Апеляційний суд Житомирської області
Справа №278/1948/17 Головуючий у 1-й інст. Дубовік О. М.
Категорія 44 Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2018 року Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді Галацевич О.М.

суддів Борисюка Р.М., Григорусь Н.Й.,

з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу № 278/1948/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення з жилого будинку із зняттям з реєстраційного обліку,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1,

на рішення Житомирського районного суду Житомирської області, яке ухвалено 30 листопада 2017 року суддею Дубовік О.М. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила виселити ОСОБА_2 із будинку № 1 по вул. Островського у с.Старошийка Житомирського району Житомирської області та зняти останнього з реєстраційного обліку за цією адресою.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що у належному їй на праві власності вищевказаному будинку, зареєстрований та проживає її син ОСОБА_2, який вчиняє сварки, застосовує до неї фізичне насильство, погрожує, тобто чинить перешкоди їй у володінні та користуванні належним нерухомим майном, чим порушує її права власника.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 30 листопада 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, просить зазначене судове рішення скасувати і задовольнити її позов.

Посилалася на обставини, якими обґрунтовувала свої позовні вимоги та вважала, що суд першої інстанції не взяв до уваги надані нею докази, які підтверджують систематичне порушення відповідачем правил співжиття та те, що всі вчинені заходи запобігання і громадського впливу на останнього виявилися безрезультатними. Також вказала, що у судовому рішенні не вказані підстави для відхилення наданих нею доказів, за обставин, що відповідач не надав жодного доказу на підтвердження своїх заперечень проти її позову.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник апеляційну скаргу підтримали, з підстав, зазначених у ній. ОСОБА_2 апеляційну скаргу не визнав, посилаючись на її безпідставність.

Заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить жилий будинок № 1 по вул. Островського у с.Старошийка Житомирського району Житомирської області (а.с.5).

У цьому будинку зареєстрований та проживає її син - ОСОБА_2 (а.с.11,18).

Із матеріалів справи та пояснень наданих учасниками справи у судовому засіданні вбачається, що між сторонами склалися неприязні стосунки. У 2014 році відносно відповідача по факту перевірки заяви ОСОБА_1 з приводу насильства у сімї правоохоронними органами складений адміністративний протокол за ст. 173-2 КУпАП, що підтверджується листом Житомирського РВ УМВС України в Житомирській області від 08.09.2014 (а.с. 9). Як пояснив відповідач у суді апеляційної інстанції, за наслідками розгляду адміністративного протоколу, він був притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу.

З наданого до матеріалів справи листа від 04.05.2017, вбачається, що сільський голова за заявою ОСОБА_1 виїжджав за місцем проживання останньої, де відповідач в присутності сільського голови, секретаря та депутата сільської ради висловлювався нецензурною лайкою, забороняв ОСОБА_1 бути присутньою на подвірї та у будинку, вів себе неадекватно та некоректно по відношенню до останньої, не сприймав аргументи сільського голови про право власності ОСОБА_1 на будинок (а.с. 15).

Відповідно до довідки-характеристики, виданої виконкомом Високопічської сільської ради Житомирського району та області від 08.06.2016, ОСОБА_2 характеризується «посередньо, неодноразово на нього в усній формі надходили скарги від його матері, що він її не пускає до будинку, обзиває, погрожує, бє» (а.с. 10).

Відповідно до вимог ст. 47 Конституції України, держава гарантує кожному право на житло. Ніхто не може бути позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно з ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

За змістом ст. 157 ЖК УРСР, членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до приписів ст. 116 ЖК УРСР, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Під заходами впливу маються на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача.

За змістом ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

ОСОБА_1 не надала суду достатніх доказів, що відповідач систематично порушує правила співжиття та робить неможливим проживання з ним в одному будинку, що до останнього застосовувались будь-які дієві заходи запобігання чи громадського впливу, які виявились безрезультатними, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для виселення відповідача без надання іншого жилого приміщення.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин, дослідив всі наявні у справі докази в їх сукупності та надав їм належну оцінку. Висновки суду відповідають нормам матеріального і процесуального права, а також встановленим обставинам справи.

Лист Житомирського РВ УМВС України в Житомирській області від 08.09.2014, довідка-характеристика сільської ради від 08.06.2016, лист сільського голови від 04.05.2017, показання свідків, допитаних судом першої інстанції, на які посилається ОСОБА_1, не можуть бути достатніми підставами для виселення відповідача без надання іншого жилого приміщення у порядку, визначеному ч. 1 ст.116 ЖК УРСР.

Крім того, вказана правова норма вимагає наявності заходів попередження про наступне виселення через систематичні порушення правил співжиття. Таких доказів позивачем, як суду першої так і апеляційної інстанції, також не надано.

Посилання у апеляційній скарзі не надання доказів відповідачем на підтвердження своїх заперечень проти позову, за обставин його недоведеності позивачем, є такими, що на правильність оскаржуваного рішення не впливають.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, а рішення суду законним і обґрунтованим, таким, що не підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 30 листопада 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді:

Повний текст постанови складений 02 лютого 2018 року.