ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/4817/122/18 Доповідач - Ткач О.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2018 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Ткач О.І.

суддів - Гірський Б. О., Ходоровський М. В.,

за участі секретаря Панькевич Т.В., позивачки та представників сторін

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 21 червня 2018 року, яке ухвалено суддею Братасюком В.М., дата складення якого не вказана, у цивільній справі № 607/16032/17 за позовом ОСОБА_1 до Тернопільської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю,-

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст та підстави позовних вимог.

1.2. 12 листопада 2017 року ОСОБА_1 звернулася з позовом про визнання права власності за набувальною давністю на земельну ділянку для обслуговування гаража та ведення садівництва.

1.3. Свої вимоги позивач мотивувала тим, що успадкувала в 2000 році після смерті батька домоволодіння за адресою вул. Овочева, 2-А у м. Тернополі

1.4. Батько та вона постійно користувались земельною ділянкою для городництва та утримання саду в розмірі 5225 кв.метри. Вказана земельна ділянка з 1910 року до встановлення радянської влади, була власністю діда і знаходилась і знаходиться на околиці міста.

1.5. Рішенням Тернопільської міської ради від 07.06.2007 року за № 5/10/32 їй передано у приватну власність земельну ділянки площею 1000 кв.м. за адресою вул. Овочева, 2-А в м. Тернополі для обслуговування домоволодіння.

1.6. З 2000 року вона відкрито, добросовісно володіє та користується земельною ділянкою розміром №407 кв.метри, сплачуючи податок за землю та здійснюючи за нею догляд, тому просить на підставі ст. 344 ЦК України, ст.119 ЗУ визнати за нею право власності на вказану земельну ділянку.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

2.1. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 21 червня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Тернопільської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю на земельну ділянку площею 3407 кв.м. на вул. Овочевій, 2-А в м. Тернополі відмовлено.

2.2. Судове рішення мотивоване тим, що спір є передчасним, оскільки жодного рішення на звернення ОСОБА_1 з заявою про передачу земельної ділянки їй у власність за набувальною давністю, органом місцевого самоврядування не приймалось.

3. Короткий зміст апеляційної скарги.

3.1. В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги.

3.2. Позивач зазначає, що суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального та процесуального процесуального права, а висновки суду про обставини справи не відповідають долученим до матеріалів справи доказам.

3.3. Висновок суду щодо передчасності спору у зв'язку з неприйняттям рішення на звернення ОСОБА_1 з заявою про передачу земельної ділянки їй у власність за набувальною давністю, не відповідає обставинам справи спростовується долученим 21.06.2018 року до справи листом відповідача за № 2020/08 від 02.05.2018 року.

3.4. Поза увагою суду залишились надані нею докази про неодноразове звернення позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0.12 га для ведення садівництва та 0.041250 га для ведення городництва після набуття права власності на домоволодіння.

3.5. Суд безпідставно, в порядку статті 5 ЦПК, не застосував спосіб захисту, який передбачено статтей 16 ЦК- встановлення наявності самого права без елементу захисту порушеного права особи.

4. Аргументи учасників справи.

(1)

4.1. На день розгляду справи відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

(2)

4.2. Позивач та її представник доводи в апеляційній скарзі підтримали.

4.3. Мотивом звернення до суду є те, що їхня родина постійно користувалась земельною ділянкою на якій ріс сад.

4.4. Починаючи з 2007 року вона не може отримати право на узаконення свого права на землю. Орган місцевого самоврядування не приймає рішення про надання дозволу на складення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

4.5. На час звернення до суду набула чинності стаття 119 ЗК, тому вона вирішила захистити свої права шляхом констатування права на набуття земельної ділянки в порядку набувальної давності.

(3).

4.6. Представник відповідача просить рішення як законне та обґрунтоване залишити в силі.

4.7. Суду пояснила, що обраний позивачем захисту не передбачений законом.

4.8. У вказаній справі відсутній об'єкт права власності. Земельна ділянка в в зазначених позивачкою параметрах не сформована, як це передбачено ст.79-1 ЗК України.

4.9. Поряд з домоволодінням земля є комунальною власністю і згідно затвердженого Генерального плану міста відноситься до категорії земель громадської забудови.

4.10. Заява позивачки на ім'я міського голови від 12.04.2018 року як доказ звернення до міської ради про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,12га для ведення садівництва та площею 0,01га для будівництва гаража за набувальною даністю за адресою м.Тернопіль, вул. Овочева, 2-А не прийнята для розгляду оскільки не долучено необхідні документи.

5. Обставини справи.

5.1. 02.11.2000року ОСОБА_1 успадкувала за заповітом жилий будинок з підвалом, з надвірними будівлями, що знаходиться в м. Тернополі, по вул. Овочевій, 2-А (а.с. 11).

5.2. 18.02.2005 року на вказаний будинок МБТІ виготовлено технічний паспорт на ім'я ОСОБА_1, в план-схемі розташування вказаного будинку зазначено, що він розташований на земельній ділянці загальною площею 5225,0м2, із приміткою: використання земельної ділянки без документів, що посвідчують право користування землею (державного акта, договору) забороняється (а.с. 15,16).

5.3. 07.06.2007р рішенням десятої сесії п'ятого скликання Тернопільської міської ради №5/10/32 "Про передачу в приватну власність та надання в оренду земельних ділянок громадянам" ОСОБА_1 передана у приватну власність з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку земельна ділянка площею 1000 кв.м. за адресою вул. Овочева, 2-А у м. Тернополі.

5.4. На підставі вказаного рішення виготовлено державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 278896.

5.5. Протягом 2010-2012 років позивачка неодноразово зверталась до органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0.12 га для ведення садівництва та 0.041250 га для ведення городництва,однак рішення не були прийняті.

6. Позиція апеляційного суду

Оцінка аргументів учасників справи та висновків суду першої інстанції.

(1) Доводи стосовно існування об'єкта права власності

6.1. Згідно ст. 78 Земельного кодексу України-

1. Право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

2. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

3. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

4. Особам (їх спадкоємцям), які мали у власності земельні ділянки до 15 травня 1992 року (з дня набрання чинності Земельним кодексом України), земельні ділянки не повертаються."

6.2. Відповідно до статті 79 Земельного кодексу України : земельна ділянка як об'єкт права власності- це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

6.3. Згідно до частини 9 статті 79-1 Земельного кодексу України -Земельна ділянка може бути об'єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

6.4. Згідно до частини 1 статті 79-1 ЗК- Формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру."

6.5. Статтею 116 Земельного кодексу України передбачено, що "громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі:

а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян;

в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом."

6.6. Відповідно до ст. 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю врегульовано спеціальним законом.

6.7. Згідно ст.119 Земельного кодексу України-"Громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але немають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування з клопотанням пропередачу її у власність або надання у користування. Розмір цієї земельної ділянки встановлюється у межах норм, визначених цим Кодексом. Передача земельної ділянки у власність або у користування громадян на підставі набувальної давності здійснюється в порядку, встановленому цим Кодексом."

6.8. Порядок передачі земельної ділянки у власність або користування громадян на підставі набувальної давності встановлений ст.ст. 118,124 Земельного кодексу України.

6.9. Згідно до Порядку передачі земельних ділянок у приватну власність громадянам України, затвердженого Наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 15.02.1993 року № 10, зареєстрованого в МЮУ 25.02.1993 р. за № 7 у приватну власність, згідно до Декрету Кабінету Міністрів України Про приватизацію земельних ділянок від 26 грудня 1992 року громадянам України передаються безплатно земельні ділянки, надані їм для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, індивідуального дачного і гаражного будівництва.

Передача у приватну власність земельних ділянок, що були раніше надані громадянам, провадиться відповідними Радами народних депутатів за місцем розташування цих ділянок.

6.10. Оскільки за життя спадкодавця земельні ділянки для ведення садівництва та для будівництва індивідуального гаража не були сформованими, та не надано дозвіл позивачці на відведення земельних ділянок, відсутні кадастрові номери, відповідно відсутні об'єкти цивільних прав на як може виникнути право власності..

(2) Доводи щодо ненадання оцінки доказу

6.11. Доводи ОСОБА_1, про те, що 02.05.2018 року листом відповідача їй відмовлено в наданні дозволу на складання проекту землеустрою земельної ділянки площею до 0,01 га суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки позивачка вказану відповідь до матеріалів справи не долучила.

6.12. В клопотанні позивача на ім'я суду першої інстанції від 21.06.2018 року в переліку долучених документів лист за №2020/18 від 02.05.2018 року не зазначено ( а.с.49).

(3) Доводи стосовно застосування статті 5 ЦПК України

6.13. Згідно до статті 5 ЦПК- Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону ".

6.14. Правовідносини є предметом даної справи врегульовані вищезазначеними Законами, відповідно немає підстав для застосування частини 2 статті 5 ЦПК.

7.Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги:

(1) Щодо суті апеляційної скарги

7.1. Суд апеляційної інстанції вважає апеляційну скаргу частково обґрунтованою.

7.2. Резолютивну частину рішення Тернопільського міськрайонного суду від 21 червня 2018 року залишити без змін, змінивши мотивувальну частину.

(2). Щодо розподілу судових витрат.

7.3. Згідно до ст. 382 ЦПК в резолютивній частині постанови, суд апеляційної інстанції повинен зазначити розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

7.4. Враховуючи те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, судові витрати, які понесені з переглядом справи в суді апеляційної інстанції покладаються на позивача - апелянта в межах суми нею понесеної.

Керуючись ст.ст. 141, 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Резолютивну частину рішення Тернопільського міськрайонного суду від 21 червня 2018 року залишити без змін, змінивши мотивувальну частину.

Судові витрати покласти на позивачку в межах суми нею понесеної.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова не підлягає касаційному оскарженню як малозначна.

Повне судове рішення складено 09 листопада 2018 року.

Головуюча: О.І. Ткач

Судді: Б.О.Гірський

ОСОБА_2