Справа № 310/5381/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2018 рокум. Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі судді Полянчука Б.І., при секретарі Мирошниченко Н.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: служба у справах дітей виконавчого комітету Бердянської міської ради, виконавчий комітет Бердянської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2, треті особи: служба у справах дітей виконавчого комітету Бердянської міської ради, виконавчий комітет Бердянської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною в якому зазначив, що рішенням Бердянського міськрайонного суду від 14 грудня 2015 року розірвано шлюб між ним та ОСОБА_3, яка змінила прізвища на «ОСОБА_3». Від шлюбу у них 10 грудня 2012 року народився син - ОСОБА_4 Після розірвання шлюбу їх син залишився проживати з ОСОБА_2 в АДРЕСА_4. Разом з ними також проживає мама відповідача та її новий чоловік. Після розлучення у нього з відповідачем почались непорозуміння щодо участі у вихованні сина та його відвідуванні. Почали створюватися штучні перешкоди зі сторони відповідача та осіб, які проживають разом з його сином, заради неможливості його нормального спілкування з дитиною. Всі його намагання мирним шляхом врегулювати спір призводять до конфліктів, оскільки відповідач перешкоджає йому, не бажає його присутності та штучно створює обставини, які він перешкоджають йому зустрічатися з сином. Весь цей час він намагався налагодити нормальний зв'язок з дитиною, приймати участь у його вихованні, утриманні, розвитку його здібностей та забезпечувати його всім необхідним для нормального розвитку та становлення, але його права як батька порушуються. Він звернувся з заявою до служби у справах дітей виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізькій області щодо встановлення графіку спілкування з дитиною. 15.11.2016 року даною службою листом за вих. № 0307/46-0-308 було його повідомлено, що ОСОБА_2 була ознайомлена з вимогами ст. 153 та ст. 157 Сімейного кодексу України, було наголошено на її обов'язку виховувати в сина повагу до батька, сприяти організації зустріч з сином і недопущення створення перешкод у спілкуванні сина з батьком. Відповідач повідомила службу у справах дітей, що вона не заперечує проти вільного графіку спілкування з дитиною, та зі свого боку буде всіляко сприяти цьому. Виходячи з наведеного служба у справах дітей прийшла до висновку що станом на 15.11.2016 року спір між батьками щодо питання участі у вихованні дитини відсутній. Але відповідач знову почала безпідставно, протиправно та необґрунтовано чинити йому перешкоди у спілкуванні та вихованні сина, постійно висуваючи нові вимоги щодо часу, терміну, місця та способу спілкування, повністю відкидаючи всі його пропозиції та пропонуючи для спілкування виключно робочі години звичайного тижня, коли він працює і не має вільного часу. Також, відповідач всіляко намагалася виключити можливість його спілкування з сином наодинці. Таким чином відповідач прямо не відмовляла, але створювала всі умови для того, щоб унеможливити його нормальне спілкування з сином. Настрій, думки та міркування відповідача з приводу його участі у вихованні та побаченні з сином змінюються в залежності від днів тижня та її настрою, є нестабільними та непередбаченими, тому кожного разу він не може підлаштувати свій робочий графік, звичайний життєвий уклад відповідно до примх відповідача. Від такого страждає він та їх син. Питання виховання дитини батьки вирішують спільно, він має право і зобов'язаний брати участь у вихованні своєї дитини і має право на особисте спілкування з сином, а відповідач та інші особи не мають права перешкоджати йому в цьому. Відсутність визначеного часу спілкування з дитиною використовується відповідачем для створення штучних перешкод для його спілкування з сином, що негативно відображається на вихованні дитини. Він не має шкідливих звичок, веде нормальний спосіб життя, працює в індустрії фізичного виховання (тренер спортивного закладу «Арена»), має звання майстра спорту України з пауерліфтінгу. Має намір залучати та привчати сина до культури фізичного виховання, що дуже важливо для виховання майбутнього чоловіка. Він любить сина, тому хоче особисто спілкуватися з ним і має на це право. Він сумлінно сплачує аліменти на утримання сина. Просив зобов'язати відповідача не перешкоджати йому брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з сином - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та визначити такі способи його участі у вихованні: систематичні побачення п'ять разів на тиждень: у понеділок, середу, п'ятницю з 16:00 год до 20:00 год, вівторок та четвер з 12:00 год. до 20:00 год. за місцем навчання сина або за місцем його проживання, перебування; систематичні побачення та спілкування за місцем проживання або перебування батька (з ночівлею) з 12:00 год вівторка до 8:00 год середи, з 12:00 год четверга до 8:00 год п'ятниці, з 8:00 год суботи до 20:00 год неділі у тому числі для відвідування дитячих заходів, розважальних установ; під час навчання у загальному освітньому закладі: половину осінніх, зимових, весняних та літніх канікул (у тому числі з ночівлею за місцем проживання або перебування батька) безперервно; у свята з 8:00 год до 20:00 год: дні народження самої дитини та батька; Новий рік (31 грудня - 01 січня) з ночівлею за парними календарними роками, Різдво (7 січня), Великдень, день св. Миколая (19 грудня), першотравневі свята з ночівлею за непарними календарними роками тощо; у період хвороби дитини безперешкодне відвідування за місцем її фактичного знаходження (проживання); необмежене спілкування з сином особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв'язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та сином; у разі, якщо святкові дні припадають на день його побачення з сином або цей день передує дню побаченню, або є наступним після нього, то такі дні син проводить з батьком; в день його побачення з сином, він має право забирати сина з місця його проживання (домівки), дитячого садка, або школи особисто. Зобов'язати відповідача, не менш ніж за добу до часу його зустрічі з сином, надати йому точну інформацію телефонним засобом зв'язку, але не виключно, щодо фактичного місця, перебування, навчання, проживання дитини, а у разі настання змін звичайного способу життя (знаходження у лікувальному закладі, зміна місця проживання, зміна закладу виховання або освіти, знаходження в оздоровчому закладі тощо але не виключено), повідомити про це його особисто на наступний день з дня настання таких обставин.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали і просили їх задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_5 додатково пояснила суду, що позивач має постійний дохід, не знаходиться на обліку як нарко/алкозалежна людина, не притягувався до кримінальної та адміністративної відповідальності, не має захворювань, які складали би загрозу щодо життя та здоров'я дитини. Відповідач має на виховання ще одну дитину та розподіляє свою увагу між двома малолітніми дітьми, а позивач не має інших дітей і спілкування батька та дитини буде мати позитивний вплив не тільки на цю дитину, а і на іншу дитину відповідача, якій відповідач зможе приділяти більше уваги через розподіл тягаря утримання з батьком. Вважала, що висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Бердянської міської ради від 21.12.2017 р. надано не в інтересах батька та дитини, оскільки орган опіки та піклування не надав суду докази наявності підстав для визначення ними способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї відповідним рішенням. Представник органу опіки та піклування не надав доказів проведення ними «вивчення умов життя батьків», що є психологічним нематеріальним фактором, здійснивши підміну «обстеженням умов проживання» та описавши виключно матеріальну складову побуту за місцем проживання батька. У висновку органу опіки та піклування відсутній висновок про ставлення батька до дитини, що надає підстави вважати, що це питання взагалі не вивчалося та не досліджувалося Відсутні висновки щодо психічного здоров'я жодного з батьків, щодо зловживання батьками алкогольними напоями або наркотичними засобами, що дає підстави вважати, що це питання взагалі не вивчалося та не досліджувалося. У висновку є посилання на «режим дня дитини», але в судовому засіданні представник органу опіки та піклування зазначив, що їм невідомо та не враховувався режим дня дітей середнього дошкільного віку, який існує в дитячих закладах, режим дня для дітей середнього дошкільного віку, режим дня сім'ї в якій проживає дитина. Вважала, що висновок органу опіки та піклування від 21.12.2017 р. є необґрунтованим, прийнятий не в інтересах батька та дитини, а виключно в інтересах матері, та не може мати для суду вирішального аргументу для прийняття рішення.

