Справа № 439/1415/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Бунда А.О.
Провадження № 22-ц/783/3635/17 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючої судді - Копняк С.М.

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Юзефович Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Бродівського районного суду Львівської області від 10 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення у житлове приміщення, -

в с т а н о в и л а :

Позивач ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до відповідачів, з подальшими уточненнями позовних вимог, в якому просив зобов'язати ОСОБА_2 та ОСОБА_5 усунути перешкоди в користуванні будинком, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 шляхом вселення в даний будинок та передачі від нього ключів. Свої позовні вимоги мотивував тим, що він зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, іншого житла не має. 15.10.2015 р. Бродівським районним судом Львівської області шлюб із ОСОБА_2 було розірвано, проте він залишився проживати у спірному будинку. 16 жовтня 2016 р. позивач, повернувшись з роботи додому, не зміг потрапити в житло, оскільки відповідачі змінили замки на вхідних дверях та не впускають його додому. Речі позивача було спаковано та виставлено на вулицю. 17 та 19 жовтня 2016 року позивач звертався до поліції. Працівники поліції неодноразово приїжджали за адресою місця його реєстрації, проте його дружина дверей не відчинила та всіляко уникала спілкування з працівниками поліції. На сьогоднішній день він не має постійного місця проживання та вимушений постійно переходити від одних знайомих до інших. Із посиланням на вимоги ст.9, ст.156 ч.1,4 ЖК України, ст.391, ст.405 ч.1 ЦК України, оскільки відповідачі його добровільно в будинок не пускають, просить суд позов задовольнити та стягнути судові витрати.

Рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 10 квітня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення у житлове приміщення - задоволено.

Вирішено зобов'язати ОСОБА_2 та ОСОБА_5 усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_4 житловим будинком, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, шляхом вселення в даний будинок та передачі від нього ключів. Вирішено питання судових витрат.

Рішення Бродівського районного суду Львівської області від 10 квітня 2017 року оскаржили відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3

В обгрунтування апеляційної скарги покликаються на те, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене без повного та всебічного з»ясування всіх обставин справи та із неправильним застосуванням норм матеріального права.

Зазначають, що суд зобов»язаний був зупинити провадження у справі до вирішення по суті іншого провадження, а саме вирішення спору про виселення ОСОБА_6, з житлового будинку.

Апелянт ОСОБА_2 звертає увагу на те, що після розірвання шлюбу позивач веде аморальний спосіб життя, погрожує спалити будинок. Ці всі дії створюють в сім»ї напружену ситуацію, що негативно відбивається на її здоров»ї та здоров»ї дітей, матері. Проживання позивача в даному будинку є неприпустимим. Крім того, вона проживає з іншим чоловіком в цивільному шлюбі та має намір створити нову сім»ю, зареєструвати шлюб.

В свою чергу апелянт ОСОБА_5 звертає увагу на те, що позивач їй, як фактичному власнику даного житлового будинку, створює ряд незручностей у володінні, користуванні житлом. Факт реєстрації позивача не дає їй можливості оформити належним чином субсидії по комунальних платежах. Апелянт постійно знаходиться в нервовому напруженні, так як переживає за безпеку, життя та здоров»я онуків і доньки. Проживання позивача в даному житловому будинку є неприпустимим. Окрім того, позивач є працездатним та в змозі отримувати відповідні доходи, винаймати житло для проживання, крім того на даний час він не є членом сім»ї відповідачів.

Просять рішення Бродівського районного суду Львівської області від 10 квітня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Учасники судового процесу в судове засідання не з'явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, про відкладення розгляду справи клопотань не направили. А відтак, колегія суддів приходить до висновку про розгляд справи у відсутності учасників судового процесу, що не з'явилися в судове засідання.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п. 9 ст. 1 Перехідних положень якого, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 2 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Пленум Верховного Суд України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз'яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Встановлено, що позивач ОСОБА_4 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 29 жовтня 2001 року (а.с.5 зворот,19-22,38).

