Справа № 136/1216/17
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 лютого 2018 року м. Липовець
Липовецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Стадника С.І.

секретаря судового засідання Шевчук Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Липовець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Новоприлуцької сільської ради Липовецького району Вінницької області про визнання права власності на 1/3 частки нерухомого майна, -

ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до суду із позовом, який мотивував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 (мати), а ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_5 (батько), який був головою колгоспного двору, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (далі - колгоспний двір, будинковолодіння). На день смерті батька, а також станом на 15.04.1991 року, рівну частку в майні колгоспного двору мав ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , а також позивач.

Після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , позивач дізнався, що 08.08.1990 року на ім`я померлого було видано Свідоцтво № 137 про право особистої власності на домоволодіння (далі Свідоцтво). Дружина ОСОБА_6 , яка прийняла спадщину після його смерті, не визнає право власності позивача на 1/3 частки в майні домогосподарства. У зв`язку з цим позивач просить суд визнати за ним право власності на 1/3 частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель за адресою: АДРЕСА_1 , як за колишнім членом колгоспного двору.

В судовому засіданні представник позивача просила суд позов задовольнити.
Голова Новоприлуцької сільської ради подав до суду заяву про визнання позову, справу просив розглянути у відсутність представника органу місцевого самоврядування.
ОСОБА_2 заявлені вимоги визнала в повному обсязі, просила суд позов задовольнити з підстав, що в ньому наведені.
ОСОБА_3 подала до суду заяву про визнання позову, справу просила розглянути у її відстуність.
Свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 показали суду, що під час проживання позивача в спірному домоволодінні, останній допомагав по господарству, робив ремонт, а коли переїхав жити в Росію, передавав матеріали та висилав гроші брату ( ОСОБА_6 ) для облаштування домоволодіння.
Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_5 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть (а.с. 8).
Як вбачається з довідки № 188, видана 17.02.2016 року виконавчого комітету Новоприлуцької сільської ради (а.с. 13), житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , мав статус "господарство колгоспника", головою якого станом на 01.01.1967 року був ОСОБА_5 .
З зазначеного слідує, що після смерті ОСОБА_5 спадщина на домоволодіння не відкривалася, а до членів колгоспного двору в порядку спадкування за законом перейшло лише особисте майно померлого.
На день смерті ОСОБА_5 членами колгоспного двору також були ОСОБА_6 , ОСОБА_11 , а також позивач (а.с. 12).

Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних (ст. 123 ЦК УРСР).

Таким чином, з огляду на зазначене вище, суд дійшов висновку, що після смерті ОСОБА_5 , майно колгоспного двору належало його членам, в тому числі і позивачу, на праві спільної сумісної власності.

З постанови Держкомстату СРСР № 5-24/26 від 12.05.1985 року "Про затвердження Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів" слідує, що особовий рахунок відкривається на ім`я голови господарства, який визначається в кожному конкретному випадку повнолітніми членами сім`ї по їх спільній згоді і записується в особовому рахунку першим.
Як вбачається з запису в погосподарській книзі (а.с. 10-11), головою господарства після смерті ОСОБА_5 був записаний ОСОБА_6 , який працював в колгоспі імені Чапаєва.
08.08.1990 року виконавчий комітет Новоприлуцької сільської ради Липовецького району Вінницької області видав Свідоцтво № 137 про право особистої власності на домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , що відносилося до суспільної групи господарств "колгоспний двір", головою якого був ОСОБА_6 .
Судом встановлено, що в період до 31.03.1992 року ОСОБА_1 працював у військовій частині НОМЕР_1 , у зв`язку з чим за ним на період роботи бронювалось житлова площа.
Станом на 15.04.1991 року (момент набрання чинності Законом України "Про власність") членами колгоспного двору ( АДРЕСА_1 ) був ОСОБА_1 , який ІНФОРМАЦІЯ_4 вибув в м. Олександрів Володимирської області Російської Федерації (а.с. 61), а також ОСОБА_6 , який був записаний його головою, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Новоприлуцької сільської ради №189 від 17.02.2016 року (а.с. 13).
11.01.2016 року апеляційний суд Вінницької області ухвалив рішення, яким визнав за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частку домоволодіння як за колишнім членом колгоспного двору.
З урахуванням зазначеного суд дійшов висновку, що ОСОБА_6 , будучи головою господарства колгоспника мав право на частку в його майні нарівні з іншими його членами, що узгоджується з приписами ст. 120, 123 ЦК УРСР.

Враховуючи встановлені обставини суд дійшов висновку, що при видачі Свідоцтва № 137 про право особистої власності на домоволодіння прав інших осіб, які були співвласниками колгоспного двору, порушено не було, так як вони мали такі ж права на майно колгоспного двору як і ОСОБА_6
ІНФОРМАЦІЯ_3 в селі Нова Прилука, Липовецького району Вінницької області, помер ОСОБА_6 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть (а.с. 9). Після його смерті відкрилася спадщина, яку прийняла ОСОБА_3 (дружина), однак свідоцтво про право на спадщину не отримала.
Предметом спору у даній справі є визнання права власності на частку в нерухомому майні з підстав невизнання її іншим співвласником, яким є ОСОБА_3 .

З урахуванням положень частини 1 статті 15, 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.
Якщо титульним власником спільного є лише один співвласник, а право власності іншого співвласника майна не підтверджене документально або навіть невизнається чи заперечується, то на підставі норм статті 392 Цивільного кодексу України зацівлена особа (співвласник право власності якого не підтверджене документально) може в судовому порядку захистити своє суб`єктивно непідтверджене, невизнане, порушене чи оспорене право власності на частку в спільному майні.

Судовий захист цивільного права та інтересу є однією із загальних засад цивільного законодавства. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Враховуючи встановлені обставини, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, з огляду на що вони підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 120, 123 ЦК УРСР, ст. 15, 346 ч.1 п.11, 1218-1223, 1261, 1268-1270 ЦК України, ст. 2, 12, 13, 76, 259, 263, 268, 273, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:
Позов задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) як за колишнім членом колгоспного двору право власності на 1/3 частки домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні скарги подаються учасниками справи через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя С.І. Стадник