Відповідач у письмових запереченнях та в судовому засіданні вважала, що позовна заява необґрунтована та задоволенню не підлягає, оскільки обставини вказані позивачем в обґрунтування позовних вимог не відповідають дійсності. Вона не обмежувала обсяг прав батька на спілкування з дитиною та її виховання. З травня 2013 року вона та позивач фактично припинили спільне проживання. ОСОБА_1 з цього часу і до досягнення дитиною 2,5 років взагалі не спілкувався з дитиною, не приділяв їй батьківської турботи та не цікавився станом фізичного та духовного розвитку дитини. Саме такий порядок спілкування, а саме його відсутність, був самостійно обраний позивачем та влаштовував його тривалий час. Нею не створювались перешкоди в проводженні часу з дитиною, а навпаки, заохочувались, оскільки дитині потрібен батько. Вона всіляко намагалась залучити позивача до виховання їх сина. Так, з 24.10.2016 р. по 31.10.2016 р. вона знаходилась в пологовому відділені КУ «Бердянська міська лікарня та пологовий будинок» БМР у зв'язку з народженням другої дитини. У вищевказаний період часу нею було запропоновано ОСОБА_1 забрати сина з ночівлею, так як вона фактично не мала можливості доглядати за дитиною у зв'язку з перебуванням в лікарні. Таким чином, намагаючись налагодити спілкування між позивачем та сином, вона не тільки надала таку реальну можливість, а й попередила ОСОБА_1 про вподобання їх сина в харчуванні та режимі дня дитини та надавши в письмовому варіанті застереження щодо догляду за дитиною. Крім того, для швидкої адаптації дитини в новому місці, вона передала ОСОБА_1 валізу зі змінним одягом, іграшками, розмальовками та книжками. Проте, незважаючи на її сприяння спілкуванню батька з сином, дитина дуже сумувала за нею та на її запитання щодо проводження часу з батьком, ОСОБА_4 відповідав, що з ним гралась тільки ОСОБА_6 (співмешканка ОСОБА_1 - ОСОБА_6). 31.10.2016 по поверненню позивачем сина вона була здивована тим, що дитина мала неохайний вигляд, надані нею іграшки та змінний одяг були не використані. Службою у справах дітей 15.11.2016 було спростовано наявність спору між батьками щодо участі у вихованні дитини і вважали доцільним вільне спілкування у зручний час з урахуванням розкладу дня та стану здоров'я дитини. 05.01.2017 року нею було надано дозвіл забрати сина для святкування до місця проживання бабусі. У вечірній час вона подзвонила позивачу з метою дізнатися про самопочуття сина та час коли позивач привезе дитину додому, так як вже пізній час та дитині треба відпочити. З телефонної розмови вона дізналась, що позивач знаходиться в сильному алкогольному сп'янінні. Коли вона самостійно приїхала до місця проживання ОСОБА_7, то їй повідомили, що ОСОБА_7 спить. Вказаний факт свідчить про відсутність у позивача розуміння відповідальності по відношенню до виховання дитини. Позивач з 24.09.2017 року не цікавиться життям дитини. Влітку 2017 року позивач взагалі не виявляв бажання спілкуватися з дитиною особисто, а коли передав своєму сину через бабусю іграшку, ОСОБА_4 зажадав подякувати батьку та просив її зателефонувати ОСОБА_1 На її неодноразові виклики на мобільний номер позивача, останній слухавку не підняв, Вона написала позивачу смс-повідомлення, що з ним хоче поспілкуватись син, але ніякої реакції від ОСОБА_1 не було. У судових засіданнях нею пропонувалось позивачу спілкуватись з сином у години вільні від відвідування дитячого садочку, на що ОСОБА_1 не погодився, так як це суперечить його графіку роботи. Вказаний факт свідчить про вагомість власних інтересів батька перед забезпеченням якнайкращих інтересів дитини. Заперечувала проти ночівлі ОСОБА_4 у батька, так як позивач не зазначає місце свого фактичного проживання, тому вона не зможе бути впевнена в належних матеріальних та гігієнічних умовах для розвитку та виховання дитини. Згідно психолого-педагогічної характеристики вихованця комунального дошкільного навчального закладу/ясел-садка/комбінованого типу №20 «Червоний капелюшок» БМР ОСОБА_4 вихованням дитини займається мати, вітчим хлопчика, бабуся ОСОБА_8 Просила в задоволенні позовних вимог відмовити, так як вони суперечить інтересам дитини.

