Справа № 204/3667/16-ц
Провадження № 2/204/36/18 р.
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2018 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Самсонової В.В.

за участю секретаря Зайченко О.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1

за участю представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та збитків по кредитному договору,-

В С Т А Н О В И В:

В травні 2016 року позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просив стягнути з ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» заборгованість за Кредитним договором № 50005283 від 23.07.2012 року у розмірі 825844,51 грн. та судові витрати по справі. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що 23 липня 2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» та ОСОБА_3 був укладений Кредитний договір № 50005283. Цільове призначення кредиту за договором є придбання автомобіля марки VW Touareg 2012 року випуску. Відповідно до умов договору, позивач зобовязався надати відповідачу в українських гривнях та встановлено еквівалент суми кредиту в іноземній валюті. Так сума кредиту відповідно до основних умов договору становить 411316,29 грн., що на дату укладення договору становило 50874,00 доларів США. Крім того, позивачем було надано відповідачу додатковий кредит у сумі 151962,60 грн., що на дату укладення договору еквівалентно 12921,99 доларів США. Цільове призначення додаткового кредиту є оплата страхових платежів згідно з договором страхування. Відповідач зобовязався прийняти, належним чином використовувати і повернути позивачу кредит у повному обсязі, а також сплатити проценти за використання кредиту і інші платежі відповідно до договору. Розмір платежів встановлений графіком погашення кредиту. Відповідач до листопада 2015 року повністю виконував зобовязання щодо сплати кредитних платежів. Однак, з листопада 2015 року перестав виконувати зобовязання за договором, у звязку з чим виникла заборгованість за кредитом в сумі 825844,51 грн.

Пізніше, позивач звернувся до суду з уточненою позовною заявою, в якій змінив предмет позову та просив в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» за Кредитним договором № 50005283 від 23.07.2012 року у розмірі 201480,57 грн., яка складається з основної суми заборгованості за Кредитом у розмірі 142639,70 грн.; збитків у розмірі 58840,87 грн., - звернути стягнення на предмет застави (транспортний засіб марки VW, модель Toureg NF, кузов № НОМЕР_1, обєм двигуна 2967 куб. см, рік випуску 2012), шляхом його реалізації на публічних торгах відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження», встановивши його початкову вартість у розмірі 548421,72 грн. згідно Договору застави транспортного засобу № 50005283 від 03.08.2012 року; та стягнути з ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» судові витрати.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримав уточнені позовні вимоги та просив задовольнити їх в повному обсязі. При цьому, посилався на обставини, які викладені в уточненій позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог позивача та просив відмовити йому в повному обсязі. При цьому, зазначив, що вказаний позивачем в уточненій позовній заяві розрахунок боргу за кредитним договором є вочевидь невірним. Позивач вказує, що заборгованість по кредиту (тіло кредиту) складає 141937,11 грн. Проте по його власним розрахункам тіло кредиту погашено відповідачем ще 13.10.2016 року. Так, 13.10.2016 року відповідач здійснив оплату позивачу у розмірі 745404,51 грн. на підставі виконавчого напису, здійсненого приватним нотаріусом ОСОБА_4 від 27 січня 2016 року. Будь-які розподілення даних коштів в іншому порядку, ніж той, що зазначений в виконавчому написі нотаріуса, є протиправним. Таким чином, сплативши позивачу повний розмір зазначеної нотаріусом суми за виконавчим написом, відповідачем повністю погашений борг за кредитом (тілом кредиту), штраф, штрафні санкції за вимоги та відсотки за кредитом станом на 16 грудня 2015 року. Навіть наявна переплата у 33526,40 гривень. Тож включення до позовних вимог більш, ніж ста сорока тисяч гривень, вже погашеного тіла кредиту, - є незаконним. Крім того, як вбачається з уточненого позову, позивач у якості збитків зазначає те, що він поніс витрати на звернення до «спеціалізованої організації ТОВ «Тріпл-Сі» для супроводження процесу виконавчого провадження та стягнення заборгованості». На погляд позивача, дана сума у розмірі 58840,87 гривень повинна бути компенсована йому відповідачем. Проте, відповідач з даними вимогами не згодний. У матеріалах справи відсутні докази несення позивачем витрат на оплату послуг ТОВ «Тріпл-Сі». Ні договір, ні рахунок на зазначену вище суму, ні акт щодо нібито надання послуг на суму 68248,52 грн. - не підтверджують оплати позивачем наведених послуг. Позначка на рахунку «сплачено», жодним чином не може вважатися належним доказом оплати, адже дана позначка не є розрахунковим документом. По-друге, послуги з супроводження процесу виконавчого провадження, на які позивач посилається як на обґрунтування збитків, на його погляд, є правовою допомогою. У справі відсутні докази обґрунтування розміру вартості цієї допомоги. Крім того, у справі відсутні докази необхідності (невідворотності) несення позивачем витрат на вказану допомогу, адже борг за виконавчим провадженням на підставі виконавчого напису нотаріуса був погашений відповідачем добровільно, невдовзі після того, як він дізнався про існування даного виконавчого провадження.

