Справа №487/2199/17 07.02.2018
Провадження №22-ц/784/322/18
Справа №487/2199/17 Головуючий у 1-ї інстанції Щербина С.В.
Провадження № 22ц/784/322/18 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

Іменем України

7 лютого 2018 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого: Ямкової О.О.,

суддів: Колосовського С.Ю., Локтіонової О.В.,

із секретарем: Горенко Ю.В.,

за участю: представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

Державного підприємства «Адміністрація морських портів України»

(далі ДП «АМПУ»)

на рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 14 грудня 2017 року, ухваленого під головуванням судді Щербини С.В. в залі судових засідань в місті Миколаєві о 17 годині 09 хвилин, повний текст якого складено 28 грудня 2017 року по справі

за позовом

ОСОБА_4 до ДП «АМПУ»

про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И Л А:

20 квітня 2017 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до ДП «АМПУ» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позову зазначав, що він працював на посаді начальника команди охорони загону загальної охорони служби загальної охорони та режиму Миколаївської філії ДП «АМПУ», звідкіля його було звільнено з 23 березня 2017 року за п. 1 ст. 40 КЗпП України за скороченням штату.

Посилаючись на те, що звільнення є незаконним, так як: обєктивних причин для скорочень не існувало; наказ про скорочення підписано особою, яка не має повноваження діяти від імені ДП «АМПУ»; роботодавець завчасно не повідомив профспілкову організацію про наступне вивільнення, та звільнив працівника без отримання попередньої згоди профспілкової організації; а також не дотримався порядку вивільнення, передбаченого ст. 49? КЗпП України, позивач просив задовольнити його вимоги у повному обсязі.

Рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 14 грудня 2017 року позов задоволено, ухвалено про поновлення ОСОБА_4 на посаді начальника команди охорони загону загальної охорони служби загальної охорони та режиму МФ ДП «АМПУ» з 23 березня 2017 року. Стягнуто з ДП «АМПУ» на користь ОСОБА_4 50 391 грн. 90 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу, і на користь держави 1 280 грн. судового збору. Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць допущено до негайного виконання.

В апеляційній скарзі представник відповідача ДП «АМПУ», посилаючись на те, що суд першої інстанції не дослідив належним чином та не дав належної оцінки доводам відповідача щодо дотримання останнім вимог законодавства про працю під час звільнення позивача за скороченням штату, і просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, представник позивача надав письмовий відзив, в якому вважав її доводи необґрунтованими. В той же час вважав за можливе змінити рішення суду в частині розміру середнього заробітку, збільшив суму виплат, яка стягнута за судовим рішенням.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

При вирішенні справи судом встановлено, що ОСОБА_4 14 червня 2013 року в порядку реорганізації Миколаївського морського торговельного порту переведено до утвореного ДП «АМПУ» на посаду командира відділення стрілкової команди ВОХОР Миколаївської філії, а з 23 серпня 2016 року його переміщено на посаду начальника команди охорони загону загальної охорони служби загальної охорони та режиму МФ ДП «АМПУ» (а.с.152).

Наказом т.в.о. начальника МФ ДП «АМПУ» Єременко С.М. «Про внесення змін до штатного розпису» № 30 від 17 січня 2017 року скорочено із штатного розпису 66 штатних одиниць команди охорони загону загальної охорони служби загальної охорони та режиму з 23 березня 2017 року (а.с.85).

19 січня 2017 року відповідач як роботодавець попередив позивача про наступне вивільнення та запропонував вакантні посади в Миколаївській філії ДП «АМПУ» (а.с.70-72).

ОСОБА_4 відмовився від зазначеної пропозиції, про що зроблено відповідну відмітку (а.с.71-72).

Згідно наказу начальника МФ ДП «АМПУ» №139/о від 23 березня 2017 року «Про припинення трудового договору» позивача ОСОБА_4 звільнено з посади начальника команди охорони загону загальної охорони служби загальної охорони та режиму МФ ДП «АМПУ» за п. 1 ст. 40 КЗпП України, - за скороченням штату, з посиланням на наказ №30 від 17 січня 2017 року «Про внесення змін до штатного розпису» як підставу для його звільнення (а.с.7).

За змістом пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (ч.2 ст.40 КЗпП України).

Власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49? КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець зобов'язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Оскільки обов'язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49? КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов'язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з'явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач своєчасно та належним чином повідомив позивача про наступне вивільнення, але не виконав обовязок надання пропозицій про всі наявні на підприємстві вакансії, які з'явилися на підприємстві протягом двох місяців і які існували на день звільнення працівника.

Так, відповідно до відкритих даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань Державне підприємство «Адміністрація морських портів України», є юридичною особою та має 15 відокремлених підрозділів.

Доказів, які б належним чином підтверджували факт надання позивачу пропозицій про всі наявні на підприємстві вакансії, включаючи 15 його відокремлених підрозділів, і які зявились у цих підрозділах до моменту звільнення ОСОБА_4, тобто до 23 березня 2017 року, матеріали справи не містять.

За такого, суд вірно виходив з того, що відповідачем не виконано обовязок, передбачений статтею 49? КЗпП України.

Також у відповідності до частини 1 статті 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 та пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

За матеріалами справи позивач є членом Професійної спілки працівників морського транспорту Миколаївського морського торговельного порту, але в процесі його звільнення відповідачем не дотримана процедура щодо надсилання на адресу профспілки обґрунтованого письмового подання.

Тому суд першої інстанції при розгляді цивільної справи просив профспілку надати згоду (відмову в наданні згоди) на звільнення позивача у відповідності до вимог частини 9 статті 43 КЗпП України.

За витягом з протоколу засідання профкому №11/111 від 26 жовтня 2017 року профспілка відмовила ДП«АМПУ» у наданні згоди на звільнення позивача ОСОБА_4. Таке рішення мотивоване порушенням роботодавцем вимог статті 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», пункту 4.1.1 Колективного договору на 2013-2018 року, а також: відсутністю обєктивних причин для неминучих звільнень працівників загону охорони, який має функціонувати згідно до вимог Закону України «Про морські порти України»; та невиконання положень статей 40, 49 КЗпП України, оскільки роботодавець запропонував наявні вакансії лише в філії, а не на підприємстві в цілому. Також профспілка зазначила, що ДП «АМПУ» не видавало т.в.о. начальника філії ОСОБА_5 довіреність представляти інтереси юридичної особи, а тому він не мав відповідно до приписів статей 92, 95 ЦК України повноважень на видачу наказу «Про внесення змін до штатного розпису» №30 від 17 січня 2017 року.

Отже, рішення профспілки про відмову у наданні згоди на звільнення позивача, яке отримане судом на підставі частини 9 статті 43 КЗпП України є обґрунтованим у розумінні частини 7 статті 43 КЗпП України та частини 6 статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», оскільки містить посилання на ігнорування власником суттєвих фактичних обставин та конкретизоване правове обґрунтування незаконності звільнення.

Таким чином, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку та дійшов обґрунтованого висновку про те, що звільнення ОСОБА_4 відбулося з порушенням закону, а тому відповідно до статті 235 КЗпП України вірно поновив позивача на роботі та стягнув середній заробіток за час вимушеного прогулу.

При цьому помилкове посилання місцевого суду на права членів вибіркового профспілкового органу та обовязки роботодавця при їх звільненні, не впливає на його обґрунтовані висновки щодо порушення прав члена профспілки при розірванні трудового договору за ініціативою роботодавця.

Посилання представника відповідача на те, що суд першої інстанції помилково виходив з того, що відповідач порушив вимоги статті 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки несвоєчасне повідомлення профспілки про заплановані звільнення згідно вищезазначеної норми закону жодним чином не впливають на права працівника, і тому не були покладені в основу судового рішення, та не стали підставою для поновлення позивача на роботі.

Що стосується доводів відповідача про те, що відмова профспілки надати згоду на звільнення позивача належним чином не аргументована та не містить посилань на правове обґрунтування незаконного звільнення працівника, то колегія суддів не може погодитись з такими доводами, оскільки вони спростовуються витягом з протоколу засідання профкому від 19 жовтня 2017 року, в якому аргументовано надано правове обґрунтування незаконності звільнення, що відповідає вищенаведеним положенням трудового законодавства.

