Провадження № 2/200/488/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

20 вересня 2018 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого-судді: Женеску Е.В.

за участю секретаря: Cокол І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Орган опіки та піклування адміністрації Дніпровського району м. Дніпродзержинськ, Орган опіки та піклування адміністрації Шевченківського району м. Дніпропетровськ, Бабушкінський відділ реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, Дніпропетровська місцева прокуратура №2 про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

05 липня 2016 року позивач звернулась до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із зазначеним позовом.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає наступне.

З 24 липня 2004 року позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають дитину - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. 18 грудня 2007 року шлюб між сторонами розірвано. Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 11.11.2006 року з відповідача стягнуто на користь позивача аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини його заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. З жовтня 2009 року відповідач не виконує рішення суду та не сплачує аліменти на утримання сина. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 23.10.2014 року з відповідача на користь позивача стягнуто неустойку за прострочення сплати аліментів у розмірі 174669,63 грн. Вказана сума пені сплачена відповідачем не була. Станом на 01.06.2016 року заборгованість відповідача по сплаті аліментів складає 55468,72 грн. За заявою позивача Жовтневим відділенням поліції Дніпропетровського відділення ГУНП в Дніпропетровській області було відкрито кримінальне провадження стосовно позивача в зв'язку зі злісним ухилянням від сплати аліментів на утримання сина. Син проживає з позивачкою, яка одна займається його вихованням. Дитина навчається у НВО-ліцеї НІТ м. Дніпродзержинська, займається бальними танцями, проходить навчання на курсах по вивченню англійської мови. Скрізь зв'язок з викладачами, тренерами підтримує лише мати, витрачає кошти на придбання костюмів, тренувальні збори, поїздки на змагання. Відповідач не спілкується з дитиною «наживо», лише іноді по телефону, до школи, де навчається син, до ансамблю, на курси жодного разу не приходив, успішністю сина не цікавився, не займався розвитком його здібностей та соціальною адаптацією, останній раз бачився з дитиною 01 вересня 2011 року, коли син пішов до першого класу. Вказує, що не чинить перешкод у спілкуванні відповідача з дитиною.

З урахуванням зазначеного, позивач просить суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, стягнути з відповідача судові витрати по сплаті судового збору та витрати на правову допомогу.

Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Женеску Е.В. від 02 вересня 2016 року відкрито провадження у цивільній справі та призначено до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

В судовому засіданні, яке відбулося 18.06.2018 року, позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вказав, що частково сплачує аліменти, намагався побачити дитину, але позивач в цьому перешкоджає. Привітав сина з днем народження по телефону. З 2012 року дитину не бачив, тому що позивач забороняла зустрічі. Де навчається дитина, йому невідомо.

В подальшому відповідач у судові засідання, призначені на 12.07.2018 року, 20.09.2018 року, не з'явився, про місце та час слухання справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутністю не надходило, відзиву на позов не надав.

Третя особа Орган опіки та піклування - адміністрація Дніпровського району Кам'янської міської ради в особі служби у справах дітей адміністарції Дніпровського району Кам'янської міської ради в судове засідання не з'явилася, просить розглядати справу за її відсутності, винести рішення на розсуд суду (а.с. 65).

Третя особа Шевченківська районна у місті Дніпрі рада як орган опіки і піклування просить розглянути справу у відсутність її представника.

У відповідності до ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 вересня 2018 року постановлено розглядати справу заочно на підставі наявних доказів.

Суд, дослідивши надані докази, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 24 липня 2004 року перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.13).

Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 (а.с. 15).

Шлюб між сторонами розірваний, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу від 18 грудня 2007 року серія НОМЕР_2 (а.с. 14).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 10.11.2006 року у справі № 2-1819/2006 з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини його заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття (а.с. 16-17), та судом видано виконавчий лист на виконання зазначеного рішення суду (а.с. 18).

Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 23.10.2014 року у справі № 200/10368/14-ц встановлено, що позивач отримувала аліменти частково, в зв'язку з чим утворилась заборгованість по аліментах в розмірі 39466,89 грн. Вказаним рішенням суду з відповідача на користь позивача стягнуто неустойку за прострочення сплати аліментів у розмірі 174669,63 грн. (а.с. 19-22) та судом видано виконавчий лист.

Згідно з довідкою державного виконавця Жовтневого ВДВС м. Дніпропетровська ГТУЮ у Дніпропетровській області Садовниченко А.В. від 07.06.2016 року , сума пені згідно з виконавчим листом № 200/10368/14-ц ОСОБА_1 не була сплачена (а.с. 25).

Згідно з довідками державного виконавця Жовтневого ВДВС м. Дніпропетровська ГТУЮ у Дніпропетровській області Садовниченко А.В. від 07.06.2016 року, ОСОБА_1 не отримувала аліменти в період з 01.12.2015 по 01.05.2016 року, та станом на 01.06.2016 року заборгованість по сплаті аліментів на користь ОСОБА_1 складає 55468,72 грн. (а.с. 26, 27).

З матеріалів справи вбачається, що неповнолітній ОСОБА_3 мешкає разом з матір'ю ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 28).

З характеристики ОСОБА_1 ОСОБА_3, наданої тренером ансамблю бального танцю «Лілея» ОСОБА_7, вбачається, що ОСОБА_3 з п'яти років навчається у вказаному ансамблі, батько ОСОБА_2 жодного разу за шість років до ансамблю «Лілея» не приходив, з тренерами не спілкувався, всі питання вирішує мати, яка сплачує також внески за розвиток УФСТ (а.с.34).

З характеристики вихованця курсів по вивченню іноземних мов ОСОБА_2 ОСОБА_3 від 07 липня 2016 року, наданої директором курсів ОСОБА_8, вбачається, що ОСОБА_3 проходить навчання на курсах з вересня 2011 року. Протягом навчання дитину приводила та забирала мати, яка постійно спілкується з викладачами, сплачує кошти за навчання дитини. Батько дитини протягом п'яти років не відвідував навчальний заклда, розвитком та навчанням дитини не цікавився (а.с. 35).

З характеристики дитини, наданої директором НВО-ліцею НІТ м. Дніпродзержинська ОСОБА_9, вбачається, що мати цікавиться навчанням сина, приділяє увагу його вихованню, регулярно відвідує школу (а.с. 36).

За заявою позивача Жовтневим відділенням поліції Дніпропетровського відділення ГУНП в Дніпропетровській області було відкрито кримінальне провадження стосовно позивача в зв'язку зі злісним ухилянням від сплати аліментів на утримання сина, за ознаками ч.1 ст.164 КК України (а.с. 39). Кримінальне провадження закрито ухвалою Жовтневого раойнного суду м. Дніпропетровська від 01.11.2016 року в зв'язку з відмовою потерпілої ОСОБА_1 від обвинувачення (а.с. 55).

Також, характеристикою дитини з дошкільного навчального закладу «Барвінок» підтверджується, що в період з 2007 по 2011 рік, коли ОСОБА_3 відвідував вказаний заклад, батько дитини не спілкувався з вихователями та адміністрацією, не брав участь у батьківських збора та урочистих заходах (а.с. 40).

Згідно висновку Шевченківської районної у м. Дніпрі ради як органу опіки та піклування від 16.05.2017 року, Шевченківська районна у м. Дніпрі рада вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно його дитини ОСОБА_3 (а.с. 68-69).

Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. Питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач не вчиняв дій, спрямованих на виховання та утримання свого сина ОСОБА_3. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує її матеріально.

Відповідно до вимог ст. 164 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав, встановлених пунктами 2, 4 і 5 частини першої цієї статті, лише у разі досягнення ними повноліття. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Якщо суд при розгляді справи про позбавлення батьківських прав виявить у діях батьків або одного з них ознаки кримінального правопорушення, він письмово повідомляє про це орган досудового розслідування, який в порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України, розпочинає досудове розслідування. Рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини.

Відповідно до ст. 165 Сімейного Кодексу України право звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інших заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до ст. 166 Сімейного Кодексу України особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов'язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім'ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов'язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини.

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Відповідно до ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, держава докладає всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Конвенції).

