АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/189/2018 Головуючий в 1-й інстанції - Шум Л.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

15 лютого 2018 року Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів:

головуючого судді - Чобіток А.О.

суддів -Соколової В.В.,Немировської О.В.

при секретарі - Казанник М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк національний кредит» на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 14 листопада 2017 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк національний кредит» до ОСОБА_1 про зобов'язання повернути грошові кошти за договором банківського вкладу,-

в с т а н о в и в:

У грудні 2015 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 20.06.2014 року між сторонами був укладений договір банківського вкладу № 123548-ДР-13, відповідно до якого Банк прийняв, а відповідач передала в управління банку грошову суму у розмірі 70 000 доларів США,на строк з 20.06.2014року по 22.06.2015 року, зі сплатою процентів у розмірі 9,4% річних, а у випадку дострокового розірвання договору з ініціативи вкладника зі сплатою 1,0% річних, тобто за зниженою відсотковою ставкою. 25.05.2015 р. відповідач звернулася до Банку із заявою про дострокове розірвання депозитного договору, в результаті чого, за приписами п. 3.7. Договору Банк повинен був сплатити проценти за ставкою 1,0% річних, однак 25.05.2015 між сторонами було укладено договір про внесення змін до Договору банківського вкладу №123548-ДР-13, згідно з яким Банк прийняв на себе зобов'язання сплатити відповідачу суму зарахованих процентів без застосування перерахунку нарахованих процентів за зниженою відсотковою ставкою. Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «Банк національний кредит» при проведенні перевірки договорів було виявлено, що договір про внесення змін до Договору банківського вкладу №123548-ДР-13 є нікчемним з підстав визначених п.1 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», що потягнуло за собою необґрунтовану виплату відповідачці грошових коштів у розмірі 5 763,74 доларів США, яку позивач просив суд зобов'язати відповідачку повернути ПАТ «БанкНаціональний кредит».

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 14 листопада 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове,яким позов задовольнити. Зазначає,що суд прийшов до неправильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог,зазначивши про порушення процедури прийняття рішення про визнання правочинів нікчемними. Дії комісії ПАТ «Банк національний кредит» з виявлення нікчемних правоичнів та Уповноваженої Фондом особи на здійснення у банку тимчасової адміністрації не впливають на нікчемність правочину,оскільки його нікчемність встановлена приписами ст.. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Судом не врахована правова позиція ВСУ у постанові від 09.08.2017 року у справі № 914/1315/16 про те,що відповідно до ч.4 ст.38 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів як під час дії тимчасової адміністрації так і протягом ліквідації,в тому числі звертається до суду з відповідним позовом.

Вислухавши доповідь судді,пояснення представника відповідача,обговоривши доводи апеляційної скарги, обставини справи апеляційний суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 213 ЦПК України, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено,що 20.06.2014 року між Публічним акціонерним товариством «Банк національний кредит» та ОСОБА_1 був укладений договір банківського вкладу «Авансовий» № 123548-ДР-13, відповідно до якого Банк прийняв, а відповідач передала в управління банку грошову суму у розмірі 70 000 доларів США,на строк з 20.06.2014року по 22.06.2015 року, зі сплатою процентів у розмірі 9,4% річних.

У пункті 3.7 депозитного договору передбачено,що у випадку дострокового розірвання договору з ініціативи вкладника,якщо дата розірвання Договору припадає на період від 1(першого) до 366(триста шістдесят шостого )дня з дати внесення вкладником суми депозиту,проценти нараховуються та сплачуються за ставкою у розмірі 2%(два проценти) річних для національної валюти та 1,0%(один процент) річних для іноземних валют.

25.05.2015 р. відповідач звернулася до Банку із заявою про дострокове розірвання депозитного договору.

25.05.2015 між сторонами було укладено договір про внесення змін до Договору банківського вкладу «Авансовий» №123548-ДР-13,і п.3.7 викладено в новій редакції,а саме: « у випадку розірвання цього договору з ініціативи вкладника проценти нараховуються за заставкою зазначеною в п.2.3 цього договору,тобто у розмірі 9,4 % річних».

Таким чином Банк прийняв на себе зобов'язання сплатити відповідачу суму зарахованих процентів без застосування перерахунку нарахованих процентів за зниженою відсотковою ставкою.

05.06.2015 року постановою Правління Національного банку України №358 ПАТ «Банк національний кредит» віднесено до категорії неплатоспроможних. Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №114 від 05.06.2015 року,яким з 08.06.2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію у ПАТ «Банк національний кредит».

