АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження в апеляційній інстанції №22-ц/796/483/2018
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2018 року Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів:

Судді - доповідача: Білич І.М.

Суддів: Болотова Є.В., Поліщук Н.В.

при секретарі: Довгопола А.В.

за участю: представника позивача ОСОБА_17

представників відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Голосіївськогорайонного суду м. Києва від 10 жовтня 2017 року ухвалене під головуванням судді Голосіївськогорайонного суду м. Києва Шевченко Т.М.

у справі № 2-620/12 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про виділ в натурі частки житлового будинку та зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про виділ в натурі частини житлового будинку.

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_4 звертаючись у листопаді 2011 року до суду ставила питання про витребування майна з чужого незаконного володіння. У квітні 2012 року ОСОБА_4 подала заяву про зміну позовних вимог та просила виділити в натурі частину житлового будинку.

У грудні 2011 року до суду звернувся із зустрічним позовом ОСОБА_8 де ставив питання про поділ частини житлового будинку в натурі та визначення порядку користування земельною ділянкою. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 помер, у зв'язку з чим ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 20 квітня 2015 року зупинено провадження у вказаній справі до залучення до участі в подальшому правонаступника ОСОБА_5, яка у серпні 2017 року звернулася до суду із заявою про зміну позовних вимог, де ставила питання про виділ в натурі частини житлового будинку та стягнення компенсації вартості 1 кв. м., що перевищує належну їй ідеальну частку.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 10.10.2017 року було залишено без розгляду позовну заяву ОСОБА_9 про виділ в натурі частини житлового будинку та стягнення компенсації в частині позовних вимог ОСОБА_9 про стягнення компенсації.

У жовтні 2016 року ОСОБА_10 звернувся до суду із зустрічним позовом про виділ в натурі частини житлового будинку та визначення порядку користування земельною ділянкою. У зв'язку з укладенням договору дарування частини житлового будинку, посвідченого 27 грудня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Найда О.І., до участі у справі була залучена ОСОБА_6

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 08 серпня 2017 року залишена без розгляду позовна заява ОСОБА_6 про виділ в натурі частини житлового будинку та визначення порядку користування земельною ділянкою.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_4 було відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено.

Виділено ОСОБА_5 в натурі 1/4 частину житлового будинку АДРЕСА_1, відповідно до варіанту, визначеного висновком експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи № 6080/12-43 від 08 травня 2013 року, а саме приміщення: житлові кімнати (2-3), площею 24,9 кв.м., та (2- 5) площею 25,6 кв.м., а також приміщення кухні (2-4), площею 10,5 кв.м.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу. Де ставила питання про його скасування та ухвалення нового рішення, за яким просила виділити в натурі:

ОСОБА_4 якій належить 7/12 частин житлового будинку АДРЕСА_1 наступні приміщення:

тамбур (1-1) площею 5,6 кв.м., сходова клітка (1-1) 14,7 кв.м., санвузол (1-2) площею 8,6 кв.м, кладова (1-3) площею 4,9, кухня (1-9) площею 19,6 кв.м., кладова (1-10) площею 4,5кв.м., сходова клітина (1-4) площею 15,4 кв.м., коридор (І-5) площею 3,4, кв.м., коридор (І-6) площею 5,8 кв.м., санвузол (I- 6а) площею 2,0, кв.м., житлова (І-7) площею 13,9, кв.м., житлова (І-8) площею 16,2, кв.м., коридор (І-11) площею 2,8 кв.м., житлова (І-12) площею 9,9 кв.м., житлова (2-4) площею 10,5 кв.м., що разом по житловому будинку складає 137,8 кв.м;

ОСОБА_12, якій належить одна четверта частин житлового будинку АДРЕСА_1 наступні приміщення:

(2-1) коридор площею 4,3 кв.м., (2-2) кухня площею 8,8 кв.м, (2-3) житлова, площею 24,9 кв.м., (2-5) житлова площею 25,6 кв.м., (2-6) санвузол площею 5,6, кв.м., що разом по житловому будинку складає 69,2 кв.м.

Вказуючи при цьому на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Зазначаючи крім іншого про те, що судом першої інстанції під час ухвалення рішення не було надано належної оцінки висновку експерта № 5221/5222/14-43 від 31.01.2015 року, відповідно до якого єдиним можливим варіантом поділу будинку є поділ з урахуванням самовільно збудованих та перепланованих приміщень. Крім того, у рішенні суд першої інстанції опирається на висновок № 6080/12-43 від 08.05.2013 року, який ухвалою суду від 20.03.2014 року фактично було визнано неповним.