Згідно з частинами першою та другою Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Суд проаналізував доводи відповідача, та вважає, що він не довів належними да допустимими доказами, що неприйняття ним участі у вихованні дитини, відсутність спілкування з нею викликані тим, що позивач перешкоджає йому бачитись з дитиною. Так, позивач не надав жодного доказу, що ним вживались зусилля щодо надання можливості бачити дитину та брати участь в її вихованні, розвитку та соціальній адаптації, а саме не надано доказів звернення до органу опіки та піклування щодо визначення способів участі у вихованні та спілкуванні з сином, звернення з відповідним позовом до суду тощо.

Відповідач надав до суду три квитанції, з яких вбачається, що 22.12.2017 року ним була поповнена картка по номеру НОМЕР_3 на суму 900 грн., 25.03.2018 року - на суму 500,00 грн., 25.04.2018 року - на суму 794,01 грн.

Суд критично ставиться до даних доказів та не вважає їх належними та допустимими доказами того, що відповідач брав матеріальну участь в утриманні сина, оскільки, по-перше, з вказаних квитанцій не вбачається, що вказані суми є аліментними платежами, по-друге, навіть якщо погодитись з доводами ОСОБА_2, що це саме аліментні платежі, оскільки позивач не заперечила в судовому засіданні факт отримання нею коштів, вказані платежі носять поодинокий характер та здійснені лише після того, як справа про позбавлення батьківських прав тривалий час перебувала в провадженні суду, тому, на думку суду, не свідчать про намір відповідача змінити свою поведінку відносно утримання та виховання сина. До того ж, жодного доказу щодо сплати аліментів з квітня 2018 року по вересень 2018 року відповідачем не надано.

Таким чином, суд приходить до висновку, що у даній конкретній ситуації існують виключні обставини, за яких ОСОБА_2 може бути позбавлений батьківських прав відносно його сина ОСОБА_3, і це не буде суперечити статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст. 1, 9 Конвенції про права дитини.

Враховуючи вище наведене, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача щодо позбавлення відповідача батьківських прав повністю знайшли своє підтвердження в судовому засіданні і з урахуванням якнайкращих інтересів дитини є такими, що підлягають задоволенню, оскільки беззаперечно встановлено факт свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов'язками по відношенню до його сина ОСОБА_3.

Відповідно до положень ч. 1 ст.141 ЦПК України, з відповідача також підлягає стягненню на користь позивача сплачена ним сума судового збору.

Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до вимог ч. 1, 3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Також діючим законодавством передбачено, що при визначенні розміру компенсації суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката у конкретній справі, адресований клієнту.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам (наприклад, особисті розписки адвоката про одержання авансу).

З матеріалів справи вбачається, що між адвокатом Ярош І.В. та ОСОБА_1 23.06.2016 року було укладено договір про надання правової допомоги у вигляді оформлення позову до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав (а.с. 8).

Відповідно до довідки від 23.06.2016 року, наданої адвокатом Ярош І.В., ОСОБА_1 надана правова допомога у вигляді оформлення позовної заяви, вартість якої 1000 грн. (а.с. 6).

Суд вважає, що у задоволенні вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу необхідно відмовити з огляду на наступне.

Всупереч вимогам закону, позивачем не надано доказів щодо оплати ним суми у розмірі 1000 грн. за договором про надання правової допомоги, оскільки надана позивачем довідка не є документом, що свідчить про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформленим у встановленому законом порядку, та взагалі не свідчить про те, що вказана сума була дійсно сплачена позивачем.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 12, 81, 133, 141, 258, 259, 263-268 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Орган опіки та піклування адміністрації Дніпровського району м. Дніпродзержинськ, Орган опіки та піклування адміністрації Шевченківського району м. Дніпропетровськ, Бабушкінський відділ реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, Дніпропетровська місцева прокуратура №2 про позбавлення батьківських прав- задовольнити частково.

Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця м Дніпропетровськ, батьківських прав відносно неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.

У задоволенні вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Пунктом 15.5 Перехідних положень ЦПК України передбачено, що апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя Е.В. Женеску