Відповідно до Постанови правління Національного банку України від 28.08.2015 року № 563 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк національний кредит» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 28.08.2015 року №159 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк національний кредит» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк національний кредит» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «Банк національний кредит» Паламарчука В.В. строком на 1 рік з 31.08.2015 року по 30.08.2016 року включно. Здійснюючи на підставі статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» перевірку договорів (інших правочинів), укладених банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення договорів (правочинів), виконання яких спричинило або може спричинити погіршення фінансового стану банку, уповноваженою особою Фонду було виявлено, що укладений договір про внесення змін №б/н від 25.05.2015 року до договору «Авансовий» №123548-ДР-13 від 20.06.2014 року є нікчемним у зв'язку із незастосуванням перерахунку нарахованих процентів за зниженою відсотковою ставкою і таким чином банк відмовився від власних майнових вимог,що потягло за собою необґрунтовану виплату відповідачу грошових коштів у розмірі 5 763,74 доларів США.

Уповноваженою особою на здійснення ліквідації ПАТ «Банк національний кредит» направлено відповідачу повідомлення в порядку ст.ст. 37, 38, 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з вимогою повернути вказані грошові кошти,проте відповідачем вимога не виконана.

Посилаючись на вказані обставини позивач просив зобов'язати відповідача повернути банку грошові кошти у розмірі 5 763,74 доларів США.

Відмовляючи в задоволенні позову,суд першої інстанції виходив з того,що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності у нього власних майнових вимог за договором про внесення змін до депозитного договору та не підтверджено причинного зв»язку між укладеним договором про внесення змін до депозитного договору та підставами визнання банку неплатоспроможним,а також завдання збитків його вкладникам та іншим кредиторам банку. Оскільки оспорюваний правочин було укладено 25.05.2015 року посадовими особами ПАТ«Банк національний кредит»,тобто особами,які мали правоздатність та дієздатність вчиняти правочини платоспроможного на той час банку,а процедура виведення банку з ринку та здійснення у ньому тимчасової адміністрації розпочато лише з 08.06.2015 року,тому твердження позивача щодо нікчемності правочину на підставі ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осбі» є безпідставними.

Апеляційний суд не може погодитися з таким рішенням суду першої інстанції, в зв'язку з чим заслуговують на увагу аргументи апеляційної скарги позивача.

Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, зокрема, з таких підстав, якщо банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог.

Частиною 2 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними.

Порядок виявлення нікчемних договорів, а також дій Фонду у разі їх виявлення визначаються нормативно-правовими актами Фонду (ч. 3 ст. 38 Закону).

Відповідно до ч. 4 ст. 38 Закону Фонд протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у ч. 2 ст. 38 Закону про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів; вживає заходів щодо витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами; має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням.

Згідно ч. 5 ст. 38 Закону, у разі отримання повідомлення Уповноваженої особи Фонду про нікчемність правочину на підставах, передбачених ч. 3 ст. 38 Закону, кредитор зобов'язаний повернути банку майно (кошти), які він отримав від такого банку, а у разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість у грошових одиницях за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину.

Викладене означає, що Уповноважена особа наділена правом перевірки правочинів на предмет виявлення серед них нікчемних.

Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Статтею 215 ЦК України визначено, що нікчемним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом.

Згідно з положеннями частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна зі сторін зобов'язана повернути другій стороні все, що вона одержала на виконання цього правочину, а у разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що внесення змін до договору банківського вкладу, згідно з якими банк відмовляється від застосування зниженої процентної ставки при достроковій виплаті вкладу на вимогу вкладника, є відмовою банку від власних майнових вимог.

Правочин щодо незастосування банком перерахунку нарахованих процентів за зниженою процентною ставкою спричиняє необґрунтовану виплату грошових коштів, що відповідно до пункту 1 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» містить ознаки нікчемного правочину та вимагає застосування наслідків, передбачених статтею 216 ЦК України.

За вказаних вище обставин суд апеляційної інстанції, установивши, що зі збільшенням процентної ставки збільшилась сума, яку банк сплатив вкладнику та застосувавши норми пункту 1 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» приходить до висновку про те, що банк відмовився від власних майнових вимог, отже, договір про внесення змін до договору банківського вкладу укладений з порушенням вимог зазначеної норми та є нікчемним, тому відповідач зобов'язаний повернути суму, яку банк виплатив згідно із цим договором про внесення змін.

Оскільки суд першої інстанції неправильно застосував вищевказані норми матеріального права,які регулюють правовідносини,що виникли між сторонами,колегія суддів вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове ,яким позов ПАТ «Банк національний кредит» задовольнити та зобов'язати відповідача повернути банку 5 763,74 доларів США.

Керуючись ст..ст.268,374,376,381-384,389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк національний кредит» задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 14 листопада 2017 року скасувати.

Позов Публічного акціонерного товариства «Банк національний кредит» задовольнити.

Зобов»язати ОСОБА_1 повернути Публічному акціонерному товариству «Банк національний кредит» 5753,74 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк національний кредит» 1113,17 грн. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Судді: