору купівлі-продажу за №1879/98 від 18 грудня 1998 року, визначити за ОСОБА_7, померлим 23 серпня 2016 року 299/3000 частки у спільному сумісному майні, а саме квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 (згідно договору купівлі-продажу за №1881/98 від 18 грудня 1998 року, визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 право власності на 480/3000 частки квартири за адресою: АДРЕСА_5 в порядку спадкування за законом після померлого 23 серпня 2016 року чоловіка ОСОБА_7.

У судове засідання сторони не зявились.

Позивачка надала до суду заяву в якій просила справу розглянути без її участі, позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не зявився, про дату та час слухання справи сповіщався належним чином, що підтверджується матеріалами справи, про неможливість неявки в судове засідання не повідомив, в матеріалах справи наявні письмові пояснення.

Третя особа в судове засідання не зявилась, в матеріалах справи наявна заява про слухання справи без особистої участі.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, надані докази, вважає позов підлягаючим задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин по справі.

Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України у редакції 1963 року, який діяв на момент укладання договору купівлі-продажу вказаної квартири.

Судом встановлено, що 18 грудня 1998 року, ОСОБА_1, діюча від свого імені та від імені своєї неповнолітньої дитини ОСОБА_8 та чоловік позивачки ОСОБА_7 придбали в спільну сумісну власність 181/1000 частку квартири АДРЕСА_6, яка в цілому складається з 4-х кімнат жилою площею - 65,6 кв.м, загальною площею - 102,5 кв.м, згідно договору купівлі-продажу за №1879/98 від 18 грудня 1998 року. Договір був укладений на Одеській Новій Біржі, зареєстрований на ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7 в ОМБТ1 м. Одеси 13 січня 1999 року.

18 грудня 1998 року ОСОБА_1, діюча від свого імені та від імені своєї неповнолітньої дитини ОСОБА_8 та ОСОБА_7 придбали в спільну сумісну власність 299/1000 частку квартири АДРЕСА_7, яка в цілому складається з 4-х кімнат жилою площею - 65,6 кв.м, загальною площею - 102,5 кв.м, згідно договору купівлі-продажу за №1881/98 від 18 грудня 1998 року. Договір був укладений на Одеській Новій Біржі, зареєстрований на ім'я ОСОБА_1, ОСОБА_8, ОСОБА_7 в ОМБТІ м. Одеси 19 січня 1999 року.

Договір обома сторонами був повністю виконаний, відповідачі одержали гроші за квартиру, знялись з реєстраційного обліку і звільнили її. Претензій ніхто з учасників договору у зв'язку з його недійсністю не пред'являв.

23 серпня 2016 року помер ОСОБА_7, актовий запис про смерть №8850.

Для оформлення спадкових прав після смерті чоловіка ОСОБА_1 звернулася до Першої Одеської Державної нотаріальної контори головного Територіального управління юстиції в Одеській області, де була відкрита спадкова справа за №3/2017.

Постановою Державного нотаріуса ОСОБА_9 Першої Одеської Державної нотаріальної контори головного Територіального управління юстиції в Одеській області від 14 березня 2017 року за № 479/02-31 ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлого чоловіка, у зв'язку з тим, що Біржові договори №1879/98 та №1881/98 купівлі - продажу нерухомого майна від 18 грудня 1998 року не посвідчені нотаріально та в договорах не вказано яку саме частку квартири придбав кожний з покупців, в тому числі і спадкодавець по кожному з договорів.

Як зазначено в постанові державного нотаріуса, відсутність необхідних відомостей не дає можливості визначити частки фігурантів угоди, в тому числі померлого та встановити розмір спадкової маси. З урахуванням зазначеного у постанові від 14.03.2017 року за №479/02-31 державного нотаріуса ОСОБА_9, позивачці рекомендовано звернутися до суду з позовом про визнання договорів купівлі-продажу дійсними та про визначення часток покупців та визнання права власності у порядку спадкування після померлого ОСОБА_7, з метою захисту майнових і спадкових прав.

Згідно листа № 480913.36.17 комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» одеської міської ради від 20.02.2017 року підтверджується придбання часток квартири АДРЕСА_8 померлим ОСОБА_7 та його співвласниками на підставі вищевказаних договорів в спільну сумісну власність.

Згідно п. п. 4.12, 4.14, 4.15, 4.18 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року,п. 12 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень в редакції постанови Кабінету Міністрів України №553 від 23 серпня 2016 року, нотаріус може видати свідоцтво про право власності на спадщину після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після виділення (визначення) частки померлого в спільному майні.

Продавець та покупець не знали, що договір піддягає нотаріальному посвідченню, так як в договорі було вказано, що договір подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає.

На даний час позивач не може розпорядитися своєю часткою квартири та реалізувати свої права, як власник цієї частки квартири, оскільки с протиріччя у правових нормах, діючих на час укладання договору щодо необхідності його нотаріального посвідчення.

Згідно п. 5 цього договору, продаж вищевказаної квартири за цим договором вчинено за гроші.

Цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини. (ст.11 ЦК України).

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

У разі не додержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину такий правочин є нікчемним. Суд може визнати такий правочин дійсним, якщо буде встановлено, що він відповідав справжній волі особи, яка його вчинила, а нотаріальному посвідченню правочину перешкоджала обставина, яка не залежала від її волі (ст. 219 ЦК України).

Разом з тим, у відповідності зі ст. 227 ЦК України в редакції 1963 року, що діяла на момент виникнення правовідносин, при укладені договорів купівлі-продажу нерухомого майна потрібна нотаріальна форма договору, якщо хоча б одна зі сторін договору є громадянин України.

Згідно до ч. 2 ст. 47 ЦК України (у редакції 1963 року) та ст. 220 ЦК України (у редакції 2003 року), якщо одна зі сторін повністю або частково виконала договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, а інша ухиляється від нотаріального посвідчення, суд вправі на вимогу однієї зі сторін визнати угоду дійсної.

Крім того, у відповідності зі ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених умов, а саме: якщо вона являє собою куплю-продаж, допущений до обороту на товарній біржі, якщо її учасники - члени біржі, якщо вона зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угода вважається укладеної з моменту її реєстрації на біржі.

Таким чином, сторони виконали всі умови договору купівлі-продажу, у результаті яких наступили юридичні наслідки, а саме одна сторона продала, а інша сторона придбала квартиру.

Отже, докази щодо виконання умов договору купівлі продажу ніким не спростовані та свідчать про те, що позивачка є добросовісним набувачем вказаної квартири, оскільки придбала її відповідно до діючого законодавства, уклавши договір купівлі-продажу, виконавши усі істотні умови договору, оплативши відповідачам вартість квартири, зареєструвавши її в КП «ОМБТІ та РОН», але вказаний договір нотаріально посвідчений не був.

Відповідно до ст.334 ЦК України право власності у набувача майна за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання, або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

За таких обставин, коли позивач передала гроші за куплену квартиру, а відповідачі передали їй у відповідь квартиру та право встановлювані документи, а позивач відповідно їх прийняла, та розпочала користуватися вказаною квартирою то суд на підставі ст. ст. 224-225 ЦК УРСР (в ред.1963р.), які діяли на час домовленостей і існуючих правовідносин між сторонами, вважає, що відбулося повне виконання договору купівлі-продажу і право власності на куплене нерухоме майно підлягає захисту шляхом визнання правочину дійсним.

Крім того, згідно з ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

З урахуванням вищевказаного, оцінивши всі докази в їх сукупності, суд вважає, що позов законний та обґрунтований та підлягає задоволенню шляхом визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна.

Згідно зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до розяснень, які містяться у пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Судом встановлено, що позивачі, із дотриманням вимог ст. ст. 1269 1270 ЦК України, в установлений законом строк, звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 392 ЦК України особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності: 1) якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами; 2) у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права й позов про визнання права власності у разі втрати документа, що засвідчує право власності особи на річ, подається за відсутності можливості одержати у відповідних органах дублікат правовстановлюючого документа.

В даному випадку позивачі звернулись до нотаріуса з метою оформлення спадщини. Однак, за відсутності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину позивачі позбавлені можливості оформити свої спадкові права. Отже, в даному випадку відсутній інший, крім судового, порядок для відновлення порушеного права позивача.

Згідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту є відновлення становища, яке існувало до порушення.

В частині позовних вимог щодо визнання права власності за померлим суд приходить до думки про доцільність відмовити в задоволенні вказаних вимог, оскільки позивачка звертається з вимогами щодо визнання права власності у порядку спадкування.

На підставі викладеного й керуючись ст.ст. 76- 81, 263-265, 268 ЦПК, ст. 47 ч. 2 ст. 227 ЦК Україна у редакції 1963 року, ст. 220 ЦК України в редакції 2003 року, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Одеської міської ради, третя особа Перша одеська державна нотаріальна контора про визнання договорів купівлі-продажу дійсними, визначення часток покупців, визнання права власності у порядку спадкування за законом після померлого задовольнити частково.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу за №1879/98 від 18 грудня 1998 року між ОСОБА_3, діючої від свого імені та від імені та в інтересах своїх неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_1, діючої від свого імені та від імені своєї неповнолітньої дитини ОСОБА_6, ОСОБА_7 181/1000 частки квартири АДРЕСА_1, який був укладений на Одеській Новій Біржі.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу за №1881/98 від 18 грудня 1998 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, діючої від свого імені та від імені своєї неповнолітньої дитини ОСОБА_8, ОСОБА_7 299/1000 частки квартири АДРЕСА_1, який був укладений на Одеській Новій біржі.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 право власності на 480/3000 частки квартири за адресою: АДРЕСА_9 в порядку спадкування за законом після померлого 23 серпня 2016 року чоловіка ОСОБА_7.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 06.11.2018 року.

Суддя В.І. Загороднюк

31 жовтня 2018 року