П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2018 року місто Маріуполь

справа № 263/15133/17

провадження № 22-ц/804/462/18

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого Пономарьової О.М.,

суддів Зайцевої С.А., Попової С.А.

секретар судового засідання Єфремова О.В.,

сторони:

позивач - Департамент соціального захисту населення Маріупольської міської ради

відповідач - ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу позивача Департамента соціального захисту населення Маріупольської міської ради на заочне рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області у складі судді Кияна Д.В. від 14 березня 2018 року

в с т а н о в и в:

20 листопада 2017 року Управління соціальногло захисту населення Центрального району Маріупольської міської ради звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стяггнення надмірно сплачених грошових коштів адресної допомоги.

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 06 лютого 2018 року замінено позивача з Управління соціального захисту населення Центрального району Маріупольської міської ради на його правонаступника - Департамент соціального захисту населення Маріупольської міської ради.

Позовна заява мотивована тим, що згідно з заявою ОСОБА_2 від 26 листопада 2014 року відповідно до Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, останній призначено щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, на період з 26 листопада 2014 року по 26 квітня 2017 року у розмірі 2 210,00 грн щомісячно, з 27 квітня 2017 року по 26 червня 2017 року у розмірі 1 989,00 грн щомісячно, з 27 червня 2017 року по 26 серпня 2017 року у розмірі 1 768,00 грн щомісячно. Загальна сума за період з 26 листопада 2014 року по 26 серпня 2017 року становить 38 399, 30 грн.

За результатом перевірки справи ОСОБА_2 встановлено, що остання надала недостовірну інформацію щодо наявності у володінні житлового приміщення, розташованого в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України та райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення, що згідно з п. 6 Порядку є підставою для відмови у призначені щомісячної адресної допомоги, а саме: не зазначила, що з 13 вересня 2013 року їй на праві власності належить квартири, розташована за адресою: АДРЕСА_1.

У зв'язку з наданням ОСОБА_2 недостовірної інформації, позивач просив суд стягнути з відповідача надміру виплачені бюджетні кошти у вигляді щомісячної адресної допомоги у розмірі 38 399,30 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 14 березня 2018 року у задоволенні позову Департамента соціального захисту населення Маріупольської міської ради до ОСОБА_2 про стягнення надмірно сплачених грошових коштів адресної допомоги відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що місто Маріуполь, де знаходиться квартира, що належить відповідачу ОСОБА_2, у розділі 2 пункту 4 розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» зазначено як населений пункт, де здійснювалася антитерористична операція, а тому ОСОБА_2 щомісячна адресна допомога виплачена обґрунтовано і підстав для стягнення виплачених коштів на рахунок позивача немає.

10 жовтня 2018 року позивач Департамент соціального захисту населення Маріупольської міської ради подав апеляґційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду та задовольнити позовні вимоги і стягнути з ОСОБА_2 надмірно виплачені бюджетні кошти у вигляді щомісячної адресної допомоги у розмірі 38 399,30 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, оскільки однією з умов призначення щомісячної адресної допомоги є відсутність у володінні заявника та його сім?ї житлового приміщення, розташованого в регіонах, інших ніж райони проведення антитерористичної операції, а суд першої інстанції не звернув уваги на те, що відповідно до пункту 6 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року №505, зі змінами, що набули чинності 03 червня 2017 року, за період з 26 листопада 2014 року по 02 червня 2017 року та з 03 червня 2017 року по 26 серпня 2017 року, коли позивачці виплачувалась щомісячна адресна допомога, місто Маріуполь Донецької області, де розташована квартира, яка належить ОСОБА_2 на праві власності, не входило до переліку населених пунктів на території яких органи державної влади не здійснюють свої повноваження та населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, і на території цього міста органи державної влади України здійснювали та продовжують здійснювати свої повноваження в повному обсязі. Отже, наявність у власності житла на території підконтрольній українській владі та в місті, де органи державної влади виконують всі свої зобов'язання в повному обсязі, є причиною виникнення переплати раніше виплачених сум допомоги.

Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористалася.

На підставі Указу Президента України №452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» та Указу Президента України №297/2018 від 28 вересня 2018 року «Про переведення суддів» Апеляційний суд Донецької області ліквідовано, утворено Донецькій апеляційний суд, юрисдикція якого поширюється на територію, на яку поширювалася юрисдикція ліквідованого суду, а суддів переведено на роботу на посадах суддів Донецького апеляційного суду, до якого також передано цивільні справи та матеріали ліквідованого суду.

