Справа № 308/2187/16-ц
П О С Т А Н О В А

Іменем України

29 жовтня 2018 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі:

головуючого: Собослой Г.Г.,

суддів: Кожух О.А., Джуга С.Д.,

секретаря: Юрочко А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2, яка діє в інтересах недієздатного ОСОБА_3 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 15 липня 2016 року у справі №308/2187/16-ц (Головуючий: Бедьо В.І.), -

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2016 року ОСОБА_2, яка діє в інтересах недієздатного ОСОБА_3 звернулася в суд із позовом до виконавчого комітету Ужгородської міської ради, третьої особи на стороні відповідача - ОСОБА_4 про визнання недійсним рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради №211 від 21 жовтня 1998 року «Про передачу в оренду приміщення, переобладнання квартир, будинків, затвердження актів технічного стану будинків», мотивуючи тим, що позивач працювала у Державному підприємстві «Шляхово-експлуатаційної дільниці №859» та стояла на черзі по місцю роботи на отримання квартири, яку відповідно отримала в 1987 році загальною площею 106 кв.м.. Зазначену квартиру, яка знаходиться в АДРЕСА_1, 7 позивач переобладнала, збільшила її розмірі, здійснила газифікацію, водопостачання на підставі рішення Ужгородського міськвиконкому від 26.08.1988 року №156 «Про надання дозволу на проведення добудови та перебудови» за власні кошти.

ОСОБА_2 зазначає, що у даній квартирі проживала з матір'ю ОСОБА_5 та сином - інвалідом з дитинства І групи - ОСОБА_3.

21 жовтня 1988 року виконавчий комітет Ужгородської міської ради прийняв рішення №211 «Про передачу в оренду приміщення, переобладнання квартир, будинків, затвердження актів технічного стану будинків» (п.2.1), яким ОСОБА_4 надав у найм квартиру АДРЕСА_1, яке на думку позивача є незаконним та спонукало її 15.11.2013 року звернутися із заявою-повідомленням до відділу Ужгородського РВ УМВС України в Закарпатській області про кримінальне правопорушення, вчинене ОСОБА_4 та посадовими особами виконавчого комітету Ужгородської міської ради - неправомірна передача в найм квартири АДРЕСА_1

За заявою позивача було відкрито кримінальне провадження за №0001935 за ч.1 ст.190 КК України.

Постановою слідчого від 20.05.2015 року кримінальне провадження було закрито з тих підстав, що надання ОСОБА_4 квартири в найм здійснено на підставі рішення №211 від 21.10.1988 року колективного органу - Ужгородської міської ради, що виключає у діях ОСОБА_4 ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України.

ОСОБА_2 вказує на те, що після вивчення матеріалів кримінального провадження встановлено, що оскаржуване рішення є незаконним із тих підстав, що ОСОБА_4 на квартирному обліку в Ужгородській міській раді та ШЕД-859 не перебував, а відповідно права на отримання в найм квартири АДРЕСА_1 не мав, тоді як вказаним рішенням квартира надана інспектору Ужгородської митниці - ОСОБА_4, тобто сторонній особі.

На момент передачі квартири АДРЕСА_1 в найм ОСОБА_4 балансоутримувачем будинку, в якому знаходиться квартира, було ДП «ШЕД-859» і позивач вважає, що виконавчий комітет Ужгородської міської ради не мав правових підстав розпоряджатися вказаним житловим фондом без прийняття відповідного рішення самим підприємством, що є додатковою підставою для скасування оскаржуваного рішення та поновлення порушених прав позивача та її недієздатного сина - ОСОБА_3, оскільки оспорюваним рішенням її частково позбавлено права користування квартирою.

Підставою позову позивач вказує бажання її, як матері сина-інваліда, забезпечити його та його піклувальника (після її смерті) житлом, оскільки його брат - ОСОБА_4, який є третьою особою по справі, відмовляється піклуватися про хворого брата.

Посилаючись на вищезазначені обставини позивач провив визнати недійсним п.2.1 рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 21.10.1988 року №211 «Про передачу в оренду приміщення, переобладнання квартир, будинків, затвердження актів технічного стану будинків».

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 15 липня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду, як таке, що постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права, оскільки підстави передбачені чинним законодавством для відмови у позові відсутні, так як відмовляючи у позові суд виходив із того, що оскаржуваним рішенням виконкому не порушені права ОСОБА_2 та її сина-інваліда і такий висновок не ґрунтується на фактичних обставинах справи.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_1, які підтримали доводи викладені в апеляційній скарзі, перевіривши матеріали справи, судова колегія вражає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Представник виконкому Ужгородської міської ради та ОСОБА_4 і його представник ОСОБА_6 у судове засідання суду апеляційної інстанції не з'явилися, про дату, час і місце розгляду справи були належним чином повідомлені, про що свідчать розписки про вручення їм поштового відправлення і дана обставина у відповідності до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права разі його порушення, невизнання або оспорення.

Стаття 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав та інтересів.

У відповідності до архівного витягу №72 рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради народних депутатів №25 від 28 лютого 1996 року вирішено видати ордери на 40-ка квартирний житловий будинок по АДРЕСА_1 і п.1.13 ОСОБА_2, працівниці Ужгородської митниці, проживаючої з сім'єю у складі 3-х чоловік у 2-х кімнатній квартирі (неблаговпорядкованій) по АДРЕСА_2, де на житловій площі 29,2 кв.м. проживає 4 чоловік, на квартиру №21, що складається з 2-х кімнат житловою площею 28,79 кв.м., кухні і ванної. Склад сім'ї - 3 чол., вона, син - ОСОБА_7, син - ОСОБА_3. Ордер видано на підставі спільного рішення адміністрації та профкому Ужгородської митниці, протокол №2 від 20.12.1995 року згідно списків черговості, із зняттям з квартирного обліку (а.с.78).

Згідно архівного витягу №73 від 04.04.2013 року рішенням виконавчого комітету Ужгородської міської ради народних депутатів №85 від 22.05.1996 року надано дозвіл на проведення обміну ОСОБА_2, працівниці Ужгородської митниці, проживаючої в АДРЕСА_2, яка складається з 2-х кімнат, житловою площею 31,0 кв.м., з усіма комунальними послугами. Причиною обміну зазначено: роздільне проживання з сином (а.с.77).

У відповідності до архівного витягу №74 від 04.04.2013 року рішенням Ужгородської міської ради народних депутатів №160 від 22.10.1997 року «Про приватизацію державного житлового фонду» задоволено прохання ОСОБА_2, що мешкає у квартирі АДРЕСА_2 і передано вказану квартиру в приватну спільну сумісну власність їй, та членам її сім'ї - сину ОСОБА_3. При цьому вказано загальну площу квартири 72,30 кв.м. при розмірі площі, що безоплатно передається - 52,00 кв.м. (а.с.74).

Позивач посилається на те, що в 1987 році отримала квартиру площею 106 кв.м. в АДРЕСА_1, яка складається з кв.5, 7, яку на підставі рішення Ужгородського міськвиконкому від 26.08.1988 року №156 переобладнала, збільшила, здійснила газифікацію, водопостачання за власні кошти. Таке рішення позивачем не надано до матеріалів справи.

Позивач правову позицію доводить тільки довідкою №4 від 05.02.2014 року, виданою філією «Ужгородська ДЕД» ДП «Закарпатський облавтодор», згідно якої ОСОБА_2 стояла на черзі по місцю роботи на отримання квартири і в 1987 році вона отримала таку в АДРЕСА_5, площею 106 кв.м., яку відремонтувала за власний рахунок. Приміщення було знято з балансу після його приватизації ОСОБА_2 і до комунальної власності не передавалось (а.с.9).

Довідкою №62 від 22.12.2011 року, виданою філією «Ужгородська ДЕД» ДП «Закарпатський облавтодор» стверджується, що ОСОБА_2 не отримувала квартиру в 1987 році в ШЕД-859 - 106 кв.м., натомість таку отримала по АДРЕСА_2, яка складається з 2-х кімнат, житловою площею 31 кв.м. і підставою є рішення Ужгородської міської ради №177 від 14.09.1988 року (а.с.79).

У рамках кримінального провадження проведеного по заяві позивача про вчинення кримінального правопорушення її сином, ОСОБА_4, за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.190 КК України щодо введення в оману її та виконком Ужгородської міської ради шляхом повідомлення неправдивих відомостей про необхідність покращення житлових умов і на підставі чого отримав дозвіл на розділення квартири АДРЕСА_2, що призвело до поділу квартири та появи ще однієї квартири під №5, було здійснено тимчасовий доступ до інвентаризаційної справи №2592, в якій міститься інформація про квартири. Встановлено, що в ній відсутні відомості про перепланування будинку №67 із гуртожитку в житлові приміщення (поділ на квартири), що унеможливлює встановлення чи спростування доводів позивача щодо захоплення квартири під №7 шляхом перепланування з однієї квартири на дві, а саме створення квартири під №5.

Постановою від 20 лютого 2015 року вищезазначене кримінальне провадження було закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КК України у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України із врахуванням того, що отримання ним квартири у найм відбулося на підставі рішення колективного органу.

Таким чином, ОСОБА_2 у відповідності до ч.1 ст.81 ЦПК України не надала жодного належного доказу того, що вона та її син - ОСОБА_3 є власниками квартири АДРЕСА_1, оскільки ними не надано рішення компетентного органу щодо видачі ордера на вказане житло, ні рішення про передачу такого у власність.

Разом з тим, судова колегія констатує, що при оспоренні спірного рішення позивач зазначила ОСОБА_4, як третю особу, хоча його права та обов'язки ширші за права третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача, оскільки ставиться питання про визнання недійсним рішення про укладення договору найму з ним на квартиру АДРЕСА_1 і в подальшому якої набув у власність в порядку приватизації.

Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.

Доводи апеляційної скарги, судова колегія до уваги не приймає, так як вони не ґрунтуються на вимогах закону та фактичних обставинах справи і не спростовують висновки суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.374, 375, 381-384 ЦПК України, судова колегія, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2, яка діє в інтересах недієздатного ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 15 липня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 06 листопада 2018 року.

Головуючий (підпис)

Судді: (підписи)

Згідно з оригіналом:

Суддя Закарпатського

апеляційного суду Г.Г. Собослой