14 грудня 2017 року Апеляційним судом міста Києва отримано заперечення представника ОСОБА_5 - ОСОБА_2 на апеляційну скаргу ОСОБА_4 Заперечуючи проти її доводів, представник зазначив про те, що суд першої інстанції надав правильну оцінку доказам по даній справі та постановив законне і обґрунтоване рішення, а доводи апеляційної скарги - надуманими. Вважав, що питання поставлене перед експертом було некоректним при проведенні додаткової судової будівельно-технічної експертизи № 5221/5222/14-43 від 31.01.2015 pоку, оскільки експертиза була проведена з урахуванням додаткових приміщень 2-1 коридор площею 4,3 кв.м., 2-4 кухня площею 8,8 кв.м., 2-6 санвузол площею 5,6 кв.м. та вже існуючого поділу земельної ділянки на частки згідно рішення Народного суду Московського району м. Києва № 2-127/7 від 08.09.1980 року. Зазначав, що зазначені додаткові приміщення не могли братись до уваги при вирішенні даного спору, так як ці приміщення були самочинно добудовані ОСОБА_13 до частини будинку, якою вона користувалася, та на частині земельної ділянки, яка згідно рішення суду про встановлення порядку користування була виділена їй в користування.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно - територіальної одиниці ( відповідних адміністративно - територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року 1402 -У111 апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня чинності цим Законом.

Відповідно до п.8 розділу Х111 «Перехідні положення» ЦПК України в редакції Закону № 2147 - У111 від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Позивач та представник позивача у судовому засіданні підтримали подану апеляційну скаргу та просили суд її задовольнити.

Представники відповідача у судовому засіданні не визнали подану апеляційну скаргу, заперечували проти її задоволення.

Відповідачі за зустрічним позовом ОСОБА_6 та ОСОБА_7 будучи повідомленим про розгляд справи у судове засідання не з'явилися, поважність причин своєї неявки суду не повідомили.

Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у їх відсутність в силу вимог ст. 372 ЦПК України.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржуване рішення суду ухвалене судом першої інстанції 10 жовтня 2017 року, відтак справа розглядалася за правилами Цивільного процесуального кодексу України в редакції 2004 року.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення осіб, що з'явилися у судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так, судом при розгляді справи було встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_2 належить на праві власності:

- 7/12 частин ОСОБА_4 на підставі договору дарування, посвідченого 11 квітня 1995 року Другою київською державною нотаріальною конторою;

- 2/24 частини ОСОБА_6 на підставі договору дарування частини житлового будинку, посвідченого 27 грудня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Найда О.І.;

- 1/4 частина ОСОБА_8 на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Першою київською державною нотаріальною конторою;

- 2/24 частини ОСОБА_7 на підставі договору дарування частини житлового будинку, посвідченого 29 травня 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Найда О.І.

Рішенням Московського районного суду м. Києва від 08.09.1980 року визначено порядок користування земельною ділянкою АДРЕСА_2 з виділом у конкретне користування земельних ділянок, зокрема ОСОБА_14, площею 150 кв.м., ОСОБА_15 350 кв.м. та ОСОБА_16 100 кв.м.

На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Першою Київською державною нотаріальною конторою 15.08.1987 року за реєстром 7н-12334 1/4 частина житлового будинку АДРЕСА_3 належала ОСОБА_8. В подальшому цю частину успадкувала дружина ОСОБА_8 - ОСОБА_5.

До успадкування 1/4 частини будинку ОСОБА_8, ця частка належала ОСОБА_13 на підставі договору купівлі - продажу від 25.07.1969 року, посвідченого Другою Київською державною нотаріальною конторою за реєстром № 1-9403. Відтак у її користуванні та володінні знаходилося 2 житлові кімнати площею 24,9 кв.м. та площею 25,6 кв.м., а також приміщення кухні площею 10,5 кв.м. (переобладнано в житлову), які перейшли у володіння та користування ОСОБА_8, а потім ОСОБА_9

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи № 6080/12-43 від 08 травня 2013 року, вбачається можливість виділу в натурі (без урахування самочинно зведених прибудов) 1/4 частини житлового будинку на вул. АДРЕСА_4, (співвласник ОСОБА_8, правонаступником якого є ОСОБА_18), яка складається з приміщень 2-3, площею 24,9 кв.м., 2-4, площею 10,5 кв.м., та 2-5, площею 10,5 кв.м.

Згідно висновку експерта за результатами проведення додаткової судової будівельно-технічної експертизи № 5221/5222/14-43 від 31.01.2015 pоку, вбачається що розподіл житлового будинку між співвласниками ОСОБА_4 та ОСОБА_8 можливий з відступом від ідеальних часток в одиницях площі та одиницях вартості у відповідності до вимог нормативних актів.

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні первісного позову ОСОБА_4 вважав, що за висновком експерта № 5221/5222/14-43 від 31.01.2015 року виділ належної ОСОБА_4 частки в натурі можливий лише за одним варіантом, до складу якої входить самочинно збудоване нерухоме майно, вимоги про виділ зазначених позивачем приміщень в натурі, не підлягають задоволенню з огляду на відсутність такої можливості без належного узаконення самочинно збудованих приміщень.

Вказуючи, що відповідно до ст. 331 ЦК України, новостворене нерухоме майно стає об'єктом цивільних правовідносин з моменту завершення будівництва, прийняття до експлуатації або державної реєстрації. А також те, що не підлягають поділу об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об'єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону.

При цьому задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5 за зустрічним позовом, суд першої інстанції зважав на висновок експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи № 6080/12-43 від 08 травня 2013 року, яким іншому співвласнику - ОСОБА_9 може бути виділена в натурі належна йому 1/4 частка житлового будинку.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою позивач за первісним позовом вказувала на те, що судом першої інстанції було зроблено висновок без надання правової оцінки доказам, а саме того, що під час проведення дослідження та складання висновку експертом брались до уваги показники площі житлового будинку без врахування самочинно збудованих приміщень, а так як невраховані експертом підчас дослідження вищезазначені приміщення не відносяться до категорії самочинного будівництва, що підтверджується довідкою про показники об'єкта нерухомого майна ПБ-2012 №6147 від 20.11.2012, в якій зазначено, що прибудова літ «а»( 2-1) коридор площею 4,3 кв.м., (2-2) кухня площею 8,8 кв.м., (2-6) санвузол площею 5,6 кв.м, не відносяться до категорії самочинного будівництва, а тому вказане є порушенням норм процесуального права.

Колегія суддів вважає що зазначені доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на нормах діючого законодавства та матеріалах справи.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Вбачається, що положеннями зазначеної норми права визначено, що новостворене нерухоме майно стає об'єктом цивільних правовідносин з моменту завершення будівництва, прийняття до експлуатації або державної реєстрації. Стаття 331 ЦК України встановила загальне правило, відповідно до якого право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації прав на нерухоме майно після завершення будівництва та прийняття його в експлуатацію.

Пунктом 2.3 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна від 18 червня 2007 року № 55, визначено, що не підлягають поділу об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об'єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону.

Пункт 2.6 цієї Інструкції визначає перелік документів, які необхідно мати для вирішення цього питання.

З наданого суду технічного паспорта на житловий будинок АДРЕСА_5, вбачається, що на земельній ділянці за вказаною адресою були самочинно збудовано прибудови.

Перелік самочинно збудованих і переобладнаних приміщень також зазначений в експлікації приміщень до плану житлового будинку і зазначені самими сторонами у повних заявах. Доказів введення їх в експлуатацію суду надано не було.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду і доводи апеляційної скарги в частині того, що відповідно до висновку № 5221/5222/14-43 від 31.01.2015 було запропоновано виділ в натурі приміщень без врахування самочинних прибудов житлового будинку між співвласниками ОСОБА_4 та співвласником ОСОБА_8 (ОСОБА_19.) з відступом від ідеальних часток (7/12 та 1/4 будинку) та з урахуванням додаткових приміщень 2-1 коридору площею 4,3 кв.м., 2-4 кухні площею 8,8 кв.м., санвузлу площею 5,6 кв.м., які на думку апелянта помилково не було враховано під час складення першого висновку експертом, а відтак суд першої інстанції не оцінив докази у їх сукупності, а приймав їх до уваги вибірково.

Колегія суддів вважає, що позивачем не взято до уваги те, що згідно до ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільний частковій власності.

Відповідно до ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути виділено в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільної майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364 ЦК України можна дійти висновку,що виділ часток ( поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності.

Якщо виділ ( поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ ( виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику частка, якого зменшилась.

Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників.

Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своєї частки в ньому, то здійснюючи поділ майна в натурі ( виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яке відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна.

Якщо в результаті поділу ( виділу) співвласнику передається частина нерухомого майна, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на це майно.

За результатами проведення додаткової судової будівельно-технічної експертизи № 5221/5222/14-43 від 31.01.2015 pоку, вбачається ( п. 1) що експерт з урахуванням результатів візуально - інструментального обстеження, архітектурно - планувальне та конструктивне рішення житлового будинку, стан конструктивних елементів та опоряджувального покриття, у т. ч. частки співвласників № 1 та № 2 у житловому будинку (7/12 та ј) вважав, що розподіл житлового будинку між співвласниками ОСОБА_4 та ОСОБА_8 з урахуванням приміщень 2-1 коридору площею 4, 3кв.м, 2-4 кухні полощею 8, 8 кв.м та санвузлу площею 5, 6 кв.м та фактичного користування приміщеннями співвласників № 1 та № 2 у житловому будинку по вул.. АДРЕСА_6 - можливий.

Пропонуючи в дослідницькій частині варіант розподілу житлового будинку між співвласниками № 1 ОСОБА_4 та співвласником № 2 ОСОБА_8 з відступом від ідеальних часток в одиницях площі та одиницях вартості у відповідності до вимог нормативних актів.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасники справи розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відтак, вказуючи в апеляційній скарзі на безпідставність не взяття судом першої інстанції зазначеного вище висновку експертного дослідження позивач не бере до уваги, що її вимоги після проведення експертизи залишилися незмінними. Беручи до уваги необхідність зміни ідеальних часток ( про які зазначив експерт) позивач ( апелянт) не ставить питання щодо грошової компенсації, зміну часток у праві власності на це майно.

Тому з урахуванням ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд першої інстанції розглянув справу в межах заявлених позивачем вимог.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування з доводів викладених у апеляційній скарзі нема.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 375, 381-383, 384, 387 ЦПК України, п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року « 1402 -У111, п.8 розділу Х111 «Перехідні положення» ЦПК України в редакції Закону № 2147 - У111 від 03 жовтня 2017 року, ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 01 березня 2018 року.

Суддя - доповідач:

Судді: