ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

07 листопада 2018 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/518/18

Головуючий у першій інстанції - Ченцова С.М.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/165/18

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Висоцької Н.В.

суддів: Бобрової І.О., Мамонової О.Є.,

із секретарями - Шкарупою Ю.В., Зіньковець О.О.

учасники справи: позивач - ОСОБА_2,

відповідач - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернігівській області,

треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 30 липня 2018 року (місце ухвалення - м. Чернігів, дата складання повного тексту - 06.08.2018) у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернігівській області про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

У січні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернігівській області про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01.08.2017 позивача було прийнято на роботу в Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернігівській області на посаду головного спеціаліста відділу організаційної роботи, документообігу та господарського забезпечення. 29.12.2017 було звільнено у зв»язку зі скороченням штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, про що зроблено запис у трудовій книжці.

Позивач вважає, що наказ відповідача від 26.12.2017 № 90-к в частині її звільнення є незаконним і підлягає скасуванню, та поновленню на роботі ОСОБА_2, оскільки вона мала переважне право на залишення на роботі серед двох інших працівників, яке передбачено ч. 2 ст. 49-2 КЗпП України, а саме те, що її чоловік є безробітним, має 10-річну доньку, мати-пенсіонерку, та має тривалий безперервний стаж роботи в даній установі. Відповідачем було порушено вимоги ч. 1 ст. 42 КЗпП України та надано переважне право залишення на роботі ОСОБА_4 та ОСОБА_3, ч. 2 ст. 49-2, ч. 2 ст. 40 КЗпП України, а саме не враховано, що вона має більш високу кваліфікацію і продуктивність праці.

ОСОБА_2 посилається, що внаслідок її незаконного звільнення їй завдано моральних страждань, які вона оцінює у 2000 грн обґрунтовуючи втратою нормальних життєвих зв»язків, перебуванням на обліку в центрі зайнятості, неможливістю знайти роботу на підставі чого постійно хвилюється, нервується, з»явилось безсоння.

З врахуванням наведеного просила визнати незаконним і скасувати наказ № 90-к від 26.12.2017 по Управлінню виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернігівській області «Про звільнення з роботи за скороченням штату працівників управління» в частині її звільнення. Поновити її на роботі в Управлінні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернігівській області на посаді головного спеціаліста відділу організаційної роботи, документообігу та господарського забезпечення із 30.12.2017. Стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 30.12.2017 по день ухвалення судом рішення по даній справі. Стягнути з відповідача на відшкодування завданої моральної шкоди 2000 грн.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 30.07.2018 у задоволенні позову ОСОБА_2 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернігівській області про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди - відмовлено.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що відповідач під час звільнення ОСОБА_2 діяв в межах чинного трудового законодавства, враховуючи викладене відсутні підстави для задоволення позову.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 30.07.2018, та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

За доводами скарги оскаржуване рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом неповно з»ясовано обставини, які мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи.

В обґрунтування скарги заявник посилається на те, що судом не було досліджено переважного права позивача на залишення на роботі, а саме ОСОБА_2 у порівнянні з залишеними на роботі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 мала більшу продуктивність праці та диплом спеціаліста, про що безпідставно не вказано в протоколі комісії від 14.12.2017.

Судом не досліджено на підставі чого комісія, чи одноособово начальник відділення Нашиванько В.П., прийшов до висновку про наявність у трьох працівників однакової продуктивності праці, або ж різного рівня продуктивності.

У скарзі заявник посилається, що судом не враховано, що за наслідкам засідання комісії з вирішення питань переважного права на залишення на роботі від 14.12.2017 було вирішено рекомендувати залишити ОСОБА_2 на роботі, а скоротити ОСОБА_3

У відзивах на апеляційну скаргу ОСОБА_3 та Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернігівській області просять апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції від 30.07.2018 - без змін. Посилаються на необґрунтованість та безпідставність апеляційної скарги, а рішення суду ухвалено з дотриманням норм чинного законодавства.

Вислухавши суддю-доповідача, учасників судового процесу, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що згідно наказу № 16-к від 31.07.2017 ОСОБА_2 прийнято на посаду головного спеціаліста відділу організаційної роботи, документообігу та господарського забезпечення в порядку переведення з управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Чернігівській області (а.с. 14 зворотня сторона).

Постановою правління Фонду соціального страхування України від 12.09.2017 року №47 «Про затвердження граничної чисельності працівників Фонду соціального страхування України», у відповідності до вимог статті 7 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», затверджено з 01.01.2018 року граничну чисельність працівників Фонду у кількості 5192 штатних одиниці, у тому числі граничну чисельність працівників виконавчої дирекції Фонду 188 штатних одиниць. (а.с. 69).

Постановою правління Фонду соціального страхування України від 10.10.2017 року №50 «Про затвердження структури органів фонду», затверджена структура робочих органів виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України, яка вводиться в дію з 01.01.2018, згідно якої до Управління виконавчої дирекції Фонду в Чернігівській області входить 8 відділень, в тому числі і Козелецьке відділення, яке включає в себе Козелецький та Бобровицький район (а.с.70, 71).

Наказом виконавчої дирекції Фонду від 23.10.2017 № 579, зі змінами, затверджена гранична чисельність працівників управління та його відділень у кількості 124 штатних одиниць та зобов'язано начальника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернігівській області провести до 01.11.2017 передбачені чинним законодавством заходи щодо попередження працівників управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернігівській області та його відділень про зміни в організації виробництва і праці та про зміну істотних умов праці .

Письмовим попередженням від 26.10.2017 № 09-07/1372/51 ОСОБА_2 було попереджено про зміни в організації виробництва і праці, зміну істотних умов праці, систему оплати та стимулювання праці, розміру посадового окладу, зміну найменування посади, які вступлять в дію з 01.01.2018 та про можливе майбутнє звільнення (а.с. 16). З вказаним письмовим попередженням ОСОБА_2 ознайомлена 26.10.2017 про що поставила свій підпис.

На підставі наказу начальника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернігівській області від 07.12.2017 № 59-к створено комісію з вирішення питань переважного права на залишення на роботі працівників управління та його відділень (а.с. 91), якою на засіданні 14.12.2017 виходячи зі штатної чисельності структурного підрозділу було рекомендовано наповнити штат відділу наступним чином: ОСОБА_6 - начальник відділу; ОСОБА_7 - заступник начальника відділу; ОСОБА_4 - головний спеціаліст; ОСОБА_2 - головний спеціаліст. Скороченню підлягають ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 (а.с. 92-93). Крім того, на засіданні комісії було розглянуто питання щодо ОСОБА_3, яка теж як і ОСОБА_2 немає у своїй сім»ї працівників з самостійним заробітком, було вирішено надати час ОСОБА_3 для донесення документу з Головного управління ДФС, що в свою чергу дасть підстави визнати ОСОБА_3 такою, що має переважне право на залишення на роботі за кількома пунктами - п. 1 та п. 2 ч. 2 ст. 42 КЗпП України. Члени комісії дійшли згоди, що за наявності зазначеного документа, комісія буде мати змогу розглядати обидва переважних права ОСОБА_3 На час засідання комісії, підтверджень переважного права за п. 2 ч. 2 ст. 42 КЗпП України немає (а.с. 92-93).

Листом б/н Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернігівській області повідомило ОСОБА_2 про те, що у штатному розписі управління, що вводиться в дію з 01.01.2018, відсутня посада, яку обіймала позивач (вона є скороченою). Повідомлено, що іншу роботу управління запропонувати не має можливості, так як вакантні посади відсутні (а.с. 104). Вказаний лист позивач отримала, що зазначено у вказаному листі.

Наказом начальника управління Нашиванько В.П. № 90-к від 26.12.2017 звільнено ОСОБА_2, головного спеціаліста відділу організаційної роботи, документообігу та господарського забезпечення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернігівській області, 29.12.2017 у зв»язку зі скороченням штату працівників (п. 1 ст. 40 КЗпП України). Зазначеним наказом зобов»язано відділ бухгалтерського обліку та консолідованої звітності управління провести остаточний розрахунок та виплатити ОСОБА_2 в зв»язку зі звільненням: грошову компенсацію за 10 календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки за період роботи з 01.08.2017 по 29.12.2017; вихідну допомогу у розмірі середнього місячного заробітку відповідно до ст. 44 КЗпП України (а.с. 105-109). З зазначеним наказом про звільнення 29.12.2017 ОСОБА_2 ознайомлена, що підтверджено її підписом (а.с. 109).

