Справа № 489/3331/17
Номер провадження 2/489/369/18
РІШЕННЯ

Іменем України

07 лютого 2018 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого - судді Тихонової Н.С.,

секретар судового засідання - Сироватка Т.О.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ нерухомого майна набутого під час шлюбу, визнання права власності на частку квартири,

ВСТАНОВИВ:

В липні 2017 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ нерухомого майна набутого під час шлюбу, визнання права власності на частку квартири. Вказував на те, що з 2000 р. по 2014 р. він перебував з відповідачкою у шлюбі. В період шлюбу подружжям було придбано у власність квартиру АДРЕСА_1. Право власності на вказану квартиру було зареєстровано на імя відповідачки. Проте, вказана квартира була придбана відповідачкою під час перебування в зареєстрованому шлюбі з позивачем, тобто вона є спільним майном подружжя. Однак на теперішній час сторони не можуть дійти згоди щодо поділу спільного майна, в звязку з чим порушено право власності позивача на частку в спільному майні подружжя.

Посилаючись на вищевикладене, позивач просить суд визнати квартиру АДРЕСА_1 обєктом спільної сумісної власності подружжя; визнати за позивачем право власності на ? частину вказаної квартири; стягнути з відповідача на його користь витрати по сплаті судового збору.

В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач позов визнав.

Дослідивши надані докази, суд виходить з такого.

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі з 30.09.2000 р. по 18.08.2014 р.

Відповідно до Договору купівлі-продажу квартири № 88 зареєстрованого на Товарній біржі «Гарант» 17.11.2001 р. ОСОБА_3 було придбано у власність квартиру АДРЕСА_1. Право власності на вказану квартиру зареєстровано 27.11.2001 р. ММБТІ на імя ОСОБА_3

Згідно з ч.1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Разом з тим відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно із частиною першою Прикінцевих положень СК України цей Кодекс набрав чинності з 1 січня 2004 року.

Спірне майно придбано подружжям до 2004 року, тобто до набрання чинності СК України, а тому при вирішенні справи судам необхідно було застосовувати положення КпШС України, який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин.

З матеріалів справи вбачається, що спірна квартира була придбана відповідачкою під час перебування у зареєстрованому шлюбі з позивачем.

Згідно ст. 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Відповідно до ст. 28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб , поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Враховуючи принцип безпосередності судового розгляду цивільних справ, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.

Суд оцінює докази відповідно до вимог ст. ст. 81-89 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог і заперечень.

Таким чином, враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що відповідачка не спростовує того, що спірне майно є спільним майном подружжя, суд дійшов висновку, квартира, яка була придбана подружжям під час спільного проживання та перебування в зареєстрованому шлюбі є їх спільною сумісною власністю.

Таким чином судом встановлено, що сторонам спірна квартира належить на праві часткової власності в рівних частках по 1/2 частині кожному.

Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що спірна квартира була придбана сторонами за час перебування в зареєстрованому шлюбі, суд вважає, що вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 4, 19, 141-142, 200, 263-265, 280-284 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ нерухомого майна набутого під час шлюбу, визнання права власності на частку квартири задовольнити.

Визнати квартиру АДРЕСА_2 об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_2, в порядку поділу майна подружжя.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, витрати по сплаті судового збору у розмірі 640 грн.00 коп.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено 07.02.2018 року.

Суддя Н.С. Тихонова