Справа № 200/8671/18
Провадження № 2/200/2839/18
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
«26» жовтня 2018 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська
в складі: головуючого-судді: Женеску Е.В.
за участю секретаря: Сокол І.С.
розглянувши у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального закладу культури «Дніпровський академічний український музично-драматичний театр ім. Т.Г.Шевченка» Дніпропетровської обласної ради про визнання цивільно-правових угод трудовими договорами, -
В травні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із зазначеним позовом.
В обґрунтування позову зазначив, що він з 14.10.1996 року по 03.05.1997 рік перебував на посаді артиста 2 категорії Дніпропетровського обласного українського музично-драматичного театру ім.. ОСОБА_2; з 26.10.1997 по 08.04.1999 рік перебував на посаді артиста драми 2 категорії міського експериментального центру дозвілля «Вдохновение»; з 17.11.2009 по 16.08.2012 працював артистом 2 категорії Дніпропетровського обласного українського музично-драматичного театру ім.. ОСОБА_2; з 17.08.2012 по 31.10.2016 перебував на посаді артиста 2 категорії ОКЗК «Дніпропетровського обласного українського музично-драматичного театру ім.. ОСОБА_2»; з 01.11.2016 по 01.11.2017 перебував на посаді артиста 2 категорії КЗК «Дніпропетровського українського музично-драматичного театру ім. Т.Г. Шевченка»; з 02.11.2017 року перебуває на посаді артиста драми вищої категорії КЗК «Дніпропетровського українського музично-драматичного театру ім.. ОСОБА_2» Дніпропетровської обласної ради. Вказав лише стаж роботи на творчих посадах. В кінці квітня 2018 року позивач виявив, що йому не виплачується надбавка за вислугу років у розмірі 20%. Вважає, що має на це право у звязку з тим, що стаж його роботи більше 10 років в театрах різних організаційних форм. 03 травня 2018 року позивач звернувся до відповідача з письмовою заявою, щоб йому перерахували стаж і здійснювали доплату за вислугу років відповідно до вимог Постанови КМУ № 980 від 14 липня 2006 року «Про порядок виплати доплати за вислугу років, грошової винагороди за сумлінну працю та зразкове виконання трудових обовязків, надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань творчим працівникам театрів державної та комунальної форми власності». 04 травня 2018 року позивач отримав відповідь про відмову в призначенні йому 20% надбавки посадового окладу за вислугу років, через те, що в період з 17.11.2009 року по 17.08.2012 року відповідач уклав з позивачем не трудовий договір, а трудову угоду, яку вважає цивільним договором. З таким рішенням позивач не згоден, оскільки при прийомі на роботу за трудовою угодою 17.11.2009 року він писав заяву про прийом і було зроблено запис до його трудової книжки, весь час він вважав, що працює за трудовим договором. Йому надавали декілька разів на підпис акти виконаних робіт, але через некомпетентність в трактуванні трудового законодавства він не міг припустити, що у нього цивільно-правова угода на виконання певних послуг, а не трудовий договір. Запис в трудовій книжці № 18 про скасування запису № 17 про прийом на роботу позивач побачив лише в травні 2018 року. Відповідач надав довідку, що наказу про визнання недійсним запису № 17 не існує. Вказує, що його відносини з відповідачем мали трудовий характер, на позивача поширювались правила внутрішнього трудового розпорядку, він виконував роботу артиста 2 категорії в театрі, яка є в штатному розпису і його робота мала постійний характер на протязі трьох років. Він являвся членом первинної профспілкової організації театру, його робота контролювалася художнім керівником, він працював як звичайний творчий працівник нарівні з іншими акторами.
На підставі викладеного, позивач просить суд визнати трудові угоди: № 157 від 17.11.2009 року; № 168 від 01.12.2009 року; № 7 від 01.01.2010 року; № 34 від 01.02.2010 року; № 77 від 01.03.2010 року; № 78 від 01.04.2010 року; № 96 від 01.05.2010 року, № 118 від 01.06.2010 року; № 131 від 01.07.2010 року, № 156 від 01.09.2010 року; № 191 від 01.10.2010 року; № 210 від 01.11.2010 року; № 227 від 01.12.2010 року; № 09 від 01.01.2011 року, № 30 від 01.02.2011 року, № 55 від 01.03.2011 року, № 78 від 01.04.2011 року, № 101 від 01.05.2011 року, № 126 від 01.06.2011 року, № 179 від 01.09.2011 року, № 202 від 01.10.2011 року, № 227 від 01.11.2011 року, № 252 від 01.12.2011 року, № 3 від 01.01.2012 року, № 26 від 01.02.2012 року, № 27 від 01.03.2012 року, № 141 від 01.04.2012 року, № 142 від 01.05.2012 року, № 143 від 01.06.2012 року, № 144 від 01.07.2012 року, укладеними між позивачем та відповідачем трудовими договорами. Зобовязати відповідача зробити запис до трудової книжки позивача про визнання недійсним запису № 18.
Ухвалою суду від 21 травня 2018 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального закладу культури «Дніпровський академічний український музично-драматичний театр ім. Т.Г.Шевченка» Дніпропетровської обласної ради про визнання цивільно-правових угод трудовими договорами, визначено судовий розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін з призначенням судового засідання на 21 червня 2018 року. Встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.
Відповідач не надав суду заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, та не надав відзиву на позов, в звязку з чим суд розглядає справу за наявними в ній доказами.
Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 жовтня 2018 року постановлено розглядати справу заочно на підставі наявних доказів.
Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.
Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Судом встановлено наступне.
Згідно трудової книжки ОСОБА_1, останній працював на посадах:
-з 14.10.1996 року по 22.10.1997 рік на посаді артиста 2 категорії Дніпропетровського обласного українського музично-драматичного театру ім.. ОСОБА_2 (записи № 1 та № 2);
- з 26.10.1997 по 08.04.1999 рік на посаді артиста драми 2 категорії міського експериментального центру дозвілля «Вдохновение» (записи № 3 та 4);
- з 17.08.2012 по 31.10.2016 на посаді артиста драми 2 категорії Обласного комунального закладу культури «Дніпропетровський академічний український музично-драматичний театр ім. Т.Г. Шевченка» (записи № 19 та 20);
- з 01.11.2016 по 01.11.2017 на посаді артиста драми 2 категорії Обласного комунального закладу культури «Дніпропетровський академічний український музично-драматичний театр ім. Т.Г. Шевченка» (записи №№ 21-26);
- з 02.11.2017 року переведено на посаду артиста драми вищої категорії Комунального закладу культури «Дніпропетровський академічний український музично-драматичний театр ім. Т.Г. Шевченка» Дніпропетровської обласної ради (запис № 27).
Крім того, в трудовій книжці позивача наявний запис № 17 «з 17.11.2009 прийнятий артистом 2 категорії за трудовою угодою Обласного комунального закладу культури «Дніпропетровський академічний український музично-драматичний театр ім. Т.Г. Шевченка» на підставі наказу № 76к від 17.11.2009 року».
Відповідно до запису № 18 від 17.08.2012 року в трудовій книжці позивача, - «Запис № 17 недійсний. Зав. кадровим бюро ОСОБА_3І.» Посилання на відповідний наказ, який став підставою для внесення цього запису, відсутнє.
03 травня 2018 року позивач звернувся до відповідача з письмовою заявою щодо зарахування до стажу роботи, що дає право на встановлення доплати за вислугу років, періоду роботи в театрі з 17.11.2009 по 17.08.2012 року.
Листом від 04 травня 2018 року за № 149 відповідач повідомив позивача, що періоди його роботи з 17.11.2009 по 17.08.2012 року не були зараховані до стажу роботи за вислугу років у звязку з тим, що в цей період часу позивач працював в театрі за трудовими угодами із щомісячним оформленням актів виконаних робіт.
Не погодившись з рішенням відповідача, ОСОБА_1 звернувся до суду.
Відповідно до ч.1 ст. 21 Кодексу законів про працю України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Суд звертає увагу, що в матеріалах справи наявна заява ОСОБА_1 від 16.11.09 року на імя директора театру ім. Т.Г. Шевченка, в якій позивач просить прийняти його артистом драми 2 категорії за трудовою угодою, з 17 листопада 2009 року.
На заяві вчинено резолюцію: «Прийняти на роботу артистом драми 2 категорії за трудовою угодою з 17 листопада 2009 року з оформленням актів виконаних робіт щомісячно».
В матеріалах справи наявні трудові угоди: № 157 від 17.11.2009 року; № 168 від 01.12.2009 року; № 7 від 01.01.2010 року; № 34 від 01.02.2010 року; № 77 від 01.03.2010 року; № 78 від 01.04.2010 року; № 96 від 01.05.2010 року, № 118 від 01.06.2010 року; № 131 від 01.07.2010 року, № 156 від 01.09.2010 року; № 191 від 01.10.2010 року; № 210 від 01.11.2010 року; № 227 від 01.12.2010 року; № 09 від 01.01.2011 року, № 30 від 01.02.2011 року, № 55 від 01.03.2011 року, № 78 від 01.04.2011 року, № 101 від 01.05.2011 року, № 126 від 01.06.2011 року, № 179 від 01.09.2011 року, № 202 від 01.10.2011 року, № 227 від 01.11.2011 року, № 252 від 01.12.2011 року, № 3 від 01.01.2012 року, № 26 від 01.02.2012 року, № 27 від 01.03.2012 року, № 141 від 01.04.2012 року, № 142 від 01.05.2012 року, № 143 від 01.06.2012 року, № 144 від 01.07.2012 року, укладені між зав трупою Дніпропетровського академтеатру ім. Т.Г. Шевченка ОСОБА_4 та ОСОБА_1, згідно яких позивач виконує наступні роботи «Участь артиста 2 категорії ОСОБА_1 в репетиціях і спектаклях діючого репертуару». До кожної угоди додано акт приймання робіт, згідно якого «Робота ОСОБА_1 виконана».
