Постанова

Іменем України

31 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 459/1950/16

провадження № 61-27257св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Сімоненко В. М., Штелик С. П. (суддя-доповідач)

учасники справи:

позивач - фермерське господарство «Бурка В. В.»,

відповідач - держава Україна в особі Державної казначейської служби України,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу фермерського господарства «Бурка В. В.» на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 26 червня 2017 року у складі судді Новосада М. Д. та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 04 жовтня 2017 року у складі суддів: Савуляка Р. В., Павлишина О. Ф., Мікуш Ю. Р.,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У червні 2016 року фермерське господарство «Бурка В. В.» (далі - ФГ «Бурка В. В.») звернулося до суду із позовом до держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.

На обґрунтування позову зазначав, що ухвалою Сокальського районного суду Львівської області від 14 грудня 2015 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ФГ «Бурка В. В.» до Львівського апеляційного адміністративного суду, Держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди. Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 29 лютого 2016 року вказану ухвалу скасовано у частині відмови у відкритті провадження за позовом до Держави України в особі Державної казначейської служби України із передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції. Таким чином, Сокальським районним судом Львівської області 14 грудня 2015 року було прийнято незаконне рішення, яким принижено ділову репутацію фермерського господарства. У відшкодування завданої моральної шкоди просив стягнути віз відповідача 1 млн грн.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 26 червня 2017 року у задоволенні позову відмовлено. Стягнуто із ФГ «Бурка В. В.» на користь Державної судової адміністрації України судовий збір у розмірі 15 тис. грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що вимогу до Сокальського районного суду Львівської області, держави України в особі Державної казначейської служби України про стягнення 1 млн грн на відшкодування моральної шкоди представник позивача обґрунтовує незаконними діями судді Сокальського районного суду Львівської області при розгляді цивільної справи за позовом ФГ «Бурка В.В.» до Львівського апеляційного адміністративного суду, держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, в результаті яких було винесено ухвалу про відмову у відкритті провадження за зазначеним позовом, яку у подальшому частково скасовано судом апеляційної інстанції. Твердження представника позивача про незаконність дій судді у цьому випадку є необґрунтованими, оскільки не підтверджені належними та допустимими доказами. При цьому сама по собі ухвала суду апеляційної інстанції свідчить лише про допущення судом першої інстанції помилки при ухваленні судового рішення, а не про незаконність дій судді чи порушення останнім присяги. Тому у цьому випадку суддя Сокальського районного суду Львівської області не міг спричинити представнику позивача моральні страждання, на які він посилається у своїй позовній заяві. Статтями 62, 126, 129 Конституції України визначено, що рішення суду і відповідно до цього дії або бездіяльність судів у питаннях здійснення правосуддя, пов'язаних з підготовкою, розглядом справ у судових інстанціях тощо, можуть оскаржуватись в порядку, передбаченому процесуальними законами, а не шляхом оскарження їх дій (чи відшкодування шкоди одночасно з оскарженням таких дій) до іншого суду, оскільки це порушуватиме принцип незалежності судів і заборону втручання у вирішення справи належним судом. Представником позивача не подано суду жодного доказу на підтвердження приниження його честі, гідності чи ділової репутації, моральних переживань, порушення нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, глузування з нього усіх його родичів та знайомих у зв'язку з ухваленням судом рішень не на його користь. Звернення позивача з даним позовом також порушує принцип незалежності судів і заборону втручання у вирішення справи належним судом. Відповідно до пункту 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними діями чи бездіяльністю органів суду. На підставі даної норми представник позивача не сплачував судовий збір при подачі даного позову. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що з позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 1,5 % ціни позову, що становить 15 тис. грн.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 04 жовтня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивовано тим, що скасування частково 29 лютого 2015 року апеляційним судом Львівської області ухвали судді Сокальського районного суду Львівської області від 14 грудня 2015 року не можна вважати протиправними діями судді чи суду. Не подано позивачем доказів спричинення йому моральної шкоди на суму 1 млн грн. Дана сума є надуманою та необґрунтованою. Позивач не зазначав, з яких міркувань він виходив, зазначаючи такий розмір відшкодування шкоди за рахунок Держави Україна, а по суті, за рахунок платників податків. Вирішуючи питання про стягнення судового збору, суд першої інстанції вірно зазначив, що відповідно до частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» станом на 01 січня 2017 року ставки судового збору справляються у розмірі: за подання юридичною особою позовної заяви майнового характеру, і за подання позовної заяви про захист честі та гідності фізичної особи, ділової репутації фізичної або юридичної особи, позовної зави про відшкодування моральної шкоди - в розмірі - 1,5% ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 600 грн). Дійшовши висновку про безпідставність позову, суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з позивача судовий збір у розмірі 1,5 % ціни позову, що становить 15 тис грн.

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ, ФГ «Бурка В. В.» просить скасувати судові рішення та задовольнити його позов, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Підстави касаційного оскарження обґрунтовано тим, що нормою 56 Конституції України йому гарантовано право на відшкодування за рахунок держави моральної шкоди, завданої незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю органів державної влади. На підставі статей 8, 22, 56, 64 Конституції України, пункту 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір» у спірній категорії справ не справляється судовий збір у всіх судових інстанціях.

18 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Відповідно до вимог статті 15 ЦПК України 2004 року, якою керувався суд і яка була чинною на час ухвалення судових рішень у справі, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ здійснюється в порядку іншого судочинства.

Аналогічна норма міститься й у статті 19 чинного ЦПК України.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Статтями 1, 12 ГПК України 1992 року було передбачено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи, громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно зі встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, якщо склад учасників спору відповідає приписам статті 4 ГПК України, а правовідносини, з яких виник цей спір, мають господарський характер.

Стаття 4 ГПК України передбачає право юридичної особи на звернення до господарського суду.

Господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб'єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Статтею 2 ГК України передбачено, що учасниками відносин у сфері господарювання є суб'єкти господарювання, споживачі, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією, а також громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб'єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності.

Фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян зі створенням юридичної особи (частина перша статті 1 Закону України «Про фермерське господарство»).

Отже, господарські суди на загальних підставах вирішують усі спори між суб'єктами господарської діяльності, а також спори, пов'язані, зокрема, з вимогами про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктом публічно-правових відносин, - за умови, що такі вимоги не об'єднуються з вимогою вирішити публічно-правовий спір і за своїм суб'єктним складом підпадають під дію статті 4 ГПК.

Майнові відносини (у розумінні статті 4 ГК України) суб'єктів господарювання з юридичними особами, у тому числі тими, що не є суб'єктами господарювання (органами державної влади), регулюються ГК та ГПК України.

У справі, яка переглядається, юридична особа ФГ «Бурка В.В.» заявило вимогу до держави України в особі Державної казначейської служби України, що також є юридичною особою, про відшкодування моральної шкоди, заподіяної органом судової влади, така вимога не об'єднана з вимогою вирішити публічно-правовий спір і за своїм суб'єктним складом підпадає під дію статті 4 ГПК України, а тому зазначений спір підвідомчий господарському суду.

Відповідно до статті 414 ЦПК України, судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов'язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів касаційної скарги.

Оскільки цей спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а відноситься до компетенції господарських судів України, провадження у справі необхідно закрити.

З урахуванням викладеного та керуючись статтями 414, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу фермерського господарства «Бурка В. В.» задовольнити частково.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 26 червня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 04 жовтня 2017 року скасувати.

Провадження у справі за позовом фермерського господарства «Бурка В. В.» до держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди закрити.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв

В. М. Сімоненко

С. П. Штелик