Справа №751/2424/18
Провадження №2/751/796/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2018 року місто Чернігів

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Деркача О. Г.

секретаря судового засідання Гармаш-Лящинської М.В.,

за участю: позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернігові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності,

Встановив:

13.04.2018 року ОСОБА_1 звернувся до Новозаводського районного суду м. Чернігова з позовною заявою до ОСОБА_3 про визнання будинку №14 з надвірними спорудами по провулку Гомельський в м. Чернігові спільною частковою власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3; визнання за ним право власності на 0, 99% будинку №14 з надвірними спорудами по провулку Гомельський в м. Чернігові; визнання за ОСОБА_3 право власності на 0,01 % будинку №14 з надвірними спорудами по провулку Гомельський в м. Чернігові.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що у лютому 2014 року познайомився з ОСОБА_3, з якою з квітня 2014 року почали мешкати разом як подружжя. Вказує, що в червні 2014 року купив земельну ділянку з будинком, площею 45, 8 кв. м., житловою площею 21,8 кв. м з надвірними спорудами за адресою м. Чернігів, провулок Гомельський, 14. Зазначає, що так як перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4, то вказаний будинок з земельною ділянкою були оформлені договором дарування на відповідача ОСОБА_3 на термін до офіційного розлучення з гр. ОСОБА_4. Зазначає, що за власні кошти перебудував будинок, збільшивши його площу. Вказує, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 23.01.2018 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 був розірваний, тому звернувся до відповідача з вимогою оформити на нього спірний будинок з земельною ділянкою, на що отримав відмову. Вважає, що спірний будинок з земельною ділянкою належать позивачу та відповідачу на праві спільної часткової власності.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, з підстав зазначених у позові, вказавши, що спірний будинок з земельною ділянкою є спільною частковою власністю. (а.с. 2-3)

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог. 23.05.2018 року від відповідача ОСОБА_3 до суду надійшов відзив на позов з додатками. (а.с. 39-50) Представник відповідача в судовому засіданні вказала, що позивач та відповідач дійсно знайомі з 2014 року, але жодних відносин, окрім дружніх між ними не було, вони ніколи не були повязані спільним побутом та не вели спільного господарства. Вказала, що позивач приїздив до відповідача лише на короткі проміжки часу, а саме: не більше одного місяця протягом півроку, в період з лютого 2014 року по серпень 2017 року. Зазначила, що ОСОБА_5 відповідно до договору дарування подарував ОСОБА_3 спірний будинок з земельною ділянкою, на даний час договір є чинним і ніким не оспорений. Додала, що позивач не приймав участі в проведенні ремонтних робіт щодо облаштування будинку.

Свідок по справі ОСОБА_5 (дарувальник за договором дарування) в судовому засіданні показав, що під час укладання договору дарування сам позивач просив оформити спірний будинок з земельною ділянкою на відповідача. Вказаний договір по суті був оплатним і всі фінансові питання з цього приводу вирішував позивач, проте він не памятає про залишення відповідної розписки. Додав, що неодноразово бачив позивача на спірній земельній ділянці з житловим будинком у період часу коли здійснювалася його перебудова.

Свідок ОСОБА_6 (має приятельські відносини з відповідачкою ОСОБА_3А.) в судовому засіданні показала, що відповідач ОСОБА_3 під час розмови говорила їй, що у згаданий період часу познайомилася з якимось чоловіком, проте жодного разу не зазначала, що проживає з ним разом однією сімєю. Додала, що доволі часто приходила до відповідачки допомагати по господарству, однак, лише один раз бачила позивача у відповідача вдома.

Свідок ОСОБА_7 (син відповідачки ОСОБА_3А.) в судовому засідання показав, що позивач був коханцем його матері і періодично приїздив до неї в гості, де особисто бачив його декілька разів. Додав, що ремонтні роботи в спірному будинку проводилися за його безпосередньої участі (ОСОБА_7А.), проте всіма фінансовими питаннями з цього приводу займалася його мати відповідачка по справі. Вказав, що позивач взагалі не приймав участі в облаштуванні будинку.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, покази свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступник підстав.

Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Судом встановлено, що відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна щодо об»єкта нерухомого майна, вбачається, що ОСОБА_3 належить на праві приватної власності житловий будинок, загальною площею 45, 8 кв. м, житловою площею 21,8 кв. м з надвірними спорудами та господарськими будівлями та земельна ділянка, кадастровий номер :01:012:5286, на підставі договору дарування серії та номер 1-818, виданого 05.06.2014 року державним нотаріусом Другої Чернігівської державної нотаріальної контори ОСОБА_8 (а.с 8-9)

Положеннями ст. 204 ЦК України проголошено презумпцію правомірності правочину, відповідно, усі інші треті особи, у тому числі державні органи, не вправі нехтувати правами і обовязками, що виникли в учасників такого правочину, а відтак не повинні порушувати їх прав і перешкоджати здійсненню їх обовязків. Положеннями зазначеної норми передбачено, що з наведеного правила є лише два виключення: щодо нікчемних правочинів та таких, що визнані судом недійсними.

Зважаючи на ту обставину, що договір дарування в судовому порядку не було визнано недійсним, його нікчемність не передбачена законом, зазначений договір є чинним, а тому наведений правочин належить враховувати при вирішенні даного спору.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 5-7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Вирішення питання встановлення факту проживання позивача з відповідачем, у спірний проміжок часу, однією сімєю без реєстрації шлюбу, за наявності не розірваного шлюбу між позивачем та іншою жінкою (а.с.10-12), окремо позивачем не заявлялося і не було предметом даного судового розгляду, оскільки воно безпосередньо зачіпає права і свободи іншого учасника шлюбних відносин ОСОБА_4

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази, як щодо проведених реконструкцій, добудов та прибудов спірного нерухомого майна, що зумовлють збільшення його вартості, так і їх здійснення саме за грошові кошти позивача.

Самі по собі, наявні в матеріалах справи, письмові відомості щодо фінансової спроможності позивача, суд не вважає достовірними доказами матеріальної участі останнього в перебудові та переобладнанні вказаного нерухомого майна. (а.с.13-17)

Відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статею1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В рішенні Європейського суду з прав людини « Новоселецький проти України », суд нагадує, що стаття 1 Протоколу 1, спрямована в основному на захист особи від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов'язує державу приймати деякі необхідні заходи, спрямовані на захист права власності.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що заявлений позов є необґрунтованим та в його задоволенні слід відмовити.

Відповідно до ч. 9 та ч.10 ст. 158 ЦПК України, у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили рішенням суду.

Керуючись ст. ст. 4, 13, 76-83, 95, 158, 247, 258, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 22.08.2018 року про заборону на відчуження житлового будинку № 14 (реєстраційний номер об»єкта нерухомого майна 01), що знаходиться за адресою: м. Чернігів, провулок Гомельський, який належить ОСОБА_3, РНОКПП НОМЕР_1; земельної ділянки кадастровий номер :01:012:5286, (реєстраційний номер об»єкта нерухомого майна 01), що знаходиться за адресою: м. Чернігів, провулок Гомельський, буд. 14, яка належить ОСОБА_3, РНОКПП НОМЕР_1.

Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну і резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Чернігівського апеляційного суду через Новозаводський районний суд м. Чернігова.

Повний текст рішення суду виготовлений 09.11.2018 року.

Головуючий - суддя О. Г. Деркач