АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/430/2018 Головуючий у 1 інстанції - Гладун Х.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2018 року Апеляційний суд м.Києва в складі:

Головуючого судді Андрієнко А.М.

Суддів: Заришняк Г.М.

Мараєвої Н.Є.

При секретарі Дроздовій Ж.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до прокуратури Київської області про відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до прокуратури Київської області про стягнення на його користь завданої відповідачем моральної шкоди, що полягає у неефективному, з порушенням розумних строків проведенню досудового розслідування кримінального провадження №0000314 від 19.09.2014 року, яку він оцінює в розмірі 25 000 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що слідчими у кримінальному провадженні неодноразово виносились постанови про закриття кримінального провадження, які в подальшому були скасовані ухвалами слідчих суддів. Рішення прокуратури Київської області за наслідками перевірки його неодноразових звернень розглядались з порушенням встановлених КПК України процесуальних строків та носили формальний характер. В результаті вказаних протиправних дій відповідача ОСОБА_2 завдано моральної шкоди, що виразилася у позбавленні його права на проведення повноцінного досудового розслідування щодо фактів вчинення проти нього кримінального правопорушення та порушення його конституційних прав і свобод.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 23 травня 2017 року позов ОСОБА_2 до прокуратури Київської області про відшкодування моральної шкоди залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, мотивуючи тим, що судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права. Вважає, що йому повинна бути відшкодована моральна шкода в повному обсязі відповідно до його позовних вимог.

Позивач про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений, про що є в матеріалах справи його власноручна розписка.

На підставі ст. 372 ЦПК України колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду справи за відсутності позивача.

Представник відповідача просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 5.06.2014 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст..ст. 187 ч.4, 115 ч.2 п.п.6,12,13 КК України та призначено покарання за сукупністю злочинів до довічного позбавлення волі з конфіскацією майна, що є його особистою власністю.

1.07.2014 року ОСОБА_2 звернувся із заявою щодо вчинення стосовно нього злочину працівником міліції ОСОБА_3, який при затриманні його вчиняв насильство та змусив написати явку з повинною.

ОСОБА_2 було відмовлено у внесенні до Єдиного реєстру досудових розслідувань зазначених відомостей.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м.Києва від 10.09.2014 року задоволено скаргу ОСОБА_2 та зобов'язано внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.. 365 ч.2 КК України.

Прокуратурою Київської області на виконання ухвали слідчого судді Печерського районного суду м.Києва від 10.09.2014 року було відкрито кримінальне провадження № 0000314 від 19.09.2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України.

Постановою старшого слідчого другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Київської області Бордюга А.В. від 28.12.2015 року закрито кримінальне провадження № 0000314 від 19.09.2014 року.

Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 28.07.2015 року скасована постанова старшого слідчого СВ управління прокуратури Київської області Бордюга А.В. від 25.05.2015 року про закриття кримінального провадження від 19.09.2014 року.

Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 22 лютого 2016 року скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, постанову старшого слідчого другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Київської області Бордюга А.В. від 28.12.2015 року скасовано , продовжено проведення досудового розслідування.

Судом встановлено, що за заявою ОСОБА_2 прокуратурою Київської області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000314 від 19.09.2014 р. за фактом вчинення співробітником міліції ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України.

Позивач в своїй позовній заяві зазначає, що в рамках вказаного кримінального провадження позивачем неодноразово подавалися клопотання, які органом досудового розслідування залишалися без належного реагування, що в свою чергу було підставою оскарження дій компетентних посадових осіб прокуратури Київської області до суду.

Залишаючи без задоволення позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження того, що саме з вини відповідача йому заподіяно моральну шкоду, а також позивачем не доведено в належний спосіб наявності такої шкоди.

Відповідно до ст.. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.. 1167 ч.1 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті.

Відповідно до ст.. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової чи службової особи органу державної влади, органу влади Автономної республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною республікою Крим або органом місцевого самоврядування, незалежно від вини цієї особи.

Як вбачається із матеріалів справи позивач просив стягнути з відповідача, Прокуратури Київської області , моральну шкоду в розмірі 25 000 грн за неправомірні рішення та зволікання, які спричинили йому моральні страждання, в ході розслідування кримінального провадження № 0000314 від 19.09.2014 року.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що позивачем не надано доказів на підтвердження позовних вимог.

Позивач в своїх позовних вимогах посилається на те, що йому завдано моральної шкоди незаконними рішеннями, діями та бездіяльністю службових осіб Прокуратури Київської області, при цьому посилань на правові підстави своїх позовних вимог він не робить.

Однак, колегія суддів, дослідивши матеріли справи, вважає, що скасування постанов про відмову у порушенні кримінальної справи та про закриття провадження у справі не свідчать про протиправність дій працівників прокуратури, оскільки вони діяли в межах своїх процесуальних повноважень, не свідчать про наявність їх вини та завдання цим шкоди позивачу, дії або бездіяльність працівників прокуратури не є неправомірними в розумінні закону.

Позивач не надав доказів того, що йому завдано моральної шкоди працівниками прокуратури, а також доказів того, що їх діяння були протиправними внаслідок неналежного виконання ними покладених на них трудових чи службових обов'язків.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з'ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку та прийшов до правильного висновку про залишення без задоволення позовних вимог.

Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст..ст. 367, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 23 лютого 2018 року.

Головуючий:

Судді :