Представник відповідача в судовому засіданні просила в задоволенні позову відмовити.

Представник служби у справах дітей виконавчого комітету Бердянської міської ради та виконавчого комітету Бердянської міської ради ОСОБА_9 в судовому засідання висновок органу опіки та піклування підтримала. Вважала, що позивач ставить свої інтереси вище інтересів дитини. Просила прийняти рішення з урахуванням інтересів дитини.

З'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного.

Принципом 6 «Декларації прав дитини», прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року передбачено, що дитина для повного і гармонійного розвитку потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до ст. 18 «Конвенції про права дитини» батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Стаття 9 «Конвенції про права дитини» передбачає право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Згідно ст. 14 ЗУ «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Під час вчинення дій, пов'язаних з розлученням дитини з одним або обома батьками, а також інших дій, що стосуються дитини, в порядку, встановленому законом, судом заслуховується думка та побажання дитини.

Стаття 15 цього закону передбачає, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Згідно статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували у шлюбі з 05.09.2012 року, який рішенням Бердянського міськрайонного суду від 14.12.2015 року розірвано (а.с.7).

Із свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 від 25.12.2012 року видно, що ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 року і його батьками є позивач та відповідач по цій справі (а.с.6).

Учасники справи визнали, що після припинення шлюбних відносин між позивачем та відповідачем ОСОБА_4 залишився проживати з мамою за адресою: АДРЕСА_1, тому ці обставини за ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Позивач зазначила, що не обмежувала обсяг прав батька на спілкування з дитиною та її виховання, але суд вважає, що такі випадки мали місце, оскільки вони підтверджуються зверненням ОСОБА_1 до служби у справах дітей виконавчого комітету Бердянської міської ради щодо проведення бесіди з ОСОБА_2 з приводу порядку участі позивача у вихованні дитини (а.с.8), поясненнями свідків ОСОБА_1, ОСОБА_7

У судовому засіданні встановлено, що батьки не можуть спільно вирішити питання щодо здійснення ОСОБА_1 батьківських прав та виконання обов'язків відносно їх дитини - ОСОБА_4

В порядку ч. 5 ст. 19 СК України виконавчим комітетом Бердянської міської ради надано суду висновок про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батьком, який проживає окремо від неї в якому вважали доцільним встановити ОСОБА_1 час для особистого спілкування з сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, не порушуючи режим дня дитини таким чином: дві будь-яких будні дні з 17.00 год до 20.00 год; чергування вихідних днів через тиждень: субота з 9.00 год до 20.00 год, неділя з 9.00 год. до 18.00 год; святкові дні з 10.00 год до 14.00 год; засобами телефонного зв'язку спілкуватися з 9.00 год до 20.00 год.; у період хвороби дитини батько може спілкуватися з сином за місцем проживання ОСОБА_4. Під час навчання малолітнього у загальноосвітньому навчальному закладі половину канікул осінніх, зимових, весняних та літніх проводити з батьком, без ночівлі, за попередньою домовленістю з матір'ю дитини (а.с.83-86).

Вирішуючи питання про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, суд бере до уваги, положення ст.ст. 150, 151, 153 СК України, які передбачають обов'язок батька виховувати дитину, піклуватися про неї та право на безперешкодне спілкування між батьком та дитиною, тому вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню і позивачу слід встановити час для систематичного особистого спілкування з сином з урахуванням стану здоров'я та з дотриманням режиму дня у вівторок та четвер з 17 год до 20 год за місцем навчання, проживання, перебування дитини або за місцем проживання батька, у суботу через тиждень з 9 год до 12 год неділі з ночівлею за місцем проживання ОСОБА_1, у святкові дні з 10 год до 14 год за місцем навчання, проживання, перебування дитини або за місцем проживання батька.

Суд вважає, що запропоновані позивачем систематичні побачення п'ять разів на тиждень: у понеділок, середу, п'ятницю з 16:00 год до 20:00 год, вівторок та четвер з 12:00 год до 20:00 год за місцем навчання сина або за місцем його проживання, перебування; систематичні побачення та спілкування за місцем проживання або перебування батька (з ночівлею) з 12:00 год вівторка до 8:00 год середи, з 12:00 год четверга до 8:00 год п'ятниці, з 8:00 год суботи до 20:00 год неділі у тому числі для відвідування дитячих заходів, розважальних установ суперечить інтересам дитини, оскільки такий порядок порушує режим дня дитини в КДНЗКТ (ясла-садок) №20 «Червоний капелюшок». Крім того, ст. 29 ч. 4 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає. Звертаючись з позовом до суду позивач цю обставину не врахував і вважав, що він повинен бути разом з дитиною, спілкуватися з нею та займатися її вихованням не менше ніж мати. Але суд не може з цим погодитися, оскільки в судовому засіданні встановлено, що постійне місце проживання дитини з мамою, а судом вирішується спір з приводу спілкування батька з дитиною та його участі у її вихованні. Запропонований позивачем порядок передбачає постійне переміщення дитини з місця її постійного проживання до місця проживання позивача, але суд вважає, що таке переміщення негативно відіб'ється на дитині, оскільки у дитини повинно бути одне постійне місце проживання.

У висновку від 21.12.2017 року орган опіки та піклування пропонував половину канікул дитині проводити з батьком, але за попередньою домовленістю з ОСОБА_2 Суд вважає, що наявність такого застереження призведе до прийняття неконкретного рішення, може викликати складнощі в його виконанні і сприяти виникненню подальших суперечок між батьками. За таких обставин буде доцільним надати позивачу можливість спілкуватися з дитиною та займатися її вихованням у другій половині осінніх, зимових, весняних та літніх канікул, з наданням можливості дитині ночувати за місцем постійного проживання батька.

Позивач просив встановити систематичні побачення та спілкуванні з сином, зокрема на канікулах за місцем його перебування (з ночівлею), але такі вимоги не можуть бути задоволені виходячи з необхідності забезпечення дитини необхідними умовами. Позивачем не зазначено яке саме місце перебування він має на увазі та не надано докази існування там належних умов для перебування дитини. Згідно акту обстеження умов проживання від 05.12.2017 року за місцем проживання позивача створено належні умови для перебування там дитини, тому позивачу слід встановити час для спілкування у вівторок та четвер з 17 год до 20 год, у суботу через тиждень з 9 год до 12 год неділі з ночівлею, а також у святкові дні та на канікулах саме за місцем проживання ОСОБА_1, а не за місцем його перебування.

Вимоги позивача про необмежене спілкування з дитиною засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв'язку також заслуговують на увагу, але вони можуть бути задоволенні тільки частково з урахуванням режиму дня дитини. З огляду на викладене позивачу слід надати можливість щоденного спілкування з дитиною засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв'язку у період часу з 9.00 год до 20.00 год. Крім того, суд вважає, що забезпечення дитини засобом зв'язку та необхідними грошовими витратами на таке спілкування слід покласти на ОСОБА_1

Суд вважає неможливим задовольнити вимогу позивача про зобов'язання відповідача, не менш ніж за добу до часу зустрічі ОСОБА_1 з сином, надати йому точну інформацію телефонним засобом зв'язку, але не виключно, щодо фактичного місця, перебування, навчання, проживання дитини, а у разі настання змін звичайного способу життя (знаходження у лікувальному закладі, зміна місця проживання, зміна закладу виховання або освіти, знаходження в оздоровчому закладі тощо але не виключено), повідомити про це його особисто на наступний день з дня настання таких обставин, оскільки обставини, які мали місце за добу до зустрічі позивача з сином можуть змінитися на момент його зустрічі.

Відповідають інтересам дитини і підлягають частковому задоволенню вимоги позивача, який просив у період хвороби дитини безперешкодне відвідування її за місцем фактичного знаходження (проживання), але суд вважає, що таке спілкування батька з сином слід обмежити режимом дня хворої дитини.

З метою уникнення непорозумінь між батьками та виключення можливості залишення дитини без догляду слід передбачити, що в день побачення позивача з сином, він має право забирати дитину з місця її проживання, дитячого садка, або школи особисто, а у випадку неможливості побачення з сином ОСОБА_1 зобов'язаний завчасно повідомити про це ОСОБА_2

Позивач зазначив, що він бажає забезпечити відвідування дитиною занять загального розвитку, англійської мови, спортом, але не надав суду доказів цього, щоби суд мав можливість вирішити спір з урахуванням цих обставин.

На підставі ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід стягнути 640 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 82,141,259,263-265,273,280-282 ЦПК України, «Декларацією прав дитини», «Конвенції про права дитини», ЗУ «Про охорону дитинства», ст.ст. 19,150,151,153,157,159 СК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Зобов'язати ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з малолітнім ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Встановити ОСОБА_1 час для систематичного особистого спілкування з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 з урахуванням стану здоров'я та з дотриманням режиму дня дитини наступним чином:

у вівторок та четвер з 17 год до 20 год за місцем навчання, проживання, перебування дитини або за місцем проживання батька за адресою: АДРЕСА_2 у тому числі для відвідування дитячих заходів, розважальних установ;

у суботу через тиждень з 9 год до 12 год неділі з ночівлею за місцем проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 у тому числі для відвідування дитячих заходів, розважальних установ;

у святкові дні з 10 годин до 14 годин за місцем навчання, проживання, перебування дитини або за місцем проживання батька за адресою: АДРЕСА_3 у тому числі для відвідування дитячих заходів, розважальних установ;

щоденне спілкування з дитиною засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв'язку в період часу з 9.00 год до 20.00 год. Забезпечення дитини засобом зв'язку та необхідними грошовими витратами на таке спілкування здійснює ОСОБА_1;

у випадку захворювання дитини безперешкодне відвідування її за місцем проживання або фактичного знаходження відповідно до режиму дня хворої дитини;

під час навчання дитини у загальноосвітньому навчальному закладі: другу половину осінніх, зимових, весняних та літніх канікул проводити з ОСОБА_1 у тому числі з ночівлею за місцем постійного проживання батька за адресою: АДРЕСА_2;

в день побачення з сином, ОСОБА_1 має право забирати дитину з місця його проживання, дитячого садка, або школи особисто;

у випадку неможливості побачення з сином ОСОБА_1 зобов'язаний завчасно повідомити про це ОСОБА_2;

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 640 грн. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повне рішення складено 26.01.2018 року.

Суддя