Справа № 288/154/16-ц
Провадження № 2/288/22/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2018 року смт Попільня

Попільнянський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді - Зайченко Є. О.,

за участю секретаря судового засідання - Добрянської В.П.,

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Попільня цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів за надані товари у кредит,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі Позивач) звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 (далі Відповідач) про стягнення коштів за надані товари у кредит, в обґрунтування якого вказує, що 27 травня 2014 року Відповідач придбав у Позивача ноутбук вартістю 5080 гривень, та взяв на себе зобов'язання повернути грошові кошти в сумі 5080 гривень до 27 вересня 2014 року, про що склав боргову розписку. Однак у вказаний строк кошти Відповідач не повернув. В звязку з чим Позивач просить стягнути з Відповідача 4050 гривень заборгованості по основному боргу, 1635 гривень 39 копійок інфляційних витрат за період з жовтня 2014 року по січень 2016 року та 163 гривні 21 копійка 3 відсотків річних за період з 27 вересня 2014 року по 02 лютого 2016 року.

В судовому засіданні представник Позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи був своєчасно та належним чином повідомлений, відповідно до пункту 2 частини сьомої статті 128 ЦПК України, на адресу його місця проживання, зареєстрованою в установленому законом порядку були направлені судові повістки разом із розписками, які повернулися до суду з відміткою Укрпошти «за закінченням зберігання», також про те, що Відповідач був належним чином повідомлений, свідчить оголошення розміщені в газеті «Урядовий Курєр» № 6 (6122) за 11 січня 2017 року та «Житомирщина» за 16 січня 2018 року. Про причини неявки суду Відповідач не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутності не надавав, а тому суд визнає причини неявки ОСОБА_3 неповажними.

З'ясувавши обставини справи, на засадах змагальності, як того вимагає стаття 12 ЦПК України, та у відповідності з частиною першою статті 81 ЦПК України, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 27 травня 2014 року Відповідач придбав у Позивача ноутбук вартістю 5080 гривень та взяв на себе зобов'язання повернути грошові кошти в сумі 5080 гривень до 27 вересня 2014 року, про що склав боргову розписку.

Станом на 27 травня 2014 року Відповідачем сплачено 1030 гривень, тобто сума богу становить 4050 гривень.

Відповідно до статті 1053 ЦК України за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов'язанням. Заміна боргу позиковим зобов'язанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики (стаття 1047 цього Кодексу).

У розписці зазначено: сторони зобов'язання (позикодавець та позичальник), грошова сума, яку Відповідач зобов'язується повернути Позивачу.

Отже, між сторонами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договору позики й розписка свідчать про його укладення відповідно до вимог статті 1046 ЦК України.

Відповідно до статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Таким чином, видана Відповідачем Позивачеві розписка у розумінні Цивільного кодексу є договором позики.

В постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63 цс 13, зазначено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Крім того, в постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-79 цс 14, зазначено, у разі пред'явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов'язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суди для визначення факту укладення договору, його умов та його юридичної природи з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України повинні виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Саме такий правовий висновок про застосування статей 1046, 1047 ЦК України міститься в постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі N 6-63цс13.

Відповідно до положень статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно статті 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною першою статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно до умов розписки Відповідач зобов'язався повернути борг у строк до 27 вересня 2014 року, але свої зобов'язання не виконав.

Відмова Відповідача виконати свої зобов'язання за договором позики та повернути позику добровільно змушує Позивача звернутися до суду з позовом про примусове стягнення суми боргу.

Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги(ст. 527 ЦК України).

Наявність оригіналу розписки у кредитора свідчить про існування не виконаного зобов'язання (постанова Верховного Суду України від 25 квітня 2012 р. у справі N 6-24цс12).

Оскільки на день розгляду справи у суді борг позивачу Відповідачем не повернутий, він підлягає стягненню з останнього у судовому порядку.

Крім того у відповідності до вимог частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Інфляційні витрати за відрахуванням суми основного боргу складають 1635 гривень 39 копійок та 163 гривні 21 копійка. 3 відсотків річних.

Згідно роз'яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у пункті 14 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній часині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

В судовому засіданні допитана свідок ОСОБА_2 О В. зазначила, що до неї звернувся ОСОБА_3 з проханням взяти у позику ноутбук модель HP, HQTRE- 71004, s № F 220901336/000/149. Вона передал у власність Відповідачу ноутбук. Він особисто вибрав та сплатив перший внесок в розмір 1030 гривень. Відповідач зобовязувався відповідно до встановленого ними графіку передавати (сплачувати) кошти у сумі 5080 гривень. На підтвердження даної домовленості написав розписку. До даного часу зобовязання за розпискою не виконав. Сума в розписці зазначила більша так як зазначено ще флешка, яку він також взяв в борг.

Свідок ОСОБА_4 пояснила, що в неї проживав ОСОБА_3 та зазначав, що бажає взяти в кредит ноутбук у ОСОБА_2. Вранці взяв паспорт, пішов до магазину ОСОБА_2 і повертався вже з ноутбуком та в цей же день він його продав, про що зазначив їй особисто, показавши гроші.

Таким чином, суд вважає необхідним стягнути з Відповідача на користь Позивача суму боргу за договором позики в розмірі 5848 (пять тисяч вісімсот сорок вісім) гривень 60 копійок, тобто позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України - судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до квитанцій № 0.0.932348123.2 та № 0.0.931677078.2 від 04 січня 2018 року ОСОБА_2 за розміщення оголошення в газетах «Урядовий курєр» та «Житомирщина» сплачено 780 гривень.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь Позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 1364 гривні 86 копійок.

Керуючись статтями 509, 526, 530, 610, 611, 625, 1046-1047, 1049, 1050, ЦК України, статтями 4, 12, 13, 19, 23, 28, 48, 76, 78, 81, 128, 130, 133, 141, 211, 223, 247, 258, 259, 263-265 ЦПК України; суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів за надані товари у кредит задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП - НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, жительки: смт. Попільня, вул. Аеродромна, 10, Попільнянського району Житомирського області борг за невиконаним зобов'язанням в розмірі 5848 (пять тисяч вісімсот сорок вісім) гривень 60 копійок, з яких борг за договором позики в сумі - 4050 гривень, інфляційні втрати в сумі - 1635 гривень 39 копійок та 3 відсотки річних - в розмірі 163 гривні 21 копійка.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП - НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, жительки: смт. Попільня, вул. Аеродромна, 10, Попільнянського району Житомирського області 1364 гривні 86 копійок судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Апеляційного суду Житомирської області.

Суддя Попільнянського

районного суду ОСОБА_5