В той же час при визначенні розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивача, суд в своєму рішенні не навів повного розрахунку, а лише зазначив про те, що середньогодинний заробіток позивача за останні два місяці склав 43 грн. 07 коп., а час вимушеного прогулу становить з 23 березня по 14 грудня 2017 року.

При цьому суд зазначив кількість відпрацьованих годин в середньому за два місяця, а не кількість годин вимушеного прогулу, враховуючи, що режим сумарного обліку робочого часу для працівників, що працюють у режимі змінності встановлюється графіками.

За службовою запискою бухгалтерії МФ ДП «АМПУ» від 5 січня 2018 року № 18.02 01-10-04, наданою на вимогу апеляційного суду, середній заробіток ОСОБА_4 за час вимушеного прогулу, станом на 14 грудня 2017 року становить 64 281 грн. 97 коп., а кількість годин за графіком 1 492,5.

Але підстав для збільшення розміру середнього заробітку, стягнутого за судовим рішенням, на підставі апеляційної скарги відповідача, колегія суддів не вбачає.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитись з доводами відповідача щодо дотримання ним положень ст. 49? КЗпП України, на підтвердження яких відповідачем було надано акти про відмову в ознайомленні з вакансіями та долученими до них списками вакансій ДП «АМПУ», оскільки в актах не зазначено з якими конкретно вакансіями ДП «АМПУ» мав намір ознайомити позивача, акти не містять посилань на список цих вакансій, його реквізити. При цьому дати наданих суду списків вакансій на 16, 19 і 30 січня 2017 року не співпадають із датами актів, що складені відповідно 11 лютого та 23 березня 2017 року.

До того ж, відсутні докази повідомлення позивача про наявні вакансії у центральному офісі, Головному представництві в місті ОСОБА_3 та 12 філіях ДП «АМПУ» протягом двох місяців та на день звільнення.

Щодо повноважень начальника адміністрації з логістики ОСОБА_5 на підписання наказу про внесення змін до штатного розпису, то ці обставини не були підставою для визнання наказу про звільнення позивача незаконним, а тому не вплинули на правильність висновків суду першої інстанції .

Посилання відповідача на те, що ДП «АМПУ» не може бути належним відповідачем у справі, оскільки згідно Положення про Миколаївську філію ДП «АМПУ» філія є відокремленим підрозділом підприємства, яка не має статусу юридичної особи та здійснює від імені підприємства частину господарської діяльності (оперативний, бухгалтерський та податковий облік своєї діяльності), а форми, системи та розміри оплати праці, встановлюють Колективним договором та розпорядчими документами підприємства, внутрішніми актами Філії відповідно до законодавства України, не можуть бути підставою для скасування судового рішення.

Так, відповідно до частини 2 статті 30 ЦПК України, позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Згідно Положення про Миколаївську філію ДП «АМПУ», затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України № 184 від 18 квітня 2014 року, філія є відокремленим підрозділом Підприємства, який не має статусу юридичної особи та здійснює від імені Підприємства частину господарської діяльності ( п. 3.1 Положення). При здійсненні своєї діяльності Філія виконує функції, передані Підприємством, та керується Конституцією та законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, наказами Уповноваженого органу, управління, нормативно-правовими актами, які видаються міністерствами, іншими органами виконавчої влади; наказами, розпорядженнями та іншими актами Голови Підприємства; наказами розпорядженнями та іншими актами начальника Миколаївської філії ДП «АМПУ» (п. 3.2 Положення). Дії, які вчиняються Філією у встановленому законодавством України та цим Положенням порядку, вчиняються від імені Підприємства. Підприємство несе відповідальність за всіма зобовязаннями Філії.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що позов заявлено до належного відповідача юридичної особи, яка згідно Положення несе відповідальність за всіма зобовязаннями Філії, включаючи виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу працівника в разі його незаконного звільнення.

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для скасування або зміни судового рішення, ухваленого з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Адміністрації морських портів України» - залишити без задоволення, а рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 14 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення буде складено 7 лютого 2018 року, після проголошення його вступної і резолютивної частин.

Головуючий О.О. Ямкова

Судді С.Ю. Колосовський

ОСОБА_6