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають в повному обсязі по наступним підставам.

У судовому засіданні було встановлено, що 23 липня 2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» та ОСОБА_3 був укладений Кредитний договір № 50005283, відповідно якого відповідач отримав у кредит грошові кошти в сумі 411316,29 грн., що на дату укладення договору становило 50874,00 доларів США, строком на 60 місяців, зі зміною процентною ставкою, з цільовим призначенням для придбання автомобіля марки VW, модель Touareg NF, кузов № НОМЕР_1, обєм двигуна 2967 куб.см., рік випуску 2012 (т.1 а.с.12-19).

Позивач свої зобов'язання за вищевказаним договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти у розмірі 411316,29 грн., що на дату укладення договору становило 50874,00 доларів США, для придбання автотранспортного засобу, які (кошти) останній отримав та витратив на придбання автомобіля марки VW, модель Touareg NF, кузов № НОМЕР_1, обєм двигуна 2967 куб.см., рік випуску 2012.

Згідно п. 1.6 Умов кредитування, виконання зобовязань ОСОБА_3 за договором забезпечується заставою майна, відповідно до укладеного між ними Договору застави транспортного засобу № 50005283 від 03.08.2012 року, за яким з метою забезпечення виконання зобовязань за Договором відповідачем було передано у заставу позивачу автомобіль марки VW, модель Touareg NF, кузов № НОМЕР_1, обєм двигуна 2967 куб.см., рік випуску 2012, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, заставною вартістю 411316,29 грн. (т.1 а.с.48-53). Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрований в реєстрі за № 856.

Пізніше, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» та ОСОБА_3 були укладені додаткові угоди до Кредитного договору № 50005283 від 23.07.2012 року, якими були змінені графік погашення кредиту (збільшивши період погашення кредиту до 84 місяців) та змінена адреса реєстрації Позичальника.

Крім того, 10 липня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» та ОСОБА_3 був укладений Договір про внесення змін/Додаткова угода № 1 до Кредитного договору № 50005283 від 23.07.2012 року, відповідно якого відповідач отримав у кредит грошові кошти в сумі 151962,60 грн., що на дату укладення договору еквівалентно 12921,99 доларів США, цільовим призначенням якого є оплата страхових платежів згідно з договором добровільного страхування наземного транспорту від 09.07.2014 року з АТ СК «АХА Страхування» (т.1 а.с.25-45). Відповідач зобовязався прийняти, належним чином використовувати і повернути позивачу кредит у повному обсязі, а також сплатити проценти за використання кредиту і інші платежі відповідно до договору.

Згідно з п. 1.4.2. та п.п. 2.4, 2.5 Умов кредитування, повернення Кредиту та процентів за його використання здійснюється шляхом сплати чергових платежів в обсязі та терміни, встановлені Графіком погашення кредиту по Договору не пізніше 15-го числа кожного місяця на підставі рахунку виставленого Позивачем. Період нарахування процентів починається з першого календарного дня місяця і закінчується останнім календарним днем поточного місяця. Проценти нараховуються за методом «30/360» (для цілей розрахунку один календарний місяць складається із 30 днів, при цьому умовно в році 360 днів) відповідно до Графіку погашення кредиту.

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов'язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов'язаний повернути кредит і сплатити відсотки.

Проте, відповідач, починаючи з листопада 2015 року, перестав виконувати свої зобовязання належним чином, не сплачував проценти за користування кредитом та не здійснював повернення кредиту щомісячними платежами відповідно до умов договорів.

Відповідно до п. 3.2.1. Умов кредитування, у випадку порушення відповідачем терміну сплати будь-якого чергового платежу (або його частини) з повернення Кредиту відповідно до Графіку погашення кредиту та/або сплати за користування Кредитом на строк щонайменше 1 (один) календарний місяць позивач має право визнати термін повернення Кредиту таким, що настав.

При цьому, Договором передбачені штрафні санкції у вигляді фіксованих штрафів у випадку неповідомлення позивача про несплату платежів за Договором у встановлений строк відповідно до п. 8.3., а також пеня у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми заборгованості за кожен день прострочення до моменту повного погашення.

Пунктом 3.3 договору передбачено, що Позичальник зобовязаний повернути Компанії в повному обсязі суму кредиту та додаткового кредиту, плату за кредит та штрафні санкції, якщо такі підлягають застосуванню, протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу позичальником. Якщо з будь яких причин повідомлення не буде отримано, перебіг вказаного строку починається з дати відправлення.

У звязку з систематичним невиконанням умов Договору, позивачем було направлено відповідачу 21.12.2015 року цінним листом з описом вимогу (повідомлення) щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за Кредитним договором вих. № 50005283 з вимогою повернути суму Кредиту, однак у звязку із закінченням терміну зберігання поштове відправлення повернуто позивачу, що підтверджується повідомленням про повернення поштового відправлення.

Таким чином, враховуючи те, що позивачем ОСОБА_6 була відправлена 21.12.2015 року, останнім днем повернення Кредиту та заборгованості було 20.01.2016 року.

Однак, у встановлені строки відповідач не повернув кредит та не сплатив заборгованість, в звязку з чим позивач був вимушений скористатись своїм правом відповідно до умов договору і чинного законодавства та почати процедуру звернення стягнення на предмет застави у примусовому порядку, а також процес повернення заборгованості за договором відповідачем.

27 січня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 було вчинено виконавчий напис № 76 щодо звернення стягнення на предмет застави з метою задоволення вимог позивача за договором у розмірі 745404,44 грн. (т.2 а.с.35).

Реалізація заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса є одним із позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження (п. 5 ст. 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»).

На підставі вищевказаного виконавчого напису Житомирським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області було відкрито виконавче провадження № 50123234, щодо примусового звернення стягнення на предмет застави.

12 жовтня 2016 року на рахунок позивача відповідачем було перераховано 745404,44 грн., що підтверджується відповідною квитанцією Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» за № 0.0.632213837.1 від 12.10.2016 року (т.1 а.с.200).

У звязку зі сплатою добровільно відповідачем суми у розмірі 745404,44 грн., старшим державним виконавцем Житомирського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області було винесено постанову від 13 жовтня 2016 року про закінчення виконавчого провадження № 50123234 (т.1 а.с.188).

Всі вищевказані обставини визнавалися та не заперечувалися сторонами у справі. А тому, дані обставини не підлягають доказуванню в порядку ч. 1 ст. 82 ЦПК України, згідно якої обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Таким чином, кошти було отримані позивачем внаслідок сплати відповідачем, а не за рахунок звернення стягнення на предмет застави.

Однак, враховуючи те, що з моменту направлення вимоги відповідачу та моменту звернення стягнення на предмет застави минуло десять місяців, та те, що відповідно до умов договору сума кредиту, яка підлягає поверненню, розраховується шляхом застосування до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у графіку погашення кредиту, чинного на момент виставлення рахунку обмінного курсу за безготівковими операціями банку, зазначеного у договорі, позивач вважає, що у відповідача існує заборгованість з повернення суми кредиту. Станом на листопад 2016 року, із врахуванням коштів, які були отримані внаслідок звернення стягнення на предмет застави, сума кредиту за договором, яка підлягає поверненню, становить 5461,22 доларів США, що, за курсом ПАТ «Креді ОСОБА_7» на дату підготовки позовної заяви - 25,99 грн., складає суму 141937,11 грн.

Крім того, згідно з умовами кредитного договору № 50005283 від 23.07.2012 року, процентна ставка становить 9,90 %. Виходячи з того, що сума кредиту, яка підлягає поверненню, становить 141937,11 грн., кількість днів прострочення сплати суми кредиту (строк користування кредиту) становить 18 днів (з 01.11.2016 року по 18.11.2016 року), розмір процентів за користування кредитним коштами розраховується наступним чином та становить: 141937,11 * 9,90 % * 18/360 = 702,59 грн.

Таким чином, загальна сума основного боргу зі сплати кредиту становить 142639,70 грн.

Також, позивач зазначає про те, що, використавши всі можливі засоби щодо повернення заборгованості (переговори з відповідачем, вимоги щодо сплати заборгованості, звернення стягнення на предмет застави), був змушений скористатись своїм правом відповідно до договору і чинного законодавства та розпочати процес повернення заборгованості за договором в судовому порядку. При цьому, зважаючи на характер господарської діяльності позивача та економічну спеціалізацію на ринку, позивач звернувся до спеціалізованих організацій ТОВ «Тріплі Сі» та ТОВ «Юридична фірма «Вернер» для супроводження виконавчого провадження, пошуку транспортного засобу та для підготовки позовної заяви про стягнення заборгованості відповідно до кредитного договору та представництва інтересів позивача у суді, в звязку з чим позивачем понесено витрати щодо залучення ТОВ «Тріплі Сі» в розмірі 58840,87 грн.

