ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 682/594/18
Провадження № 22-ц/4820/67/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2018 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Грох Л.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Костенка А.М.,

секретар судового засідання Дорощук О.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності на майно, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_6 на рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 05 червня 2018 року у складі судді Зеленської В.І.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в :

У лютому 2018 року ОСОБА_4 звернувся до суду із вказаним позовом, просив визнати дійсним договір купівлі-продажу автомобіля ЗАЗ Таврія, 2007 року випуску, держзнак НОМЕР_1, укладений 18 травня 2013 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, визнати за ОСОБА_5 право власності на даний автомобіль.

Вказував, що в травні 2013 року між ним та ОСОБА_5 було укладено договір купівлі-продажу автомобіля і того ж дня приватним нотаріусом було посвідчено довіреність щодо права розпорядження транспортним засобом відповідачем. Грошові кошти за автомобіль були передані в повному обсязі, транспортний засіб був переданий відповідачеві, проте договір купівлі-продажу автомобіля не був нотаріально оформлений, так як на той момент у відповідача не вистачало коштів для оплати всіх нотаріальних послуг по посвідченню вказаного договору. Оскільки видане ним доручення давало право повністю переоформити автомобіль, було вирішено, що відповідач сама здійснить всі реєстраційні дії, однак у жовтні 2017 року відповідач не зареєструвала транспортний засіб на своє ім'я, тривалий час ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу автомобіля.

Оскільки це порушує його права, то вважає, що відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України наявні підстави для визнання цього договору дійсним.

Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 05 червня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі. На його думку, судом не враховано, що відбулося повне виконання договору обома сторонами, договір купівлі-продажу не змінений та ніким не оспорений, тому діє презумпція правомірності правочину.

В судове засідання сторони не з'явились, будучи повідомленими про розгляд справи.

Апеляційний суд відхиляє повторне клопотання представника апелянта про відкладення розгляду справи з підстав неповідомлення апелянта, оскільки за змістом ч.5 ст.130 ЦПК України вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі.

Відповідач письмовою заявою просила розглянути справу за її відсутності.

Апеляційний суд приходить до висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так, судом встановлено, що позивач ОСОБА_4 є власником автомобіля марки "ЗАЗ 110247", 2007 року випуску. 18 травня 2013 року ОСОБА_4 передав даний автомобіль на підставі нотаріально посвідченої довіреності ОСОБА_5 строком на 5 років з правом розпоряджатись та користуватись автомобілем. В цей же день між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в простій письмовій формі було укладено договір купівлі-продажу даного автомобіля за 24 000 грн.

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що договір купівлі-продажу автомобіля, укладений у простій письмовій формі без зняття автомобіля з реєстрації та довіреність на право володіння, користування та розпорядження автомобілем не свідчать про укладення договору купівлі-продажу автомобіля. Тому відсутні правові підстави для визнання за відповідачем права власності на вказаний автомобіль.

Так, за змістом ст.ст. 655, 656, 662, 689 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Покупець зобов'язаний прийняти товар, крім випадків, коли він має право вимагати заміни товару або має право відмовитися від договору купівлі-продажу. Покупець зобов'язаний вчинити дії, які відповідно до вимог, що звичайно ставляться, необхідні з його боку для забезпечення передання та одержання товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.

Відповідно до п.п. 6-8 Правил державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин на шасі, автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року № 1388, в редакції на час передачі автомобіля, транспортні засоби реєструються за юридичними та фізичними особами в реєстраційно-екзаменаційних підрозділах Державтоінспекції.

Власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Строк державної реєстрації продовжується у разі подання документів, які підтверджують відсутність можливості своєчасного її проведення власниками транспортних засобів (хвороба, відрядження або інші поважні причини).

Державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Пунктами 40, 42 Правил передбачено, що зняття з обліку транспортних засобів проводиться після їх огляду в підрозділах Державтоінспекції на підставі заяви власника, документа, що посвідчує особу, виконавчого напису нотаріуса, постанови державного виконавця або рішення суду. У разі коли транспортний засіб знімається з обліку у зв'язку з його відчуженням, у свідоцтві про реєстрацію (технічному паспорті) або на копії реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію на пластиковій основі, робиться запис: "Транспортний засіб знято з обліку для реалізації".

Під час продажу транспортних засобів, що перебувають (перебували) на обліку в Державтоінспекції або Держсільгоспінспекції, покупцеві разом з довідкою-рахунком або біржовою угодою Державтоінспекцією видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) або Держсільгоспінспекцією - свідоцтво про реєстрацію машини з відміткою про зняття машин (тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів) з обліку чи акт технічного стану.

Згідно п. 17 Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого Постановою кабінету міністрів України від 11.11.2009, № 1200, у разі зняття з обліку транспортного засобу покупцеві видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі, з відміткою суб'єкта господарювання про продаж транспортного засобу із зазначенням дати продажу, серії та номера довідки-рахунка і відповідно номерного знака для разових поїздок.

Отже, за змістом наведених норм видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом не є укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала. Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року № 6-688цс15.

За змістом довіреності від 18 травня 2013 року між сторонами фактично був укладений договір представництва, за яким власник передав автомобіль позивачу у тимчасове користування терміном на 5 років.

Як вбачається з матеріалів справи, спірний автомобіль не був знятий з обліку в органах ДАІ, залишався зареєстрованим за ОСОБА_4 Заява від останнього про зняття з обліку автомобіля не подавалась і його огляд органами ДАІ не здійснювався. Не надходила така заява і від ОСОБА_5, яка мала на те повноваження за дорученням від власника автомобіля ОСОБА_4

Таким чином до вчинення дій, передбачених вищезазначеними Правилами, ОСОБА_4 не мав права відчужувати спірний автомобіль, а відповідач його придбавати. При цьому сторони після передачі коштів за автомобіль не виконали вимоги Правил та ч. 2 ст. 689 Цивільного кодексу України і не вчинили дії, які відповідно до Правил, необхідні з боку покупця і продавця для забезпечення передання та одержання товару.

За таких обставин наявність письмового договору купівлі-продажу автомобіля не свідчить про те, що договір виконаний сторонами в повному обсязі, а відповідач набула права власності на даний автомобіль.

Наведене цілком спростовує доводи апеляційної скарги.

В свою чергу апеляційний суд констатує, що позовна заява не містить даних про те, яке ж своє порушене право відповідно до ст. 15 ЦК України захищає позивач шляхом пред'явлення вказаного позову. Позовна вимога про визнання права власності на автомобіль за відповідачем жодним чином не стосується прав позивача, а фактично заявлена з метою захисту прав відповідача, яка в свою чергу не скористалася правом на звернення до суду за захистом своїх прав.

Висновки суду першої інстанції про відмову в позові за безпідставністю заявлених вимог є обґрунтованими, доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 05 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Судді Л.М. Грох

Р.С. Гринчук

А.М.Костенко

Головуюча у першій інстанції: Зеленська В.І. Провадження № 22-ц/4820/67/18

Доповідач: Грох Л.М. Категорія: 20