В матеріалах справи мається довідка від 27.02.2018 № 06-15/623 з якої вбачається, що в період з 01.08.2017 по 29.2017 із заробітної плати ОСОБА_2 профспілкові внески до первинної профспілкової організації Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань України в Чернігівській області «Соціал» не утримувались (а.с. 140).

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та недоведеними, управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернігівській області під час звільнення ОСОБА_2 діяло в межах чинного трудового законодавства. Встановлено, що внаслідок змін в організації виробництва і праці та скорочення штату, що стало підставою для вивільнення працівників, в тому числі ОСОБА_2, на підставі ч. 1 статті 40 КЗпП України. Можливості переведення позивача на іншу роботу не було, та враховано переваги в залишенні на роботі, передбачені законодавством України згідно ч. 3 ст. 42 КЗпП України.

З висновком суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд, оскільки судом першої інстанції обставини справи з"ясовані в обсягу, необхідному для правильного вирішення спору, відповідно до встановлених обставин, правильно визначено суть і характер правовідносин сторін та норми матеріального права, що їх регулюють.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 51 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Приписами п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України встановлено, що договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до ч. 2 ст. 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п'яти років, з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби; 10) працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат.

Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

Про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.(ч. 1-2 ст. 49-2 КЗпП України).

Відповідно до роз»яснень, викладених у п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992, розглядаючи трудові спори, пов»язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Матеріали справи містять штатний розпис, затверджений 31.10.2017 та введений в дію 01.01.2018, з якого вбачається, що відділ організаційної роботи, документообігу та господарського забезпечення має 2 кількісні штатні посади головного спеціаліста (а.с. 89), на які комісією з вирішення питання переважного права на залишення на роботі було рекомендовано на посаду головного спеціаліста ОСОБА_4 та ОСОБА_2

Так, відповідачем було враховано надану на момент звільнення ОСОБА_3 надану довідку з Головного управління ДФС у Чернігівській області про відсутність інших працівників з самостійним заробітком, що було враховано відповідно до ч. 2 ст. 49-2 КЗпП України.

Таким чином, враховано, що ОСОБА_3 має на утриманні двох дітей - 2007 та 2013 років народження (а.с. 98, 99), інших осіб в сім»ї з самостійним заробітком у неї немає, про що надала довідку Головного управління ДФС у Чернігівській області відносно ОСОБА_12 (а.с. 100).

У ОСОБА_4, є перевага, як працівника, якому залишилося менш ніж 3 роки до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат (п. 10 ч. 2 ст. 42 КЗпП України).

Таким чином, враховуючи викладене вище є спростованими доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що судом не було досліджено переважного права позивача на залишення на роботі.

Не є підставою для скасування правильного по суті рішення суду доводи апеляційної скарги про рекомендацію комісією 14.12.2017 залишити ОСОБА_2 на роботі, а скоротити ОСОБА_3, оскільки, як вже зазначалось, під час засідання комісії ОСОБА_3 було надано час для надання комісії документу з Головного управління ДФС у Чернігівській області, про те, що остання не має у своїй сім»ї осіб із самостійним заробітком, що і було надано, та на підставі чого ОСОБА_3 має переважне право за п. 2 ч. 2 ст. 42 КЗпП України перед ОСОБА_2

В суді апеляційної інстанції, було також досліджено надану довідку Головного управління ДФС у Чернігівській області надану чоловіку ОСОБА_2 - ОСОБА_13 (а.с. 300), про відсутність у нього доходів, проте з врахуванням наведеного відсутні підстави для скасування правильного по суті рішення першої інстанції, оскільки, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з дотримання при звільненні ОСОБА_2 відповідачем норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, та зважає на те, що матеріалами справи підтверджується відсутність можливості переведення ОСОБА_2 на іншу роботу.