В окремих випадках робота може виконуватися не за трудовим договором, а на іншій юридичній підставі. Зокрема, можливе виконання роботи за договорами цивільно-правового характеру.
Виходячи зі змісту норм статті 626 Цивільного кодексу України, цивільно-правовим договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторонами трудового договору є працівник і роботодавець (власник або уповноважений ним орган), а цивільно-правового - замовник і виконавець.
Виконавець, на відміну від працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, самостійно організовує свою роботу (якщо іншого не передбачено цивільно-правовим договором) і виконує її на власний ризик. Питання використання матеріалів та інструментів, необхідних для надання послуг або виконання робіт, визначається умовами цивільно-правового договору. Законодавство про працю на такі відносини не поширюється.
Характерними ознаками трудових відносин є систематична виплата заробітної плати за процес праці (а не її результат); підпорядкування правилам внутрішнього трудового розпорядку; виконання роботи за професією (посадою), визначеною Національним класифікатором України ДК 003:2010 "Класифікатор професій", затвердженим наказом Держспоживстандарту від 28.07.2010 р. N 327; обов'язок роботодавця надати робоче місце; дотримання правил охорони праці на підприємстві, в установі, організації з урахуванням Закону України "Про охорону праці" тощо».
Крім того, у листі Міністерства соціальної політики України від 06.09.2012 року за № 2602/1/ 18/12-зв зазначено, що при укладанні трудової угоди громадянин не подає заяву про прийняття його на роботу, роботодавець не видає наказ про зарахування його на певну посаду і не вноситься запис до трудової книжки.
З наявних у справі доказів суд приходить до висновку, що позивач мав намір укласти з відповідачем саме трудовий договір, про що і подав відповідну заяву, та про що був вчинений запис в трудовій книжці позивача № 17.
Суд також звертає увагу, що позивач весь час з 17.11.2009 по 17.08.2012 року виконував роботу, звичайну для творчого працівника театру, а саме участь у репетиціях та спектаклях постійного репертуару, що вбачається із наданих позивачем трудових угод.
З огляду на викладене, суд прийшов до висновку що позовні вимоги в частині визнання трудових угод № 157 від 17.11.2009 року; № 168 від 01.12.2009 року; № 7 від 01.01.2010 року; № 34 від 01.02.2010 року; № 77 від 01.03.2010 року; № 78 від 01.04.2010 року; № 96 від 01.05.2010 року, № 118 від 01.06.2010 року; № 131 від 01.07.2010 року, № 156 від 01.09.2010 року; № 191 від 01.10.2010 року; № 210 від 01.11.2010 року; № 227 від 01.12.2010 року; № 09 від 01.01.2011 року, № 30 від 01.02.2011 року, № 55 від 01.03.2011 року, № 78 від 01.04.2011 року, № 101 від 01.05.2011 року, № 126 від 01.06.2011 року, № 179 від 01.09.2011 року, № 202 від 01.10.2011 року, № 227 від 01.11.2011 року, № 252 від 01.12.2011 року, № 3 від 01.01.2012 року, № 26 від 01.02.2012 року, № 27 від 01.03.2012 року, № 141 від 01.04.2012 року, № 142 від 01.05.2012 року, № 143 від 01.06.2012 року, № 144 від 01.07.2012 року, трудовими договорами є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Стосовно запису № 18 в трудовій книжці позивача, яким визнано недійсним запис № 17 про прийняття позивача з 17.11.2009 артистом 2 категорії за трудовою угодою Обласного комунального закладу культури «Дніпропетровський академічний український музично-драматичний театр ім. Т.Г. Шевченка» на підставі наказу № 76к від 17.11.2009 року, суд зазначає наступне.
За змістом статті 48 КЗпП України - трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п'ять днів. Трудові книжки ведуться також на позаштатних працівників при умові, якщо вони підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню, студентів вищих та учнів професійно-технічних навчальних закладів, які проходять стажування на підприємстві, в установі, організації. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться. Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п.1.1. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України від 17 серпня 1993 року за № 110 (далі Інструкція), - трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Зі змісту п. 2.4., 2.6. цієї ж Інструкції, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). У разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов'язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.
Зі змісту п. 2.5 цієї Інструкції - з кожним записом, що заноситься до трудової книжки на підставі наказу (розпорядження) про призначення на роботу, переведення і звільнення власник або уповноважений ним орган зобов'язаний ознайомити працівника під розписку в особистій картці ( типова відомча форма № П-2, затверджена наказом Мінстату України від 27 жовтня 1995 року № 277), в якій має повторюватися відповідний запис з трудової книжки (вкладиша).
Відповідно до п. 2.9 Інструкції виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу роботу, про нагородження та заохочення та інші мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження. У разі втрати наказу чи розпорядження або невідповідності їх фактично виконуваній роботі виправлення відомостей про роботу здійснюється на основі інших документів, що підтверджують виконання робіт, не зазначених у трудовій книжці. Показання свідків не можуть бути підставою для виправлення занесених раніше записів.
Із змісту п.2.10 Інструкції вбачається, що у розділі "Відомості про роботу", "Відомості про нагородження", "Відомості про заохочення" трудової книжки (вкладиша) закреслення раніше внесених неточних або неправильних записів не допускається. У разі необхідності, наприклад, зміни запису відомостей про роботу після зазначення відповідного порядкового номеру, дати внесення запису в графі 3 пишеться: "Запис за N таким-то недійсний. Прийнятий за такою-то професією (посадою)" і у графі 4 повторюються дата і номер наказу (розпорядження) власника або уповноваженого ним органу, запис з якого неправильно внесений до трудової книжки.
У такому ж порядку визнається недійсним запис про звільнення і переведення на іншу постійну роботу у разі незаконного звільнення або переведення, установленого органом, який розглядає трудові спори, і поновлення на попередній роботі або зміни формулювання причини звільнення. Наприклад, пишеться: "Запис за N таким-то є недійсним, поновлений на попередній роботі". При зміні формулювання причини звільнення пишеться: "Запис за N таким-то є недійсним, звільнений ..." і зазначається нове формулювання.
У графі 4 в такому разі робиться посилання на наказ про поновлення на роботі або зміну формулювання причини звільнення.
Таким чином судом встановлено, що запис № 18 у трудовій книжці позивача виконаний з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, оскільки в ньому відсутнє посилання на наказ, який є підставою (основою) для внесення запису.
Крім того, позивач стверджує, що йому не було відомо про існування запису № 18, яким визнано недійсним запис № 17 у трудовій книжці про прийом позивача на роботу, однак відповідач не надав докази, що ним було виконано вимоги п.2.5 Інструкції та ознайомлено позивача із записом № 18.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині зобовязання відповідача зробити запис до трудової книжки позивача про визнання недійсним запису № 18, також є обгрунтованими та підлягають задоволенню.
Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.
Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 12, 81, 133, 141, 258, 259, 263-268 ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Комунального закладу культури «Дніпровський академічний український музично-драматичний театр ім. Т.Г.Шевченка» Дніпропетровської обласної ради про визнання цивільно-правових угод трудовими договорами задовольнити.
Визнати трудові угоди: № 157 від 17.11.2009 року; № 168 від 01.12.2009 року; № 7 від 01.01.2010 року; № 34 від 01.02.2010 року; № 77 від 01.03.2010 року; № 78 від 01.04.2010 року; № 96 від 01.05.2010 року, № 118 від 01.06.2010 року; № 131 від 01.07.2010 року, № 156 від 01.09.2010 року; № 191 від 01.10.2010 року; № 210 від 01.11.2010 року; № 227 від 01.12.2010 року; № 09 від 01.01.2011 року, № 30 від 01.02.2011 року, № 55 від 01.03.2011 року, № 78 від 01.04.2011 року, № 101 від 01.05.2011 року, № 126 від 01.06.2011 року, № 179 від 01.09.2011 року, № 202 від 01.10.2011 року, № 227 від 01.11.2011 року, № 252 від 01.12.2011 року, № 3 від 01.01.2012 року, № 26 від 01.02.2012 року, № 27 від 01.03.2012 року, № 141 від 01.04.2012 року, № 142 від 01.05.2012 року, № 143 від 01.06.2012 року, № 144 від 01.07.2012 року, укладеними між ОСОБА_1 та Комунальним закладом культури «Дніпровський академічний український музично-драматичний театр ім. ОСОБА_2» Дніпропетровської обласної ради трудовими договорами.
Зобовязати Комунальний заклад культури «Дніпровський академічний український музично-драматичний театр ім. Т.Г.Шевченка» Дніпропетровської обласної ради зробити запис до трудової книжки ОСОБА_1 про визнання недійсним запису № 18.
Стягнути з Комунального закладу культури «Дніпровський академічний український музично-драматичний театр ім. Т.Г.Шевченка» Дніпропетровської обласної ради судовий збір на користь держави у розмірі 1409,60 грн.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Пунктом 15.5 Перехідних положень ЦПК України передбачено, що апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.
Суддя: Е.В. Женеску