Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
ЄУН 334/2384/15 головуючий у 1 інстанції: Мусієнко Н.М.
провадження №22ц/778/497/18 суддя-доповідач: ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 лютого 2018 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого, суддіОСОБА_1
суддів:ОСОБА_2
ОСОБА_3
секретарОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14 березня 2016 року по справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» до ОСОБА_5, третя особа: Приватне акціонерне товариство «Українська охоронно-страхова компанія», про відшкодування шкоди в порядку регресу,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2015 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Провідна» (далі ПрАТ «СК «Провідна») звернулось з вказаним позовом, посилаючись на те, що 12 листопада 2013 року між ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» та ОСОБА_6 був укладений поліс обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/4647103. Цим полісом була застрахована цивільно-правова відповідальність водіїв, які на законних підставах керують автомобілем «ЗАЗ», державний номерний знак НОМЕР_1.

08 квітня 2014 року в м. Запоріжжя на перехресті вул. Дніпропетровське шосе вул. Піщана мала місце дорожньо-транспортна пригода між «ЗАЗ», державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_5, та мотоцикла «Хонда», державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_7 Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень.

Відповідно до вироку Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 06 червня 2014 року ОСОБА_5 була визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Потерпілий від дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_7 звернувся до ПрАТ «СК «Провідна» із заявою про виплату страхового відшкодування за полісом № АС/4647103.

ПрАТ «СК «Провідна» визнано вказану подію страховим випадком та виплатило страхове відшкодування в розмірі 8 192,60 грн, що підтверджується страховим актом від 04 вересня 2014 року.

З метою досудового врегулювання спору ОСОБА_5 було направлено претензію про відшкодування збитків в порядку регресу, проте ніяких дій щодо відшкодування збитків відповідачем здійснено не було.

Посилаючись на положення ст. ст. 20-1, 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та зазначаючи, що відповідач не повідомила ПрАТ «СК «Провідна» про настання страхового випадку, позивач просив стягнути з ОСОБА_5 на користь ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» витрати, повязані з виплатою страхового відшкодування, в розмірі 8 192,60 грн та витрати на сплату судового збору.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14 березня 2016 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» страхове відшкодування за завдані збитки в розмірі 8 192 грн 60 коп. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» витрати по сплаті судового збору в розмірі 243 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне зясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи позовні вимоги, суд попередньої інстанції виходив з того, що відповідачем порушено пп. 33.1.2 п. 33.1 ст. 33 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Проте з таким висновком суду попередньої інстанції у повній мірі погодитися не можна.

Як установлено судом першої інстанції, 08 квітня 2014 року в м. Запоріжжі на перехресті вул. Дніпропетровське шосе/вул. Піщана сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої відбулось зіткнення автомобіля «ЗАЗ», державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_5, та мотоцикла «Хонда», державний номерний знак НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_7

Унаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень.

Як убачається з матеріалів справи, автомобіль «ЗАЗ», державний номерний знак НОМЕР_1, згідно з полісом № АС/4647103 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 12 листопада 2013 року, до придбанн автомобіля відповідачкою, був застрахований ОСОБА_6 у ПрАТ «СК «Провідна».

Вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 06 червня 2014 року ОСОБА_5 була визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Крім того, як убачається з матеріалів справи, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «ЗАЗ», державний номерний знак НОМЕР_1, була одночасно застрахована за двома полісами обовязкового страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів, в тому числі ОСОБА_5 за полісом № АС/9716654, виданим Приватним акціонерним товариством «Українська охоронно-страхова компанія» (далі ПрАТ «УОСК»).

Судом також встановлено, що потерпілий від дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_7 звертався до ПрАТ «УОСК» із заявою про виплату страхового відшкодування на підставі полісу від 02 квітня 2014 року № АС/9716654, проте отримав відмову у задоволенні заяви з підстав нікчемності зазначеного полісу у звязку з порушенням страхувальником ОСОБА_5 положень ст. 989 ЦК України щодо повідомлення страховика про те, що обєкт вже застрахований.

ПрАТ «СК «Провідна» страховим актом № 42 визнало подію, що сталася 08 квітня 2014 року в м. Запоріжжі на перехресті вул. Дніпропетровське шосе/вул. Піщана, страховим випадком та на підставі полісу № АС/4647103 задовольнило заяву потерпілого Александрова С.В. про виплату страхового відшкодування в розмірі 8 192 грн 60 коп.

