АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/6747/17 Номер провадження 22-ц/786/424/18Головуючий у 1-й інстанції Самсонова О. А. Доповідач ап. інст. Бондаревська С. М.
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 лютого 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді: Бондаревської С.М.

суддів: Кривчун Т.О., Кузнєцової О.Ю.

при секретарі: Радько О.М.

за участі позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Київського районного суду м. Полтави від 29 листопада 2017 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -
В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначала, що згідно наказу Київського районного суду м. Полтави від 22 листопада 2010 року відповідач зобов`язаний до сплати на її користь аліментів на утримання дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення повноліття дитини, починаючи з 19 листопада 2010 року. При цьому вказувала, що судовий наказ відповідачем добровільно не виконується, у зв`язку з чим він перебуває на примусовому виконанні в Київському Відділі державної виконавчої служби м. Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області.

Мотивуючи тим, що у зв`язку з ухиленням відповідача від сплати аліментів загальний розмір заборгованості по аліментах становить 26 314 грн. 68 коп., просила суд стягнути з відповідача на її користь неустойку за прострочення сплати аліментів у розмірі 7 964 грн. 80 коп.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 29 листопада 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів за період з 19 листопада 2010 року по 30 червня 2017 року в розмірі 7 964 грн. 80 коп.

Не погодившись з даним рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставинам справи, що мають значення для справи, просив скасувати рішення Київського районного суду м. Полтави від 29 листопада 2017 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

На апеляційну скаргу свій відзив надала ОСОБА_1 , в якому, спростовуючи доводи апелянта, просила апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Київського районного суду м. Полтави від 29 листопада 2017 року - без змін.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції вірно встановлено, і це вбачається з матеріалів справи, що судовим наказом Київського районного суду м. Полтави від 22 листопада 2010 року відповідача зобов`язано до сплати на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення повноліття дитини, починаючи з 19 листопада 2010 року /а. с. 6/.

Даний судовий наказ перебуває на примусовому виконанні в Київському Відділі державної виконавчої служби м. Полтави Головного територіального управління юстиції у Полтавській області. Відповідно до довідок-розрахунків Київського ВДВС від 25 листопада 2015 року №12/25619, від 03 серпня 2016 року №12/18214, від 16 серпня 2017 року №31220 за виконавчим листом№2-н-977/2010 від 22 листопада 2010 року, виданих Київським районним судом м. Полтави про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , станом на 01 липня 2017 року сума заборгованості за аліментами становить 26 314 грн. 68 коп. /а. с. 7-13/.

Таким чином, встановивши, що у відповідача перед позивачем виникла заборгованість по аліментах, при цьому доказів на підтвердження відсутності його вини у виникненні вищевказаної заборгованості ОСОБА_2 надано не було, суд першої інстанції, урахуванням норм ч. 1 ст. 196 СК України, дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з останнього на користь ОСОБА_1 неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.
Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду з огляду на наступне.
Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

За правовою природою аліментні зобов`язання це періодичні платежі, які боржник зобов`язаний сплачувати щомісяця і несвоєчасна сплата яких передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені).

Оскільки неустойка у вигляді пені обчислюється у відсотках від суми невиконаних або неналежно виконаних зобов`язань, які виникають у боржника щомісяця, то й пеня має триваючий характер і обчислюється за прострочення кожного зобов`язання окремо.

Отже, з урахуванням правої природи пені як дієвого стимулу належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

При цьому сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Саме така правова позиція висловлена в Постанові Верховного Суду України від 02 листопада 2016 року у справі №6-1554цс16, на яку посилалася позивач в своєму позові.

З урахуванням наведеного, виходячи з розміру заборгованості відповідача по аліментах за період з листопада 2010 року по 01 липня 2017 року, а також перевіривши правильність розрахунку розміру неустойки (пені) в сумі 7 964 грн. 80 коп., обрахованої позивачем з дотриманням вимог ч. 1 ст. 196 Сімейного кодексу України у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 , стягнувши з відповідача на її користь пеню за весь час прострочення сплати аліментів, оскільки за нормами ч. 1 ст. 20 СК України, до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених частиною другою статті 72, частиною другою статті 129, частиною третьою статті 138, частиною третьою статті 139 цього Кодексу.

В свою чергу, належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності вини ОСОБА_2 у простроченні сплати аліментів та утворенні заборгованості відповідачем до суду першої інстанції не надано, а доводи апеляційної скарги в цій частині не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Доводи апелянта про те, що він не отримує доходу і заробітку, оскільки знаходиться в складі Української Добровольчої Армії в зоні АТО, не можуть бути підставою для скасування законного і обґрунтованого рішення, з огляду на те, що пільги, встановлені Полтавською обласною радою та органами місцевого самоврядування області, право на які має ОСОБА_2 згідно наданої ним копії посвідчення серії НОМЕР_1 , не передбачають звільнення останнього від обов`язку утримувати дитину.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, як і не підтверджують належними доказами їх неправомірність.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 29 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги беспосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: /підпис/ Бондаревська С.М. Судді: /підписи/ Кривчун Т.О. Кузнєцова О.Ю.
З оригіналом згідно:
Суддя: Бондаревська С.М.