Ухвала

30 жовтня 2018 року

м. Харків

справа № 643/170/18

провадження № 22-ц/818/361/18

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - судді Піддубного Р.М. (суддя-доповідач),

суддів: Котелевець А.В., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря: Кравченко О. О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про затвердження мирової угоди по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності, -

встановив:

У січні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому в рахунок погашення заборгованості за договором позики від 10 листопада 2009 року просив визнати за ним право власності на належну відповідачу квартиру АДРЕСА_1 вартістю 1116818 грн, припинити право власності ОСОБА_2 на вказане нерухоме майно та визнати суму боргу ОСОБА_2 за вказаним договором у розмірі 2403182 грн.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 13 серпня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким заявлений ним позов задовольнити.

29 жовтня 2018 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до Харківського апеляційного суду із заявою, в якій просили затвердити укладену між ними мирову угоду, відповідно до якої:

1.Сторони визнають, що після укладення 10.11.2009 року між сторонами по договору позики у доларовому еквіваленті в розмірі 130000 доларів США, у гривнях в еквіваленті за курсом НБУ станом на 21.09.2017 року в розмірі 3404648 грн відповідач ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу 12.11.2009 року придбав трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 за ціною 656000 грн та згідно зі звітом незалежної оцінки майна, яка була проведення суб'єктом оціночної діяльності ТОВ «Юриспруденція та консалтинг» 19102018 року теперішня вартість квартири складає 2463410 грн.

2.Відповідач ОСОБА_2 визнає, що на момент укладення мирової угоди спірна квартира АДРЕСА_1 на праві власності належить йому, згідно з Витягом за №24438034 про реєстрацію права власності на нерухоме майно, де вказано, що власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_2

3.Відповідач ОСОБА_2 не заперечує передати спірну квартиру АДРЕСА_1 у власність позивача ОСОБА_1 на праві приватної власності з набуттям права власності на нерухому майно разом з право установчими документами на спірну квартиру.

4.Позивач ОСОБА_1 зобов'язується прийняти у власність спірну квартиру АДРЕСА_1 з набуттям права власності на нерухому майно з право установчими документами нас пірну квартиру та оформити державну реєстрацію на цю квартиру.

5.Сторони погодилися , що різниця між сумою основного боргу та вартістю квартири АДРЕСА_1, після передачі квартири у власність позивача, складає 941238 грн, яка є остаточною сумою боргу ОСОБА_2 перед ОСОБА_3.

6.Відповідач ОСОБА_2 зобов'язується погасити позивачу ОСОБА_3 різницю суму боргу, яка складає 941238 грн і суму судового збору у розмірі 21635 грн у строк до 25.12.2018 року.

Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників справи, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для затвердження мирової угоди з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов'язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

Частиною 5 ст. 207 ЦПК України передбачено, що суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо: 1) умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є невиконуваними; або 2) одну із сторін мирової угоди представляє її законний представник, дії якого суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Отже, вирішуючи питання про затвердження умов мирової угоди, суд зобов'язаний перевірити, чи не суперечить мирова угода закону, а також, чи не порушують вони прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_1 посилався на те, що рішенням Московського районного суду м. Харкова від 21.09.2017 року стягнуто з ОСОБА_2 на його користь заборгованість за договором позики від 10.11.2009 року у розмірі 3404648 грн. та судові витрати. Вказане судове рішення набрало законної сили.

Як зазначав ОСОБА_1 у позовній заяві, питання про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання вищевказаного судового рішення ним не ставилось через значний розмір коштів, які потрібно буде сплатити у якості виконавчого збору та авансових внесків, а тому просив суд визнати за ним право власності на належну відповідачу квартиру в рахунок погашення заборгованості.

Оскільки матеріали справи не містять актуальної на час розгляду справи інформації щодо права власності відповідача на спірну квартиру, осіб, які мають право користування нею, колегія суддів дійшла висновку про відсутність встановлених законом підстав для затвердження укладеної між сторонами у справі мирової угоди.

На підставі викладеного, керуючись ст. 207 ЦПК України, -

ухвалив:

У затвердженні мирової угоди, укладеної 25 жовтня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст ухвали складено 06 листопада 2018 року.

Головуючий Р.М. Піддубний

Судді А.В. Котелевець

О.Ю. Тичкова