Як вбачається з матеріалів справи, водій транспортного засобу Борейко К.В. не повідомила ПрАТ «СК «Провідна» про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталася 08 квітня 2014 року.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України (в редакції на момент розгляду справи судом першої інстанції) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом ст. ст. 10, 11 ЦПК України (в редакції на момент розгляду справи судом першої інстанції) суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Так, правовідносини у сфері обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються ЦК України, Законом України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року № 1961-IV (далі Закон № 1961-IV) та іншими прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до підпункту «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону №1961-IV (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він неповідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Законом України від 17 лютого 2011 року № 3045-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування» внесено зміни у статтю 33 Закону № 1961-IV, зокрема розширено перелік обовязків учасників дорожньо-транспортної пригоди, у звязку із чим обовязок вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів повідомлення страховика про настання дорожньо-транспортної пригоди був ви викладений уже в підпункті 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону № 1961-IV, у якому міститься відсилання на відповідні номери пунктів та підпунктів статті 33 цього Закону щодо строків та умов обовязкового повідомлення страховика про настання дорожньо-транспортної пригоди, внесені не були.

Відповідно до підпункту 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону № 1961-IV (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, Моторне (транспортне) страхове бюро України; далі МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду установленного МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обовязок, він має підтвердити це документально.

Отже, з огляду на зміст наведених правових норм можна зробити висновок, що в разі, якщо страхувальник або водій забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, не повідомив у встановлені строки страховика про настання такої події, внаслідок чого в останнього виникли необґрунтовані виплати, то після виплати страхового відшкодування страховик має підстави для регресного позову до страхувальника.

Разом з тим за наявності підтверджених документально поважних причин відсутності такого повідомлення підстав для стягнення страхового відшкодування в порядку регресу немає.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 30 березня 2016 року у справі № 6-186цс16.

Колегією суддів встановлено, що водій транспортного засобу ОСОБА_5 не повідомила ПАТ «Страхова компанія «Провідна» про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталася 08.04.2014р. з поважних причин і інші докази в справі відсутні.

Колегія суддів повністю погоджується з доводами апеляційної скарги, які полягають в тому, що відповідач не могла повідомимти ПАТ «Страхова компанія «Провідна» про настання страхової події, оскільки договір страхування із зазначеною страховою компанією укладався не нею, як власником транспортного засобу, а ОСОБА_8, який користувався автомобілем «ЗАЗ», державний реєстраційний номер «АР 0223 ВЕ», до того, як цей автомобіль був придбаний у власність відповідачем, до якого (автомобіля) на момент укладення цього договору відповідач не мала жодного відношення..

У справі відсутні будь-які докази, які спростовують вказані доводи відповідача.

Неспростованим у справі є факт того, що відповідач, як в момент придбання бувшого в користування автомобіля, так і під час його експлуатації знала про наявність договору стороною в якому вона не була, який був укладений до придбання і користування нею автомобіля. А факт укладення відповідачкою договору страхування з ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія», після придбання нею автомобіля підтверджує саме зазначені доводи відповідача, оскільки у зворотному випадку у неї не було необхідності укладати новий договір та витрачати на це певні грошові кошти.

Необізнаність відповідача з наявністю договору стороною в якому вона не була, укладеного стосовно автомобіля, яким вона на момент укладення цього договору не користувалась і власником його не була, говорить про відсутність вини відповідача у невиконанні його умов, та законодавства, щодо повідомлення страховика, з яким у неї були відсутні будь-які правовідносини.

Зазначена вказує на поважність причин відсутності повідомлення позивача відповідачем про настання страхового випадку, що відповідно до зазначеного законодавства вказує на відсутність правових підстав для стягнення страхового відшкодування в порядку регресу.

З огляду на викладене, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» до ОСОБА_9 є таким, що ухвалено з порушенням законодавства, а тому рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позову з зазначених колегією суддів підстав.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14 березня 2016 року у цій справі скасувати та прийняти постанову.

В задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» до ОСОБА_5, третя особа: Приватне акціонерне товариство «Українська охоронно-страхова компанія», про відшкодування шкоди в порядку регрессу відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 7 лютого 2018 року.

Головуючий:

Судді: