РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2018 року м. Рівне

Справа № 559/2644/16-ц

Провадження № 22-ц/4815/82/18

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: ОСОБА_1 (суддя-доповідач), ОСОБА_2, ОСОБА_3,

секретар судового засідання: Шептицька С.С.

учасники справи:

позивач ОСОБА_4,

відповідач ОСОБА_5,

треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_6 сільська рада, управління Держгеокадастру у Дубенському районі, ОСОБА_7 державна нотаріальна контора,

за участю: представників сторін

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області в складі судді Ралець Р.В. від 6 червня 2018 року, ухваленого в 13 год. 18 хв. в м. Дубно, дата складення повного судового рішення не вказана,

в с т а н о в и в:

2 грудня 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, треті особи ОСОБА_6 сільська рада, Управління Держгеокадастру у Дубенському районі, ОСОБА_7 державна нотаріальна контора про визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку, рішення про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання державного акта на право власності на земельну ділянку та свідоцтва про право на спадщину за законом.

Позовні вимоги ОСОБА_4 обґрунтовує тим, що їй на праві спільної часткової власності належить ? частина житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами №35 по вул. Миру в с. Мирогоща Друга Дубенського району Рівненської області на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, від 30.01.1996 року. Інша половина (1/2 частина) вказаного житлового будинку належала на праві спільної часткової власності рідному брату її чоловіка, чоловікові відповідачки по справі - ОСОБА_8 На даний час власником вказаної частини будинку є ОСОБА_5, що стверджується свідоцтвом про право на спадщину, від 22.06.2011 року. Вищевказаний житловий будинок знаходиться на земельній ділянці площею 0,43га.

Вважає, що, як співвласники житлового будинку, вона та відповідач мають право на приватизацію земельної ділянки, на якій розташований належний їм житловий будинок.

В 2016 році їй стало відомо, що земельна ділянка, розміром 0,25 га, на якій знаходиться житловий будинок, у лютому 2010 року передана у власність чоловіку відповідача ОСОБА_8 на підставі рішення ОСОБА_6 сільської ради від 7.08.2009 року №501.

18.02.2010 року ОСОБА_8 отримав на вказану земельну ділянку державний акт на право власності на земельну ділянку.

Крім того, на даний час земельна ділянка, на якій знаходиться житловий будинок, належить ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, яке було видане 22.06.2011 року державним нотаріусом Другої ОСОБА_7 державної нотаріальної контори.

На підставі викладеного ОСОБА_4 просить визнати недійсним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯИ №645618 від 18.02.2010 року, площею 0,25 га розташовану в с. Мирогоща Дубенського району, виданий ОСОБА_8, визнати недійсним та скасувати рішення ОСОБА_6 сільської ради від 7.08.2009 року в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,25 га, визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом, видане ОСОБА_5 22.06.2011 року після смерті ОСОБА_8, яка складається із земельної ділянки площею 0,25 га та розташована в с.Мирогоща Дубенського району та належала померлому на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серія ЯИ №645618.

Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 6 червня 2018 року в задоволенні позову відмовлено за пропуском строку позовної давності.

В поданій на вказане рішення апеляційній скарзі ОСОБА_4 покликається на його необґрунтованість та незаконність.

Зазначає, що вказуючи в оскаржуваному рішенні про недоведеність заявлених нею позовних вимог та, відмовляючи в задоволенні її позову за пропуском строку позовної давності, судом першої інстанції не враховано, що позовна давність застосовується лише за наявності порушення права або інтересу особи.

Дійшовши висновку про пропуск нею строку позовної давності, суд першої інстанції повязував початок його перебігу з датою прийняття рішення сільської ради (17.08.2009 року) та з моментом підписання нею протоколу погодження меж земельної ділянки (1.07.2009 року), тобто не визначився з початком перебігу позовної давності.

Також, поза увагою місцевого суду залишився той факт, що ОСОБА_6 сільська рада 7.08.2009 року не приймала рішення про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складення державного акту на право власності на земельну ділянку ОСОБА_8, так як рішенням ОСОБА_6 сільської ради від 7.08.2009 року №501 було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання державних актів на право власності на земельні ділянки ОСОБА_9

Вважає, що зазначене рішення не є належним доказом того, що ОСОБА_6 сільська рада затвердила технічну документацію із землеустрою ОСОБА_8, а доводи представників відповідачів про допущення у вказаному рішенні технічної помилки щодо прізвища, імені та по батькові особи, якій було виготовлено технічну документацію, є безпідставними, оскільки така технічна помилка не виправлена на протязі майже 9 років.

Таким чином, оскільки рішення про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складення державного акта на право власності на земельну ділянку ОСОБА_8 не приймалося, то державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,25 га, виданий ОСОБА_9 є недійсним.

Звертає увагу, на те, що вона ніколи не заперечувала ту обставину, що ОСОБА_8 як співвласник житлового будинку №35 по вул. Миру в с. Мирогоща Друга мав право на приватизацію 1/2 земельної ділянки, на якій розташований даний будинок, а тому без будь-яких сумнівів підписала протокол встановлення і погодження меж земельної ділянки, яка передавалася ОСОБА_8 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Проте, в зазначеному протоколі не була зазначена площа земельної ділянки, яка передавалась ОСОБА_8, а вказана лише межа між їх земельними ділянками. А тим більше, їй достовірно було відомо, що рішенням ОСОБА_6 сільській ради від 30 квітня 1996 року №25 їй передано у приватну власність земельну ділянку, орієнтовною площею 0,13 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, тобто 1/2 земельної ділянки, на якій розміщена належна їй ? частина жилого будинку.

Про порушення свого права вона дізналась в 2016 році, коли вирішила відчужити, належну їй, частину жилого будинку, виготовити технічну документацію із землеустрою та належним чином оформити своє право власності на земельну ділянку.

Без документа, який підтверджує її право на земельну ділянку вона не зможе відчужити належну їй частину житлового будинку, а зареєструвати її право на земельну ділянку неможливо, так як ОСОБА_8 вже використав право на безоплатну передачу земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в максимальному розмірі 0.25 га.

З наведених підстав просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове

рішення, яким її позовні вимоги задовольнити.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_5 зазначає, що позивачем не обґрунтовано та не доведено в чому полягає порушення її прав на земельну ділянку, на якій знаходиться належна їй ? частина житлового будинку, оскільки суду не було надано ні технічну документацію, ніби то виготовлену позивачем, ні рішення органу місцевого самоврядування, яким було б відмовлено їй в затверджені цієї технічної документації в зв'язку з приватизацією земельної ділянки ОСОБА_8

Вважає припущенням доводи позивача про те, що технічна документація із землеустрою ОСОБА_8 не затверджувалась, так як в резолютивній частині рішення сільської ради №501 від 7.08.2009 року допущена технічна помилка , що саме по собі не є підставою для визнання вказаного рішення недійсним.

Крім того, покликання позивача на те, що в протоколі погодження меж земельної ділянки не вказано її площу, а тому вона не могла знати в якому розмірі ОСОБА_8 передається земельна ділянка, є безпідставними, оскільки протокол погодження меж є невід'ємною частиною технічної документації із землеустрою, в якій зазначені і межі, і площа земельної ділянки, а тому ОСОБА_4 знала і мала можливість дізнатися як про сам факт приватизації земельної ділянки, так і про її площу.

Просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.

Згідно із ч. 1ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Субєктивне право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, ЗК України та іншими законами України, що регулюють земельні відносини.

Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.01.1996 року ОСОБА_4 належить ? частина житлового будинку з приналежними до нього службовими будівлями, що знаходиться по вул. Миру, 35, в с. Мирогоща Дубенського району.

Власником іншої ? частини вказаного житлового будинку є ОСОБА_5, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна на підставі свідоцтва про право на спадщину від 22.06.2011 року. Вказану частину будинку вона успадкувала після смерті свого чоловіка ОСОБА_8, який був рідним братом покійного чоловіка позивачки.

Таким чином встановлено, що будинковолодіння по вул. Миру, 35, в с. Мирогоща Дубенського району належить сторонам на праві спільної часткової власності. Поділ будинку в натурі з виділенням кожної частини між співвласниками не проведений.

Частинами 1 та 2 статті 30 ЗК України 1990року передбачено, що при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими обєктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього кодексу, і право власності або користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження-будівлі та споруди. При переході права власності громадян на жилий будинок і господарські будівлі та споруди до кількох власників, а також при переході права власності на частину будинку у разі неможливості поділу земельної ділянки між власниками без шкоди для її раціонального використання земельна ділянка переходить у спільне користування власників цих обєктів.

Отже, у ОСОБА_4 та ОСОБА_8, у звязку із виникненням спільної часткової власності на житловий будинок виникло і спільне (часткове) користування земельною ділянкою, на якій він розміщений. Частка у користуванні земельною ділянкою пропорційна частці у власності будинку. Вся земельна ділянка, що призначена для обслуговування житлового будинку по вул.Миру,35 в с.Мирогоща Дубенського району має бути не більше 0,25га (ст.67 ЗК України 1990року).

Згідно довідки ОСОБА_6 сільської ради від 3.07.2016 року №1267 за господарством в с.Мирогоща Друга по вул. Миру, 35 рахувалися до квітня 1996 року та до серпня 2009 року біля житлового будинку, господарських будівель і споруд земельні ділянки площею 0,43 га.

Згідно рішення ОСОБА_6 сільської ради №25 від 30 квітня 1996року затверджено уточнені розміри присадибних ділянок, що передаються у приватну власність громадянам ОСОБА_6 сільської ради, серед списку яких значиться ОСОБА_4 Згідно вказаного рішення площа земельної ділянки, що передається у приватну власність для обслуговування житлового будинку і господарських споруд становить 0,13га.(а.с.104-105)

Відповідно до земельно-кадастрової книги за ОСОБА_8 числилася земельна ділянка для обслуговування житлового будинку і господарських споруд площею 0,25га (а.с.123)

7.08.2009 року ОСОБА_6 сільською радою прийнято рішення №501 "Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання державних актів на право власності на земельні ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та для ведення особистого селянського господарства гр. ОСОБА_8".

Вказаним рішенням затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання державних актів на право власності на земельні ділянки загальною площею 0,3854 га: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25 та для ведення особистого селянського господарства площею 0,1354 га на території ОСОБА_6 сільської ради.

На підставі рішення ОСОБА_6 сільської ради №501 від 07.08.2009 року, ОСОБА_8 18.02.2010року було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку, серії ЯИ №645618, на земельну ділянку площею 0,25 га в с.Мирогоща Дубенського району для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд.

22.06.2011 року державним нотаріусом Другої ОСОБА_7 державної нотаріальної контори для ОСОБА_5 видано свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно якого спадщина складається, в тому числі із земельної ділянки площею 0,25 га (кадастровий номер :02:004:0116, яка розташована в с.Мирогоща Дубенського району, передана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, належала померлому на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №645618, виданого ОСОБА_6 сільською радою 18.02.2010 року на підставі рішення ОСОБА_6 сільської ради від 7.08.2009 року №501.

Разом з тим, відповідно до частини першої статті 118 ЗК України (в редакції на час отримання акта про право власності на земельну ділянку, тобто 18 лютого 2010 року) громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки.

Статтею 121 ЗК України (в редакції на час набуття права власності на земельну ділянку співвласниками будинковолодіння) визначено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для будівництва й обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 га, в селищах - не більше 0,15 га, в містах - не більше 0,10 га.

При цьому розмір земельної ділянки, що передається безоплатно громадянину у власність у звязку з набуттям ним права власності на жилий будинок, не може бути меншим, ніж максимальний розмір земельної ділянки відповідного цільового призначення, встановлений частиною першою цієї статті (крім випадків, якщо розмір земельної ділянки, на якій розташований будинок, є меншим).

За системним аналізом зазначених норм матеріального права при передачі земельної ділянки у власність співвласникам для обслуговування та будівництва жилого будинку, господарських будівель та споруд, оскільки земельна ділянка розташована у селі Мирогоща, могла бути передана лише разом двом співвласниками будинку у спільну сумісну власність земельна ділянка у розмірі до 0,25 га, крім випадків, якщо земельна ділянка, на якій розташовано будинок, є меншою за розміром.

Лише після припинення права спільної часткової власності на нерухоме майно через виділення частки або поділу спільного майна з дотриманням норм ЦК України власник новоутвореного самостійного обєкта нерухомого майна має право на приватизацію земельної ділянки (окремо від іншого, тепер вже колишнього, співвласника житлового будинку) в порядку, визначеному ст. 116, 118 і 121 ЗК. Частина земельної ділянки з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, що перевищувала норми ЗК України, може бути приватизована громадянином окремо, але з іншим її цільовим призначенням.

Однак, як зазначено вище, ОСОБА_8 за життя була приватизована земельна ділянка площею 0,25га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, тобто вся земельна ділянка, яка могла бути приватизована обома співвласниками житлового будинку по вул.Миру,35 в с.Мирогоща Дубенського району, хоча у нього перебувала у власності лише ? його частина без виділення її в натурі.

Відповідно до частини першої статті 318 ЦК України кожен власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Однак право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Зазначені положення щодо користування власністю повинні застосовуватися до майнових прав на майно (зокрема до права користування земельною ділянкою). Відтак право користування земельною ділянкою визначається відповідно до часток кожного з власників нерухомого майна, яке знаходиться на цій земельній ділянці, якщо інше не було встановлено домовленістю між ними. Однак у будь якому випадку наявне в однієї особи право не може порушувати права іншої особи (частина п'ята статті 319 ЦК України).

За наведеного апеляційний суд вважає, що ОСОБА_6 сільська рада, затверджуючи своїм рішенням технічну документацію із землеустрою щодо складання державного акту на право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25 га ОСОБА_8, порушила право користування позивачки цією земельною ділянкою, що перебувала і у її користуванні, як співвласника нерухомого майна.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст.393 ЦК України правовий акт органу державної влади або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Власник майна, права якого порушені внаслідок видання акта органом державної влади або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта.

Відповідно до ст.152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсним рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Отже, рішення ОСОБА_6 сільської ради від 7 серпня 2009року за №501 в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання державного акта на право власності на земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд ОСОБА_8 прийнято з порушенням законодавства, є незаконним та підлягає скасуванню.

Державний акт на право власності на землю видається на підставі рішення, зокрема, органу місцевого самоврядування, тому вирішення питання про правомірність видачі такого акта безпосередньо залежить від законності відповідного рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого цей акт видано.

Оскільки Державний акт щодо земельної ділянки площею 0,25 га, кадастровий номер 562168200:02:004:0116, виданий ОСОБА_8 на підставі рішення сільської ради, яке прийнято з порушенням чинного законодавства, він підлягає визнанню апеляційним судом недійсним та скасуванню. Також підлягає визнанню недійсним і видане 22 червня 2011року відповідачці ОСОБА_5 свідоцтво про право на спадщину за законом щодо земельної ділянки площею 0,25 га, кадастровий номер 562168200:02:004:0116, розташованої в с.Мирогоща Дубенського району, переданої для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що належала померлому на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №645618, виданого ОСОБА_6 сільською радою 18 лютого 2010року на підставі рішення ОСОБА_6 сільської ради від 7 серпня 2009року за №501.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини четверта статті 267 ЦК України).

