Справа № 544/320/14-ц
пров.№ 6/544/57/2018
У Х В А Л А

іменем України

12 листопада 2018 року м. Пирятин

Пирятинський районн ий суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Ощинської Ю.О.,

за участю секретаря судового засідання Пірогова В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Пирятин по вул. Ярмарковій, 17, заяву адвоката ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 про скасування тимчасового обмеження особи у праві виїзду за межі України,

у с т а н о в и в:

Заявник звернувся до суду з заявою в інтересах ОСОБА_2 про скасування щодо нього заходів тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, мотивуючи тим, що ухвалою Пирятинського районного суду Полтавської області від 14 лютого 2014 року ОСОБА_2 тимчасово обмежено право виїзду за межі України до моменту виконання ним у повному обсязі покладених на нього зобовязань про стягнення на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_4, народження 06.021997 та сина ОСОБА_5, народження 23.05.1998 року, у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 06.07.2004 і до їх повноліття.

Просить скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2, оскільки на даний час встановлене судом обмеження втратило свою актуальність,оскільки постановою Пирятинського РВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Полтавській області від 07.03.2018 виконавчий документ повернуто стягувану, припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення.

У судове засідання представник заявника та заявник не зявилися, до суду надіслали заяви у якій просили заяву задовольнити, розгляд справи проводити у їх відсутність.

Представник заінтересованої особи Пирятинський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області у судове засідання не зявився до суду надіслав заяву про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення заяви не заперечував.

Стягувач ОСОБА_6 у судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Неявка учасників справи не є перешкодою для розгляду даної заяви.

Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення даної заяви, виходячи з наступного.

На виконанні Пирятинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області знаходився виконавчий лист виданий Володимирським районним судом Рівненської області № 2-478/2004 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_4, народження 06.021997 та сина ОСОБА_5, народження 23.05.1998 року, у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 06.07.2004 і до їх повноліття.

Ухвалою Пирятинського районного суду Полтавської області від 14 лютого 2014 року ОСОБА_2 тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України до моменту виконання ним у повному обсязі покладених на нього зобовязань щодо стягнення з нього на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітніх дітей (а.с. 11).

Постановою Пирятинського РВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Полтавській області про повернення виконавчого документа стягувачу від 07.03.2018 виконавчий лист № 2-478/2004, на підставі заяви стягувача, повернуто останній, припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення (а.с. 16).

Положенням ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та вїзду в Україну громадян України» встановлено, що громадянину України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, якщо діють неврегульовані аліменти, договірні чи інші невиконані зобов'язання, якщо особа ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням-до виконання зобов'язань.

Відповідно до ч.ч. 1, 7, 8 ст.158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Відповідно ч.ч. 1-3 ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення.

Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Згідно ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

У відповідності до п. 19 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Разом з тим суд враховує, що жодне обмеження прав згідно міжнародно-правових стандартів захисту прав людини не може бути абсолютним. Відповідно до ст. 2 протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод заходи щодо обмеження свободи пересування повинні бути достатньо виправдувальні суспільним інтересам в демократичному суспільстві. Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Конвенція та практика Європейського суду з прав людини застосовуються судами як джерело права.

Виходячи з вищевказаних норм національного законодавства, на стадії виконання судового рішення обмеження права особи на виїзд слід вважати доцільним у випадках, коли особа ухиляється від виконання зобов'язання, покладеного на неї рішенням суду, зокрема якщо боржник перешкоджає у вчиненні виконавчих дій, або приховує майно, на яке можна звернути стягнення.

Як вбачається з ч. 2 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, в разі, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням.

З аналізу змісту ст.441 ЦПК України, Указу Президента України №261/2008 від 24 березня 2008 року «Про додаткові заходи щодо підвищення ефективності виконання рішень судів» та положень Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» вбачається, що тимчасове обмеження права громадян України виїжджати за межі держави є засобом примусового виконання судових рішень та рішень інших органів, який застосовується за поданням органів державної виконавчої служби у разі ухилення боржника від виконання рішень, при цьому таке обмеження може встановлюватись відносно фізичних осіб громадян України, а також відносно керівників юридичних осіб боржників.

Як зазначив Європейський суд з прав людини в п. 122 рішення в справі «Рінер проти Болгарії» (заява №46343/99), обмеження в праві залишити країну в звязку з несплаченим боргом може бути виправдане лише тоді, коли воно сприяє досягненню цілі погашенню боргу.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з нормами статті 17 Конвенції жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію, Україна взяла на себе зобов'язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

У своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади, а у справі «Пономарьов проти України» Суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду вбачається, що питання про порушення статті 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

За таких обставин, суд вважає, що дана заява підлягає задоволенню, оскільки заінтересовані особи не подали належні і допустимі докази щодо необхідності продовження заборони в обмеженні виїзду за межі України заявника.

Керуючись ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та виїзду в Україну громадян України», ст.ст. 18, 37 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 158, 258 - 260, 353, 354, 441 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Заяву адвоката ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 про скасування тимчасового обмеження особи у праві виїзду за межі України - задовольнити.

Скасувати тимчасове обмеження громадянину України ОСОБА_2, народження 17.04.1976 року, уродженцю та мешканцю с. Вишневе Пирятинського району Полтавської області, у праві виїзду за межі України, що було накладено ухвалою Пирятинського районного суду Полтавської області від 14 лютого 2014 року з метою забезпечення позову.

Копію ухвали направити Державній прикордонній службі України та до Пирятинського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду через Пирятинський районний суд Полтавської області упродовж пятнадцяти діб з дня постановлення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги або розгляду справи Апеляційним судом, якщо ухвалу не скасовано.

Суддя: Ю.О. Ощинська