АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1701/18Головуючий по 1 інстанції
Категорія: 24 ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2018 року м. Черкаси

Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів:

ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

за участю секретаря Матюхи В.І.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 серпня 2018 року, постановленого під головуванням судді Мельник І.О., у справі за позовом Комунального підприємства теплових мереж «Черкаситеплокомуненерго» до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію, -

в с т а н о в и в :

У липні 2017 року позивач КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» предявив позов до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію, посилаючись на те, що 15.05.2009 року сторони уклали договір № 7-3860 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відповідно до п. 9 вказаного договору відповідачі взяли на себе зобовязання щомісячно не пізніше 20 числа наступного за розрахунковим сплачувати вартість спожитої теплової енергії, але систематично порушують зазначений в договорі строк оплати послуг.

Станом на 01.05.2017 року борг відповідачів перед КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» з спожиту теплову енергію складає 7 500 грн. 28 коп.

Крім того, оскільки боржники прострочили виконання грошового зобовязання зобовязані сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, який станом на 01.05.2017 року борг внаслідок інфляції зріс на 520 грн. 02 коп., а три проценти річних складають 105 грн. 26 коп.

Враховуючи наведене позивач КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» просив суд стягнути з відповідачів на свою користь борг в сумі 8 125 грн. 56 коп., в тому числі 520 грн. інфляційних збитків та 105 грн. 26 коп. три проценти річних.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 серпня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» заборгованість за спожиту теплову енергію за період з 01.04.2013 року по 01.05.2017 року в сумі 6 263 грн. 38 коп., понесені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 1 233 грн. 32 коп., а всього 7 496 грн. 70 коп. в солідарному порядку.

В задоволенні решти вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить рішення суду скасувати, як необєктивне, незаконне, необґрунтоване та постановлене з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, а по справі ухвалити нове рішення яким відмовити у позові КПТМ «Черкаситеплокомуненерго».

В апеляційній скарзі апелянт вказує, що в рішенні суду першої інстанції задовольняючи позов частково та стягуючи в солідарному порядку заборгованість і витрати по оплаті судового збору вийшов за межі позовних вимог, оскільки така вимога в позові була відсутня. Також судом не було враховано строк позовної давності.

Крім того, рішення прийнято по підроблених , сфабрикованих матеріалах справи без належних доказів. Також судом не було перевірено правильність наданих розрахунків заборгованості та не було враховано доводи відповідача.

У відзиві на апеляційну скаргу КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» просить апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення, а рішення суду без змін , вважаючи, що апеляційна скарга не базується на доказах, які мають відповідати обставинам справи та є необґрунтованою, а рішення суду першої інстанції законне, обґрунтоване та прийняте із додержанням принципів рівності та змагальності.

Відповідно до ч. 1ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення по наступних підставах:

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» надавало послуги з централізованого теплопостачання та водопостачання до квартири АДРЕСА_1.

15.05.2009 року між КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» і ОСОБА_6 укладено договір про надання послуг з централізованого опалення і постачання гарячої води.

Особовий рахунок № 76511012 відкритий на ОСОБА_5 В квартирі зареєстровані ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7

ОСОБА_7 хоча зареєстрований в квартирі, але в ній не проживає. Проживає за договором оренди в іншому місці, за адресою: АДРЕСА_2.

У звязку із несплатою відповідачами за послуги з централізованого теплопостачання та водопостачання квартири на 01.05.2017 року утворилась заборгованість в сумі 7 500 грн. 28 коп., інфляційні збитки 520 грн. 02 коп., 3% річних 105 грн. 26 коп., а всього 8 125 грн. 56 коп.

Судовим наказом Соснівського районного суду м. Черкаси від 18 квітня 2016 стягнуто із ОСОБА_6, ОСОБА_5 заборгованість зі сплати за житлово-комунальні послуги у розмірі 4 520 грн. 31 коп.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 09 червня 2016року заяву ОСОБА_5 про скасування судового наказу задоволено, судовий наказ від 18 квітня 2016 року скасовано.

03 липня 2017 року КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» предявило в суд позов до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Частинами першою, пятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За частинами першою, другою статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дій, що свідчать про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Судовий наказ відповідно до частин першої статті 95 ЦПК України є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги.

Ураховуючи те, що судовий захист права кредитора на стягнення грошових коштів можна реалізувати у позовному провадженні та шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України 2004 року, перериває перебіг позовної давності.

Зазначений право висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 13 січня 2016 року у справі № 6-931цс15.

За заявою ОСОБА_5 суд першої інстанції застосував строк позовної давності.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обовязки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Згідно зі статтею 13 Закону України від 24 червня 2004 року № 1875-ІV «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі Закон України «Про житлово-комунальні послуги), залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладення договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементі конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача вчасно одержувати якісні житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та згідно з умовами договору на надання таких послуг. Водночас відповідно до пункту 5 частини третьої статті 2 цього Закону такому праву відповідає обовязок споживача оплачувати надані йому житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобовязані оплатити житлово-комунальні послуги, які їм надавалися. Водночас відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг в повному обсязі.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15.

Відповідачі ОСОБА_5 і ОСОБА_6 зареєстровані і проживають в ІНФОРМАЦІЯ_1, що сторони не оспорюють. Відповідачі спільно користуються тепловою енергією. Із ОСОБА_6 укладено договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, на ОСОБА_5 відкрито особовий рахунок. Як ОСОБА_5, так і ОСОБА_6 спільно отримували житлово-комунальні послуги.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальні послуги.

Згідно п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобовязаний оплачувати житлово-комунальні послуги, встановлені договором або законом.

Поскільки ОСОБА_5 і ОСОБА_6 спільно отримують житлово-комунальні послуги, то суд першої інстанції правильно стягнув борг в солідарному порядку.

Розрахунок заборгованості поданий позивачем (а/с 4 т.1) і розрахунок заборгованості наданий відповідачем ( а/с 118 т. 1) співпадають.

Законність встановлення індивідуального теплового пункту виходить за межі позовних вимог.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 серпня 2018 року залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з часу проголошення і оскарженню в апеляційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч. 2 ст. 389 ЦПК України

Судді: