Справа № 462/7043/18
УХВАЛА

08 листопада 2018 року Суддя Залізничного районного суду м. Львова Гедз Б.М., розглянувши заяву законного представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 про забезпечення позову в справі за позовом неповнолітнього ОСОБА_1, в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_4, до ОСОБА_5, ОСОБА_6 в особі законного представника ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Форінт, Пустомитівського районного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Львівській області, треті особи: Державне підприємство СЕТАМ, Пустомитівська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на частку нерухомого майна в порядку спадкування та зняття арешту з майна, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 як законний представник малолітнього сина ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 в особі законного представника ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ТзОВ Фінансова компанія Форінт, Пустомитівського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області, треті особи: ДП СЕТАМ, Пустомитівська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на частку нерухомого майна в порядку спадкування та зняття арешту з майна.

Даним позовом позивач просить: визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_11, який помер 19-21 вересня 2014 року, право власності на спадкове майно, а саме: право власності на 1/6 частки нерухомого майна нежитлові будівлі: овочесховище О-1, загальною площею 105,0 кв.м, їдальня Г-2, загальною площею 589,7 кв.м за адресою: м. Львів, вул. Рудненська, 14а /1; зняти арешт, накладений заступником начальника Пустомитівського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області ОСОБА_12 на підставі постанови про опис та арешт майна боржника від 06 квітня 2017 року, з такого нерухомого майна: нежитлового приміщення овочесховище О-1, загальною площею 105,0 кв.м, їдальня Г-2, загальною площею 589,7 кв.м за адресою: м. Львів, вул. Рудненська, 14а /1.

Одночасно зі зверненням до суду з даним позовом законний представник позивача подала заяву про вжиття заходів забезпечення позову, яку обґрунтовує тим, що відповідно до повідомлень ДП СЕТАМ, адресованих ОСОБА_5, вона дізналася, що спірне нерухоме майно, яке є предметом позову, на даний момент реалізовується через електронні торги в межах виконавчого провадження, вартість майна встановлено 2 923 908,23 грн, електронні торги призначено на 19 листопада 2018 року. При цьому звертає увагу суду, що в силу ст.ст. 1258-1278 її малолітній син ОСОБА_1 є спадкоємцем померлого ОСОБА_11 та вважається таким, що прийняв спадщину, додаткових заяв від нього чи від його законного представника для підтвердження прийняття спадщини закон не вимагає. Право власності малолітнього ОСОБА_1 на частку в спадковому майні ОСОБА_11 порушуються та не визнаються, про що вона, як законний представник малолітнього ОСОБА_1, дізналася лише у вересні 2018 року. Вважає, що в разі реалізації спадкового майна через електронні торги відновити порушені права ОСОБА_1 буде неможливо, адже до ухвалення рішення судом в даній справі майно вже буде реалізоване за заниженою ціною та перейде у власність іншій особі, предмет спору буде втраченим, що значно утруднить чи унеможливить виконання рішення про задоволення позову.

Враховуючи наведене, просить в порядку забезпечення позову зупинити продаж арештованого майна, а саме: нежитлових будівель овочесховища під літерою «О-1», загальною площею 105 кв.м., їдальні під літерою «Г-2» загальною площею 589,7 кв.м. за адресою: місто Львів, вулиця Рудненська, 14а/1; заборонити органам державної виконавчої служби, ДП «СЕТАМ», ТзОВ Фінансова компанія «Форінт» та іншим особам здійснювати будь-які дії, а саме: вилучати майно, передавати його на реалізацію торговельній організації та інші дії, спрямовані на продаж, реалізацію нерухомого майна: нежитлових будівель овочесховища під літерою «О-1», загальною площею 105 кв.м., їдальня під літерою «Г-2» загальною площею 589,7 кв.м. за адресою: місто Львів, вулиця Рудненська, 14а/1.

Згідно частин 1,2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Учасники справи в судове засідання не зявились, оскільки не повідомлялись про час та місце розгляду справи у відповідності до вимог ч. 1 ст. 153 ЦПК України, що не є перешкодою для розгляду даної заяви.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали заяви про забезпечення позову приходить до таких висновків.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Частиною 1 ст. 150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову, зокрема, позов забезпечується шляхом заборони вчиняти певні дії.

Як розяснено в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 № 9 розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки сторони позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів із врахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної заяви, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Відповідно до принципу змагальності сторін і загальних правил розподілу тягаря доказування обов'язок доведення підстав для застосування заходів забезпечення позову покладається на ту особу, яка заявляє відповідне клопотання. Отже, за загальним правилом, заявник зобовязаний довести наявність підстав для забезпечення позову, надавши відповідні докази.

Обґрунтовуючи необхідність вжиття судом заходів забезпечення позову, зокрема, шляхом зупинення продажу арештованого майна, а саме: нежитлових будівель овочесховища під літерою «О-1», загальною площею 105 кв.м., їдальні під літерою «Г-2» загальною площею 589,7 кв.м. за адресою: місто Львів, вулиця Рудненська, 14а/1, заявник вказує, що вказане нежитлове приміщення входить до спадкового майна ОСОБА_11, який помер 19-21 вересня 2014 року, тоді як позивач є спадкоємцем, який прийняв спадщину відповідно до закону, після смерті спадкодавця ОСОБА_11

При розгляді заяви про забезпечення позову суд позбавлений можливості достовірно встановити, що вказане нежитлове приміщення дійсно входить до спадкового майна померлого ОСОБА_11, оскільки доказів на підтвердження даної обставини заявником не надано.

При цьому, додана до позовної заяви копія постанови про опис та арешт майна боржника від 06 квітня 2017 року не є належним, допустимим та достовірним доказом вищевказаної обставини, підтвердити яку слід відповідним правовстановлюючим документом чи витягом з Державного реєстру прав власності.

Суд висловлює обґрунтовані сумніви щодо реальності спору між сторонами з огляду на таке.

Законодавцем встановлений певний порядок набуття права власності на нерухоме майно в порядку спадкування - нотаріальний порядок.

Лише у випадку неможливості оформлення права власності на спадщину в нотаріальному порядку, спадкоємець має право на судовий захист свого невизнаного, оспорюваного чи порушеного права.

Вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють у державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах, або займаються приватною нотаріальною діяльністю.

Главою 13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року, передбачені обставини, при наявності яких нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії.

Згідно із п. 3 ОСОБА_11 13 цього Порядку нотаріус на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, зобовязаний викласти причини відмови в письмовій формі і розяснити порядок її оскарження. У цих випадках нотаріус протягом трьох робочих днів виносить постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Відповідно до п. 23 постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. N 7 свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину (яка повинна бути у вигляді саме постанови) особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Про це указано і в інформаційному листі Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ щодо деяких спірних питань застосування норм цивільного процесуального права від 10.07.2012 р.

В поданому позові законний представник позивача не наводить доказів про звернення до нотаріуса з метою оформлення спадкових прав малолітнього ОСОБА_1 та наявність саме постанови органу нотаріату про відмову у вчиненні нотаріальної дії, обмежившись формальним посиланням на невизнання та оспорювання спадкових прав позивача відповідачами.

Обґрунтованість сумнівів суду щодо реальності спору між сторонами підкріплена й тим, що позивач впродовж тривалого часу, понад чотири роки з часу відкриття спадщини, не заявляла прав на спадкове майно після смерті ОСОБА_11, не намагалася в нотаріальному, судовому чи іншому порядку захистити майнові права його малолітнього спадкоємця, використавши таке право лише тоді, коли майно перебуває на реалізації в межах виконавчого провадження.

Крім того, при вирішенні заяви про забезпечення позову суд зобовязаний брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Однак з матеріалів позову суд позбавлений можливості встановити дійсного стягувача у виконавчому провадженні, в межах якого здійснюється реалізація спірного майна через електронні торги. При цьому, одним із відповідачів в даному позові зазначено ТзОВ Фінансова компанія Форінт, хоча за змістом позову звязок вказаної юридичної особи з предметом спору та спірними правовідносинами не прослідковується. Разом з тим, з постанови державного виконавця про опис та арешт майна боржника від 06 квітня 2017 року стягувачем значиться ПАТ ОСОБА_13 Аваль, який не залучений до участі в справі.

З огляду на вищенаведене, враховуючи предмет позову та субєктний склад спірних правовідносин, обґрунтування позову, заяви про забезпечення позову та досліджені докази, суд дійшов висновку, що в задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 149-150, 153, 244, 259-261 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в :

Відмовити в задоволенні заяви законного представника ОСОБА_11 ОСОБА_2 ОСОБА_3 про забезпечення позову в справі за позовом про забезпечення позову в справі за позовом неповнолітнього ОСОБА_1, в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_4, до ОСОБА_5, ОСОБА_6 в особі законного представника ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Форінт, Пустомитівського районного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Львівській області, треті особи: Державне підприємство СЕТАМ, Пустомитівська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на частку нерухомого майна в порядку спадкування та зняття арешту з майна.

Ухвала може бути оскарженою в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: (підпис) ОСОБА_14

З оригіналом згідно.

Суддя: Б.М.Гедз