Забудівельником житлового будинку АДРЕСА_1 згідно рішення міськвиконкому від 17.03.1987 р. №114 «Про надання земельної ділянки під будівництво індивідуального житлового будинку» являється ОСОБА_5 (а.с.37).

Із довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні від 04.10.2016 року № 11042 вбачається, що позивач ОСОБА_4,1972 р.н. зареєстрований у житловому будинку як зять ОСОБА_5 Також у житловому будинку зареєстровані її дочка, ОСОБА_2,1979 р.н., внук, ОСОБА_7, 2001 р.н. та внук, ОСОБА_8, 2009 р.н. (а.с.38).

Встановлено й те, що 15 жовтня 2015 року Бродівським районним судом Львівської області було розірвано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 (а.с.6).

З приводу усунення перешкод в користуванні житлом позивач звертався у правоохоронні органи (а.с.16-17). Згідно висновку по повідомленню ОСОБА_4 від 19.10.2016 р., перевірку по даному факту припинено, так як не надалося можливим опитати дружину ОСОБА_4, оскільки при неодноразовому відвідуванні по місцю проживання хвіртка була зачинена на колодку, із будинку ніхто не вийшов, на телефонні дзвінки колишня дружина не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з наступного.

Відповідно до приписів ст. ст. 269, 270, 310, 311 ЦК України право на місце проживання відноситься до особистих немайнових прав фізичної особи, якими вона володіє довічно. Вона не може бути примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом.

Ч.4 ст.9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ст. 405 ЦК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ст. 156 ч.ч.1,4 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Відповідно до ст.383 ЦК України - власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім»ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Згідно ст. 391 ЦК України - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, в редакції яка діяла на час розгляду справи судом першої інстанції, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно ч.4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Однак відповідачі не надали суду необхідних безспірних доказів про те, що позивач протиправно проживав у будинку та чинить перешкоди у користуванні ним, чи систематичним порушенням правил співжиття робить неможливим проживання із ним в одному будинку. Таких доказів відповідачі не надали і суду апеляційної інстанції.

Крім того, судом першої інстанції не встановлено об'єктивних даних, які містяться у відеозаписах, які надані відповідачами, що необхідні для встановлення об'єктивної істини в справі при винесенні законного та обґрунтованого рішення. На переконання суду відеозаписи не підтверджують та не спростовують жодних обставин справи, тому не можуть бути взяті судом до уваги.

Разом з тим встановлено, що відповідачами чиняться позивачу перешкоди у користуванні житловим будинком, що в судому засіданні не заперечили і самі відповідачі, вказуючи на те, що вони не бажають, щоб позивач проживав разом з ними у будинку та не впускають його проживати у спірний будинок.

Враховуючи те, що позивач проживав та був зареєстрований у будинку протягом шістнадцяти років (починаючи з 29.10.2001 року), на час розгляду справи судом першої інстанції не визнаний у встановленому законом порядку таким, що втратив право на користування житловим будинком, доказів про порушення ним правил співжиття судом не здобуто, а рішення про розірвання шлюбу з членом сім'ї власника не може бути підставою для виселення, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що позивача безпідставно позбавлено права на користування житлом, а відтак і про те, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки суд ухвалив правильне по суті і справедливе рішення, дійшовши його на основі повно з'ясованих обставин, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами.

Належних та допустимих доказів для спростування рішення суду першої інстанції, передбачених статтями 76, 77, 78 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування рішення, відповідно до ст. 376 ЦПК України, апелянтом не представлено.

За приписами п. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, суд першої інстанції дотримавшись норм матеріального та процесуального права, повно і всебічно з'ясувавши всі дійсні обставини спору сторін, вирішив дану справу згідно із законом і підстав для скасування ухваленого у справі рішення Бродівського районного суду Львівської області від 10 квітня 2017 року та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає.

У відповідності до вимог абзацу 2 ч.5 ст. 268 ЦПК України в редакції 2017 року, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Повний текст даного судового рішення складено 02 лютого 2018 року.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 268, 367-369, 372, 374 ч.1 п.1, 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Бродівського районного суду Львівської області від 10 квітня 2017 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 02 лютого 2018 року

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

Ніткевич А.В.