В судове засідання апеляційної інстанції сторони не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від позивача надійшла заява про розгляд справу без участі уповноваженого представника. Відповідач ОСОБА_2 причини неявки суду не повідомила.

Відповідно до частини 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до частини 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрована в АДРЕСА_3

26 листопада 2014 року ОСОБА_2 звернулася до Управління праці та соціального захисту населення Жовтневого району Маріупольської міської ради Донецької області із заявою про призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг (а.с. 7).

В заяві ОСОБА_2 зазначила про відсутність у неї та членів сім?ї у володінні житлового приміщення розташованого в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України та райони проведення антитерористичної операції.

Рішенням Управління праці та соціального захисту 16 грудня 2014 року (а.с.8) ОСОБА_2 призначено допомогу на проживання, як переміщеній особі, з 26 листопада 2014 року по 25 травня 2015 року в розмірі 2 210,00 грн щомісячно (а.с.8).

Під час перевірки позивачу стало відомо, що відповідач ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 14 вересня 2013 року є власницею квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.11).

Відмовляючи у задоволенні позову про стягнення з ОСОБА_2 надмірно отриманих коштів державної допомоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач має житло в м. Маріуполі Донецької області, тобто у районі де проводилася антитерористична операція, а тому, отримана нею щомісячна адресна допомога виплачена їй обґрунтовано і підстав для стягнення цих коштів на рахунок позивача немає.

З таким висновком суду погоджується суд апеляційної інстанції, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до Указу в.о. Президента України, Голови Верховної Ради України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки та оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» на території України розпочато проведення антитерористичної операції.

Частиною 2 ст.1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» встановлено, що територія проведення антитерористичної операції територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Частина 1 цієї статті передбачає, що період проведення антитерористичної операції час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Згідно з наказом керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 07 жовтня 2014 року №33/6/а Донецька і Луганська області визначені районами проведення антитерористичної операції з 07 квітня 2014 року.

Відповідно до п.5 ст.11 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», Кабінет Міністрів України доручено затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014, у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення.

30 жовтня 2014 року розпорядженням Кабінету Міністрів України №1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, до якого включено місто Маріуполь (Маріупольська міська рада) (п.20).

Проте, дію цього розпорядження зупинено згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року №1079-р, в якому не зазначено підстави його прийняття.

02 грудня 2015 року розпорядженням Кабінету Міністрів України №1275-р знову затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, до якого включено місто Маріуполь (Маріупольська міська рада) (п.20).

Частиною 1 ст.46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20 січня 2014 року встановлено гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

Підстави надання державної допомоги внутрішньо переміщеним особам визначаються Порядком надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року №505 (далі Порядок № 505).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 505, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, грошова допомога надається громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, які постійно проживають на території України і переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, а також стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м.Києві держадміністрацій, виконавчих органів з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад, з дня звернення за її призначенням і виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців.

Пунктом 6 Порядку № 505, редакція якого змінювалася за період виникнення спірних правовідносин, визначалися випадки, коли грошова допомога не призначається, зокрема у разі: коли будь-хто з членів сім'ї має у володінні житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України та райони проведення антитерористичної операції (редакція від 23 жовтня 2014 року).

Така редакція діяла до 24 квітня 2015 року, а за змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 2015 року №212, він був викладений так: «будь-хто з членів сім'ї має у власності житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення», при цьому слова «у володінні» замінені словами «у власності».

Постановою від 08 квітня 2015 року №257 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року №505», що набула законної сили 15 травня 2015 року, у назві та тексті Порядку слова «територія України та райони проведення антитерористичної операції» в усіх відмінках замінені словами «територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення» у відповідному відмінку.

Нову редакцію пункту 6 Порядку № 505 про те, що грошова допомога не призначається, якщо будь-хто із членів сім'ї (крім сімей, до складу яких входять військовослужбовці з числа внутрішньо переміщених осіб, які захищають незалежність, суверенітет і територіальну цілісність України та беруть безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції), має у власності житлове приміщення/частину житлового приміщення, що розташоване в інших регіонах, ніж тимчасово окупована територія України, населені пункти, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення, крім житлових приміщень, які непридатні для проживання, що підтверджується відповідним актом технічного стану, було викладено тільки після внесення змін відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31 травня 2017 року №370, які набули чинності з 3 червня 2017 року.

З матеріалів справи вбачається, що допомога відповідачу призначалась за заявою від 26 листопада 2014 року і виплачувалася з 26 листопада 2014 року по червень 2015 року, з серпня 2016 року по травень 2017 року, тобто до внесення змін у вказану постанову в частині щодо обмежень виплат у разі розташування належного житла на території населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Тому доводи апеляційної скарги, що відповідач не мала права на грошову допомогу, оскільки приховала факт наявності у неї квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, розташованої в районі, де органи державної влади в повному обсязі здійснюють свої повноваження, є неспроможними.

Відповідно до п.12 Порядку № 505 виплата грошової допомоги припиняється з наступного місяця у разі виявлення уповноваженим органом факту подання недостовірної інформації або неповідомлення про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги.

Оскільки райони проведення антитерористичної операції чітко визначені діючим на час виникнення спірних правовідносин розпорядженнями Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р та 02 грудня 2015 року №1275-р, і відповідач ОСОБА_2 зазначила в своїх заявах про відсутність у будь-кого з членів сім'ї у володінні житлового приміщення, розташованого в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України та райони проведення антитерористичної операції, то наведене не свідчить про приховування нею будь-якої інформації, яку належало повідомити позивачу і яка могла вплинути на призначення грошової допомоги.

Будь-яких доказів того, що у ОСОБА_2 або у членів її сім'ї наявне житло, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення, ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду, позивачем не надано.

Що стосується посилань позивача в апеляційній скарзі на застосування до спірних правовідносин розпорядження Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року №1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення», до якого не включено місто Маріуполь, то наведене може бути взято до уваги лише до тих правовідносин, які виникли після 31 травня 2017 року, коли було внесено відповідні зміні до Порядку № 505 та набули чинності з 3 червня 2017 року.

Крім того, відповідно до п. 2 Порядку № 505 в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням і виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців.

Якщо у складі сім'ї, якій призначено грошову допомогу, відбулися зміни, розмір грошової допомоги перераховується з місяця, наступного за місяцем виникнення таких змін, за заявою уповноваженого представника сім'ї або інформацією компетентного органу.

Для призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк уповноважений представник сім'ї подає до уповноваженого органу або установи уповноваженого банку (у випадку, передбаченому пунктом 5 цього Порядку) заяву, в якій повідомляє про відсутність змін, що впливають на призначення грошової допомоги, а також пред'являє довідки всіх членів сім'ї про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб.

Пунктом 12 передбачено, що виплата грошової допомоги припиняється з наступного місяця у разі:

-подання уповноваженим представником сім'ї заяви про припинення виплати грошової допомоги;

-надання інформації державної служби зайнятості про те, що працездатні члени сім'ї протягом двох місяців не працевлаштувалися за сприянням державної служби зайнятості або перебувають в трудових відносинах з роботодавцями на тимчасово окупованій території України, в районах проведення антитерористичної операції чи населених пунктах, що розташовані на лінії зіткнення, але фактично не працюють;

-зняття з обліку внутрішньо переміщеної особи;

-виявлення уповноваженим органом факту подання недостовірної інформації або неповідомлення про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги.

З матеріалів справи вбачається, що в лютому 2017 року ОСОБА_2 подавала заяву для призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк, яка виплачувалась по серпень 2017 року, в якій повідомляла про відсутність змін, що впливають на призначення грошової допомоги, оскільки на той час зміни до Порядку № 505, які набули чинності з 3 червня 2017 року, не були прийняті та діяла попередня редакція Порядку № 505, пункт 6 якої передбачав, що грошова допомога не призначається у разі, коли: будь-хто з членів сім'ї має у власності житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення;будь-хто з членів сім'ї має на депозитному банківському рахунку кошти у сумі, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.

За таких обставин не можна вважати, що відповідач надала недостовірну інформацію щодо наявності у володінні житлового приміщення, розташованого в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України та райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення, що згідно з п. 6 Порядку є підставою для відмови у призначені щомісячної адресної допомоги, а саме: не зазначила, що з 13 вересня 2013 року їй на праві власності належить квартири, розташована за адресою: АДРЕСА_1.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

При вирішенні даної справи судом правильно визначений характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, переглядаючи справу, відповідно до вимог 367 ЦПК України в межах розгляду справи судом апеляційної інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, за наявними в справі доказами, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 14 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повне судове рішення складено 8 листопада 2018 року.

Головуючий: О.М. Пономарьова

Судді: С.А. Зайцева

С.А. Попова