Відповідачкою подано до суду першої інстанції заяву про застосування наслідків спливу позовної давності.

Вказана заява не може бути задоволена, виходячи з наступного.

Позовна давність не поширюється на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право (пункт 4 частини першої статті 268 ЦК України).

15 січня 2012 року набув чинності Закон № 4176-VI. Цим законом внесено зміни до ЦК України, зокрема, виключено пункт 4 частини першої статті 268 ЦК України. Згідно з підпунктом 3 пункту 5 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 4176-VI протягом трьох років з дня набрання чинності Законом № 4176-VI особа має право звернутися до суду з позовом, зокрема, про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено право власності або інше речове право особи.

Згідно із частинами першою та третьою статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обовязків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

До правовідносин, які виникли під час дії нормативно-правового акта, який згодом втратив чинність, застосовуються його норми. До правовідносин, які виникли раніше і регулювалися нормативно-правовим актом, який втратив чинність, але права й обовязки зберігаються і після набрання чинності новим нормативно-правовим актом, застосовуються положення нових актів цивільного законодавства.

Отже, відповідно до положень пункту 4 частини першої статті 268 ЦК України в редакції до 15 січня 2012 року позовна давність на вимоги власників та інших осіб на захист права власності або іншого речового права, порушеного незаконними правовими актами органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування не поширювалась.

Відповідно до пункту 5 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 4176-VI протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом, тобто з 15 січня 2012 року, особа має право звернутися до суду з позовом про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право.

Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України №6-3006цс16 від 4.10.2017року.

Разом з тим, із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_1 є особою, якій, згідно довідки МСЕК, з 6.02.1995року і довічно встановлена 1 група інвалідності, вона потребує постійного стороннього догляду.

Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідачка та її представник не спростували доводи позивачки про те, що вона дізналася про спірні рішення, Державний акт та Свідоцтво про право на спадщину у 2016році, коли вирішила виготовити техдокументацію із землеустрою та оформити своє право власності на земельну ділянку з метою подальшого продажу належного їй нерухомого майна і загальний трирічний строк позовної давності на день звернення до суду з цим позовом (2 грудня 2016 року) ще не сплив. Покликання відповідачки на те, що про порушення свого права позивачка дізналася у 2009році, коли погоджувала межі не заслуговують на увагу, оскільки у акті погодження меж не вказана площа земельної ділянки, яка приватизовувалась ОСОБА_10, з іншими документами техдокументації її ніхто не ознайомлював, а оспорюване рішення сільської ради їй не вручалося.

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції було ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи та підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 6 червня 2018 року скасувати.

Позов задовольнити. Визнати недійсним та скасувати державний акт серії ЯИ №645618 від 18 лютого 2010року на право власності на земельну ділянку площею 0,25 га, кадастровий номер 562168200:02:004:0116, розташовану в с.Мирогоща Дубенського району, виданий ОСОБА_8 на підставі рішення ОСОБА_6 сільської ради від 7 серпня 2009року за №501 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Визнати недійсним та скасувати рішення ОСОБА_6 сільської ради від 7 серпня 2009року за №501 в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання державного акта на право власності на земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд ОСОБА_8.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 22 червня 2011року ОСОБА_5 державним нотаріусом Другої ОСОБА_7 державної нотаріальної контори після смерті ОСОБА_8, який помер 9 жовтня 2010року, яка складається із земельної ділянки площею 0,25 га, кадастровий номер 562168200:02:004:0116, розташованої в с.Мирогоща Дубенського району, переданої для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що належала померлому на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №645618, виданого ОСОБА_6 сільською радою 18 лютого 2010року на підставі рішення ОСОБА_6 сільської ради від 7 серпня 2009року за №501

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення. Касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 9 листопада 2018 року.

Судді: Бондаренко Н.В.

ОСОБА_2

ОСОБА_3