Справа № 635/6794/17
Провадження № 2/635/517/2018
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 січня 2018 року Харківський районний суд Харківської області у складі:
головуючого - судді Шинкарчука Я.А.,
при секретарі судового засідання Желізовій О.А.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Покотилівка Харківського району Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, -
Позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини.
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_2, який був зареєстрований 24 грудня 2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Фрунзенського районного управління юстиції міста Харкова, актовий запис № 538, від якого мають малолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 Шлюбні відносини між нею та відповідачем припинилися починаючи з 2010 року, їх малолітній син постійно проживає з нею, а відповідач проживає окремо. ОСОБА_1 самостійно, власними силами, намагається матеріально забезпечити, доглядати, виховувати малолітнього сина та виконувати всі інші обовязки, покладені на неї законом, які необхідні для належного утримання їх дитини. З моменту припинення між ними фактичних шлюбних відносин ОСОБА_2 ухиляється від виконання свого обовязку щодо утримання дитини.
На момент звернення до суду з даним позовом, між ними не досягнуто згоди з приводу способу виконання ОСОБА_2 свого обовязку утримувати малолітню дитину. Починаючи з 1 листопада 2014 року ОСОБА_1 неодноразово зверталася до ОСОБА_2 з пропозицією про добровільну сплату ним аліментів, але він постійно відмовляється.
На підставі викладеного позивач вважає, що на утримання малолітньої дитини, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, необхідно стягнути з ОСОБА_2 аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 7 000 грн щомісячно, починаючи з 1 листопада 2014 року і до досягнення дитиною повноліття, і обсяг яких, на її думку, є тим мінімально необхідним для утримання та виховання малолітньої дитини.
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 17 липня 2017 провадження по справі відкрито.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявилась, надала до суду заяву в якій просить справу розглядати в її відсутність, позовні вимоги підтримує повністю та просить задовольнити. У разі повторної неявки відповідача не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився повторно, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся своєчасно і належним чином шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання відповідно до відомостей Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного Управління ДМС України в Харківській області, отриманих судом у порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України, причини не явки суду не повідомив, відзив не надав.
Будь яких заяв та клопотань від відповідача не надходило.
За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому відповідно до частини четвертої названої статті Кодексу у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
З огляду на це та враховуючи одночасне існування умов, перелічених у частині першій статті 280 ЦПК України, визнавши достатніми наявні в справі матеріали для встановлення прав і взаємовідносин сторін, суд за згодою позивача, наданою ним у письмовій заяві про розгляд справи без його участі, вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, який наленжо повідомлявся про судове засідання, у порядку заочного провадження з дотриманням встановлених законом вимог і постановити заочне рішення.
В звязку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, розглянувши матеріали справи і оцінивши наявні в справі письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи справу, виходить з такого.
Із матеріалів справи вбачається, що 24 грудня 2005 року було укладено шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Фрунзенського районного управління юстиції міста Харкова, актовий запис № 538, що підтверджується рішенням Харківського районного суду Харківської області від 01.08.2014 року.
27 липня 2007 року у сторін народився син - ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтво про народження серії І-ВЛ № 690517 від 21.08.2007, виданого 21 серпня 2007 року відділом реєстрації цивільного стану по м. Харкову № 2 Харківського міського управління юстиції
Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 01.08.2014 року шлюб між сторонами розірвано.

Малолітня дитина проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні.

Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789XII (78912) від 27 лютого 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 3 ст. 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, в тому числі розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі.

Обов'язок проведення індексації розміру аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, прямо передбачений законом, а саме, положеннями ст. 184 СК України, що зобов'язує державного виконавця проводити таку індексацію без додаткового судового рішення, керуючись при цьому Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року за № 1078, з наступними змінами та доповненнями.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України.

Відповідачем не надано суду даних про наявність на його утриманні інших неповнолітніх дітей та непрацездатних членів сімї, а також доказів, які свідчать про наявність підстав для звільнення від обовязку утримувати дітей.

Згідно Закону України « Про державний бюджет на 2018 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня 2018 року - 1860 гривні, з 1 липня 1944 гривень, з 1 грудня - 2027 гривень.

Отже, враховуючи прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років, встановлений Законом України «Про державний бюджет на 2018 рік», обовязок утримувати дитину, який покладено на обох батьків, суд вважає, що стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітньої дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 7 000 грн є великим.

Однак, виходячи із того, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, враховуючи той факт, що більший тягар по утриманню дитини лежить на матері, оскільки дитина проживає з нею, суд вважає за можливе відступити від рівності часток і встановити розмір аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн з подальшою індексацією вказаної суми відповідно до закону.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки.

Отже, аліменти за минулий час можуть бути присуджені тільки при наявності підстав, установлених законом. Позивач повинен надати суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їхньої сплати. Ухилення від сплати аліментів полягає у винних навмисних діях (бездіяльності) відповідача.

Таким чином суд зазначає, що позивачем не надано суду доказів того, що відповідач свідомо прагнув ухилитися від виконання обов'язку по утриманню та відмовлявся від надання утримання, а також доказів, що позивач вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, тому відмовляє у задоволенні вимог про стягнення аліментів з 01 листопада 2014 року та задовольняє від дня пред'явлення позову.

Позов про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини поданий до суду 16 листопада 2017 року.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів на дитину до досягнення повноліття підлягають частковому задоволенню.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 1 500 грн на користь ОСОБА_1, на утримання малолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, щомісячно, починаючи з 16 листопада 2017 року, та до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України.

Судовий збір у розмірі 704,80 гривень суд стягує з відповідача в дохід держави.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 247, 263-265, 280-283, 430 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 1 500 грн на користь ОСОБА_1, на утримання малолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, щомісячно, починаючи з 16 листопада 2017 року, та до досягнення дитиною повноліття.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі підлягає індексації відповідно до закону.

Рішення в частині стягнення з ОСОБА_2 аліментів у межах суми виплати за один місяць підлягає негайному виконанню.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 704 гривень 80 копійок в дохід держави.

Відповідачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення відповідно до вимог ст.ст.284-285 ЦПК України.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Харківський районний суд Харківської області.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Відомості, що не проголошуються:

Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт громадянина України серії МН № 835016, виданий Фрунзенським РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 10.05.2006 р., зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) за адресою: 62419, смт. Пісочин, вул. Польова, 17, Харківського району, Харківської області

Відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, реєстраційний номер облікової картки не відомий, зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування)за адресою: 62419, смт. Пісочин, вул. Польова, 17, Харківського району, Харківської області

Суддя Я. А. Шинкарчук