При цьому позивач вважає, що зазначені суми мають бути стягнуті, як реальні збитки, завдані позивачу, внаслідок неналежного виконання зобовязань відповідачем, оскільки наявні всі ознаки цивільно-правового правопорушення, а саме: протиправна поведінка відповідача, яка виражалась у невиконанні умов договору; збитки, а саме витрати позивача, повязані з примусовим стягненням заборгованості за договором; причинний звязок між протиправною поведінкою відповідача та збитками (саме через порушення умов договору щодо сплати щомісячних платежів позивач самостійно був змушений вчинити дії, спрямовані на спонукання відповідача виконати свої зобовязання за договором, проте, такі дії не мали наслідком виконання своїх зобовязань відповідачем, в звязку з чим позивач був змушений звернутись до спеціалізованих організацій з метою супроводження процесу стягнення заборгованості в судовому порядку); вина відповідача, яка підтверджується явним невиконанням чітких вимог закону та договору.

Отже, загальний розмір збитків, завданих позивачу в звязку з неналежним виконанням відповідачем умов договору, становить 201480,57 грн.

Аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, суд вважає заявлені позовні вимоги позивача такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обовязків є договори.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін, відповідно до закону, договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Статтею 549 ЦК України визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ст. 572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За змістом ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно же з ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналізуючи докази по справі в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про те, що представником позивача не доведено наявність у відповідача заборгованості за кредитним договором, оскільки позивач скористався своїм правом погашення суми заборгованості за кредитним договором шляхом вчиненням виконавчого напису, яке відповідачем було виконано.

При цьому, відповідно до ст. 28 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження може бути припинене боржником або третьою особою шляхом виконання порушеного боржником забезпеченого обтяженням зобов'язання або тієї частини цього зобов'язання, виконання якої було прострочене, разом з відшкодуванням обтяжувачу витрат, понесених у зв'язку з пред'явленням вимоги та/або звернення стягнення. ОСОБА_1 виконання може бути здійсненим у будь-який час до моменту продажу обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження або до переходу права власності на нього до обтяжувача. У цьому разі обтяжувач не вправі вимагати від боржника або іншої особи, яка виконала зобов'язання, сплати інших сум.

Враховуючи, що до реалізації предмета застави повністю була виконана вимога про дострокове погашення всієї суми кредиту, процентів та штрафних санкцій, суд вважає позовні вимоги щодо стягнення заборгованості в розмірі 201480,57 грн. необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Крім того, суд вважає необхідним звернути увагу на те, що відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Статтею 133 ЦПК України встановлений вичерпний перелік витрат, які пов'язані з розглядом судової справи.

Аналізуючи вимоги позивача про відшкодування збитків, які понесені позивачем для супроводження виконавчого провадження, підготовки позовної заяви про стягнення заборгованості відповідно до кредитного договору та представництва інтересів позивача у суді, в звязку з чим залучено ТОВ «Тріплі Сі», якому сплачено кошти в розмірі 58840,87 грн., суд вважає, що дані витрати не є збитками, а є витратами на правову допомогу, тобто, в даному випадку, позивачем невірно обрано спосіб захисту своїх прав.

За таких обставин, з огляду на все вищевикладене, суд не вбачає підстав для задоволення позову в повному обсязі.

Крім того, оскільки позивачу відмовлено в задоволенні його позовних вимог, то позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на його користь судових витрат, задоволенню також не підлягають.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 3, 15, 16, 22, 256-258, 525, 526, 527, 530, 549, 559, 598, 599, 612, 625, 629, 651, 1049, 1050, 1054 ЦК України, Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», ст. ст. 12, 13, 77-78, 81-82, 89, 141, 247, 258-259, 263-265, 273, 352, 354-355 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та збитків по кредитному договору - відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України, суд вважає необхідним зазначити у резолютивній частині рішення наступні дані:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті»», ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 36422974, місцезнаходження: 02152, м. Київ, пр. Павла Тичини, буд. 1В, офіс «В».

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3, останнє відоме місце реєстрації: 49000, м. Дніпро, вул. Дмитра Кедріна, буд. 53-А, секція 5, кв. 325.

Суддя В.В. Самсонова