Також, суд першої інстанції обгрунтовано послався, що мати-пенсіонерка ОСОБА_2 отримує державне забезпечення.

Відповідно до частини другої статті 42 КЗпП України перевага в залишенні на роботі надається категоріям працівників, визначених пп. 1 - 9 цієї статті, але за рівних умов продуктивності праці і кваліфікації.

Розрахунок продуктивності праці здійснюється на підставі статистичної інформації, тобто за фактичним результатом праці.

Продуктивність праці - це результативність виробничої діяльності людей, що вимірюється кількістю часу, що витрачається на одиницю продукції, або кількістю продукції, створюваної за одиницю робочого часу (година, день, місяць, рік).

При цьому індивідуальна продуктивність праці - це продуктивність праці окремого працівника на конкретній дільниці виробництва.

Таким чином індивідуальна продуктивність праці окремого працівника на конкретній дільниці виробництва також повинна визначатися на підставі фактичних результатів праці такого працівника (кількість продукції, фактично створюваної працівником за одиницю робочого часу), а не відповідно до потенційних можливостей такого працівника.

Продуктивність праці і кваліфікація працівника повинні оцінюватися окремо, але в кінцевому підсумку суд при розгляді трудового спору повинен визначити працівників, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці за сукупністю цих двох показників.

При цьому, учасники трудового спору вправі подавати будь-які допустимі докази, що підтверджують факт наявності у працівника, який звільняється, більш високої чи більш низької кваліфікації і продуктивності праці. Такими доказами можуть бути документи та інші відомості про освіту і присвоєння кваліфікаційних розрядів (класів, категорій, рангів), про підвищення кваліфікації, про навчання без відриву від виробництва, про винаходи і раціоналізаторські пропозиції, авторами яких є відповідні працівники, про тимчасове виконання обов'язків більш кваліфікованих працівників, про досвід трудової діяльності, про виконання норм виробітку (продуктивність праці), про розширення зони обслуговування, про збільшення обсягу виконуваної роботи, про суміщення професій тощо.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги про наявність вищої освіти, більшої тривалості роботи працівника на одному підприємстві не є безумовним доказом рівня кваліфікації працівника, оскільки рівень кваліфікації визначається на підставі фактичних даних, що характеризують якість, обсяг і складність виконуваної роботи.

Поняття «кваліфікація» включає в себе не лише освітній рівень працівника, стаж, а і здатність виконувати особливі доручення, які притаманні тій чи іншій посаді, володіння певними програмами, механізмами, на що наголошував представник відповідача під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, при цьому вважав слід виходити із складності виписаних посадових обов»язків цих працівників.

Щодо продуктивності праці, то вона вимірюється певними показниками, яких має досягати працівник. В даному випадку беруться до уваги виконання працівником своїх посадових обов'язків, дотримання трудової дисципліни, відсутність прогулів, відпусток без збереження заробітної плати, зауважень з боку керівництва щодо строків і якості виконуваної роботи, обсяг виконуваної роботи тощо.

Таким чином, посилання в апеляційній скарзі, на не врахування що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не були звільнені у зв'язку зі скороченням з нижчою кваліфікацією та з меншим безперервним стажем роботи ніж у ОСОБА_2, та не було враховано інші умови переважного залишення на роботі позивачки, спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до даних досліджених в судовому засіданні особових справ, посадових інструкцій з 02.01.2018 ОСОБА_3 та ОСОБА_4, за відсутності доказів високого рівня продуктивності позивача або посилання на наявність таких доказів або переваг, на що посилався позивач, як на підставу заявленого позову, обґрунтованим є висновок про відсутність підстав для задоволення позову.

Так, судом першої інстанції було враховано, відсутність належним чином доведених обставин порушення трудового законодавства належними та допустимими доказами, на які посилався позивач у своєму позові.

У статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На виконання вимог КЗпП України щодо обов"язку відповідача доводити відсутність порушень, на які посилається позивач у своєму позові, відповідачем надано належні та допустимі докази, яким судом першої інстанції надана оцінка.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, а зводяться лише до переоцінки доказів.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Суд правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених позовних вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування судового рішення.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 30 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судове рішення у повному обсязі складено 12.11.2018.

Головуючий Судді: