Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.01.2018 Справа №607/10458/17

м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого - судді Вийванко О. М.

при секретарі с/з Стрілкової М. С.

за участю учасників справи

позивача ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3

представника відповідача Балешти А.І.

Свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі, в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до комунального некомерційного підприємства «Тернопільська комунальна міська лікарня №2» про визнання рішення неправомірним, скасування наказу, зобов'язання внести зміни в трудову книжку, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до Тернопільської комунальної міської лікарні № 2 про визнання рішення Тернопільської комунальної міської лікарні № 2 щодо звільнення ОСОБА_2 з посади завідувача приймальним відділенням за прогул без поважних причин з 28.07.2017 р. неправомірним, скасування наказу № 78-ОС від 28.07.2017 р., яким ОСОБА_2 звільнено із роботи за прогул без поважних причин за п. 4 ст. 40 КЗпП, з 28.07.2017 р., зобов'язання Тернопільську комунальну міську лікарню № 2 внести зміни у трудову книжку НОМЕР_1, видану на ім'я ОСОБА_2, відповідно до яких запис у графі № 17 від 28.07.2017 р. «Звільнений за прогул без поважних причин, п.4 ст. 40 КЗпП України, підстава: наказ № 78-ОС від 28.07.2017 р.» вважатинедійсним, поновлення ОСОБА_2 на посаді завідувача приймальним відділенням Тернопільської комунальної міської лікарні № 2, стягнення з Тернопільської комунальної міської лікарні № 2 на користь ОСОБА_2 недоплачені кошти у сумі 305,52 грн., у зв'язку із тимчасовою втратою працездатності у період з 14.07.2017 р. по 26.07.2017 р. та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу станом на момент прийняття рішення судом.

Посилаючись на те, що 21.03.1995 р. він призначений на посаду виконуючого обов'язків завідувача приймального відділення ТКМЛ № 2, а з 14.04.2003 р. переведений на посаду завідувача приймального відділення ТКМЛ № 2 постійно. Окрім того, позивач є головою первинної організації товариства Червоного Хреста ТКМЛ № 2, кандидатом медичних наук, лікарем вищої категорії. 27.07.2017 р. р. відбулося засідання профспілкового комітету ТКМЛ № 2, де було заслухано подання адміністрації ТКМЛ № 2 від 13.07.2017 р № 4.2.3.-06/880 та дано згоду на звільнення з роботи завідувача приймального відділення ОСОБА_2 за прогул без поважних причин за п. 4 ст. 40 КЗпП України, внаслідок чого 28.07.2017 р. наказом головного лікаря ТКМЛ № 2 від 28.07.2017 р № 78-ОС «Про звільнення» звільнено ОСОБА_2, завідувача приймального відділення, 28 липня 2017 року, за прогул без поважних причин 11 липня 2017 року за п. 4 ст. 40 КЗпП України. Зобов'язано бухгалтерію провести повний розрахунок та виплатити компенсацію за невикористану щорічну відпустку за період роботи з 16.09.2013 по 15.09.2014 р тривалістю 3 календарних дні та за період роботи з 16.09.2016 р по 28.07.2017 р тривалістю 9,76 календарних днів, всього 12,76 календарних днів. Згідно зазначеного наказу підставою для звільнення позивача є: 1) доповідна записка в. о. заступника головного лікаря з медичної частини ОСОБА_5 від 11.07.2017 р; 2) акт від 11.07.2017 р, пояснююча записка ОСОБА_2 від 12.07.2017 р,; 3) згода профкому - витяг з протоколу засідання профкому від 27.07.2017 р № 8. Таким чином, підставою для звільнення не було подання адміністрації ТКМЛ № 2 від 13.07.2017 р № 4.2.3.-06/880, яке стало підставою для надання згоди профкому на звільнення позивача.

11.07.2017 р. позивач був відсутній на робочому місці, однак його відсутність не є прогулом, оскільки він не мав фізичної можливості бути на робочому місці за станом здоров'я, оскільки в нього було інфекційне захворювання, що супроводжувалось температурою та слабкістю, а також харчове отруєння, що унеможливлювало його переміщення у просторі. Тобто, в останнього виникла тимчасова непрацездатність. Також, позивач був під впливом сильного психоемоційного стресу, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_2 помер його близький товариш і партнер у спарингах по грі у шахи, якою він займається на професійному рівні. Зазначена обставина також негативно позначилась на психологічному та фізичному стані позивача. Окрім того, за вищевказаною адресою позивач проживає сам, домашній телефон у нього відсутній, номер мобільного телефону було заблоковано і лише 12.07.2017 р. він за станом здоров'я зміг вийти і придбати новий стартовий пакет, номером якого і користується по даний час, повідомити колег та членів родини про стан свого здоров'я та обставини втрати працездатності, що виключали можливість його присутності на робочому місці із незалежних від нього волі обставин. Зазначені обставини за тимчасової втрати працездатності унеможливили повідомити про причини його відсутності колег по роботі, а також викликати медичну допомогу, у зв'язку із погіршенням стану здоров'я та тимчасовою втратою працездатності.

Оскільки, 13.07.2017 р. він мав бути черговим згідно графіку, а графік чергувань і так напружений через відпуски медперсоналу, то з етичних міркувань по відношенню до колег по роботі, лише після закінчення чергування 14.07.2017 року останній звернувся за медичною допомогою і з 14.07.2017 року по 26.07.2017 року включно йому було видано листок непрацездатності. Також, за час його відсутності жодної шкоди лікувальному закладу чи третім особам заподіяно не було, 11.07.2017 року у приймальне відділення заступив черговий лікар згідно графіку. Також, позивачу не оплачено листок непрацездатності з 14.07.2017 р. по 26.07.2017 р., тобто 9 робочих днів, а тому зазначені кошти підлягають стягненню з відповідача. Середньомісячна зарплата позивача становить 6319,48 грн. Окрім того, відповідно до довідки ТКМЛ № 2 від 30.08.2017 р. № 4.2.3.-06/1076 на день звільнення (28.07.2017 р.) позивачу було оплачено 74 год. 30 хв. (74,5 год.) згідно табелю в сумі 2940,37 грн. Отже, оплата його робочої години становить відповідно 39,47 грн. (2940,37 грн. / 74,5 год.) Згідно табелю № 4 робочого часу за липень 2017 р, на який посилається відповідач, його робочий день становить 7 год 42 хв. (7,7 год). Отже, у відповідності до табелю № 4, наданого відповідачем, середньоденна заробітна плата відповідно становить 303,92 грн. Таким чином, позивач вважає, що при прийнятті рішення про виплату йому середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу станом на момент прийняття рішення судом слід провести розрахунок виходячи із суми середньоденної зарплати (303,92 грн.) х (кількість робочих днів прогулу від звільнення до прийняття рішення у справі). Окрім того, станом на момент звільнення зі позивачем не розрахувалися у повному обсязі, зокрема по лікарняному листку. Сума по лікарняному листку 1505,52 грн. за рахунок коштів фонду соціального страхування була зареєстрована на виплату аж 14.08.2017 р. Тобто, через 17 днів після його звільнення.

У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили його задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав та заперечив проти його задоволення, пояснивши, що ОСОБА_2 допустив прогул протягом всього робочого дня без поважних причин. Позивач у своїй позовній заяві заявляє, що цього числа йому нездоровилося, тому ним допущено невихід на роботу, як він вважає, за станом здоров'я. Однак, він не може підтвердити факту непрацездатності 11.07.2017 р., оскільки він не звертався на прийом до сімейного лікаря чи іншого лікаря з будь-якої спеціальності, не викликав лікаря додому, не викликав швидкої допомоги додому. Тому, факт допущення ОСОБА_2 прогулу без поважних причин 11.07.2017 р. не підлягає сумніву. Згідно посадової інструкції завідувача приймального відділення ОСОБА_2 був ознайомлений про обов'язок дотримання трудової дисципліни на роботі, та порядок відлучення з роботи, що здійснюється з дозволу заступника головного лікаря з медичної частини, якому він безпосередньо підпорядкований, або головного лікаря. ОСОБА_2 не виконав вимоги посадової інструкції та правил внутрішнього трудового розпорядку.

Позивач зазначає, що він знаходився під впливом сильного психоемоційного стресу, у зв'язку із смертю партнера по грі в шахи, що позначилося на його стані здоров'я, проте цього факту він не підтверджує доказом звернення за медичною допомогою. Позивач вказує, що він є кандидат медичних наук, проте відповідно до посадової інструкції завідувача приймального відділення вчений ступінь не вимагається. Факт, зазначений позивачем, що він не притягувався до дисциплінарної відповідальності за допущення прогулів без поважних причин, не підтверджується. Наказом по лікарні №2 від 04.11.2016 р. №177-1 «Про дисциплінарне стягнення ОСОБА_2 - завідувачу приймального відділення оголошена догана за допущений прогул без поважних причин 28.10.2016 р. (враховуючи запевнення його в пояснювальній записці про недопущення в майбутньому порушень трудової дисципліни). Статут Товариства Червоного Хреста не передбачає звільнення з ініціативи адміністрації Голови первинної організації Товариства Червоного Хреста лікарні №2. Звільнення за прогул є дисциплінарним стягненням і виконано в лікарні №2 з додержанням правил, встановлених для застосування дисциплінарних стягнень: 1) лікарня №2 є правомочним органом прийняти рішення про звільнення; 2) до застосування дисциплінарного стягнення адміністрація зажадала від ОСОБА_2 письмове пояснення про порушення трудової дисципліни, яке ним подано 12.07.2017 р.; 3) адміністрацією лікарні дотримані строки для застосування дисциплінарного стягнення. Звільнення ОСОБА_2 відбулося з дотриманням вимог законодавства про працю.

Адміністрації лікарні було направлене подання профкому разом з доданими документами, зареєстроване в журналі реєстрації вихідної документації 13.07.2017 р. за №4.2.3-06/880. Засідання профкому відбувалось із дотриманням кворуму профкому та у присутності ОСОБА_2 Від адміністрації лікарні представником була юрист лікарні Балешта А. І., яка ознайомила членів профкому із доповідною запискою та актом про відсутність ОСОБА_2 на роботі 11.07.2017 р., його письмовим поясненням. ОСОБА_2 виступив на засіданні профкому. Згоду на звільнення за допущений прогул без поважних причин надали присутні члени профкому, які підписали протокол профкому та витяг. Відповідно до рішення профкому про дачу згоди на звільнення ОСОБА_2 з роботи за ст.40 п.4 КЗпП України - допущений прогул без поважних причин в лікарні виданий наказ від 28.07.2017 р. №78-ОС «Про звільнення», яким ОСОБА_2, завідувач приймального відділення 28.07.2017 р. звільнений 11.07.2017 р. за прогул без поважних причин п.4 ст.40 КЗпП України. Розрахунок проведений із ОСОБА_2 в день звільнення, виплати по тимчасовій непрацездатності проведено відповідно до перерахунку коштів на заклад відділенням Фонду соціального страхування з тимчасової непрацездатності в сумі 1 211,95 грн. з врахуванням утримань військового збору та прибуткового податку. Таким чином адміністрацією та профкомом лікарні №2 дотримані всі вимоги Кодексу законів про працю при звільненні ОСОБА_2 - завідувача приймального відділення за допущений прогул без поважних причин п.4 ст.40 КЗпП України. А тому, просять суд відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, показання свідків, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно записів у трудовій книжці ОСОБА_2 серія НОМЕР_1 від 31 жовтня 1980 року, позивач на підставі наказу №160-к від 20 жовтня 1994 року прийнятий на роботу тимчасово на посаду лікаря-терапевта Тернопільської комунальної міської лікарні №2 для надання медичної допомоги у вечірній нічний час та вихідні і святкові дні загально-лікарняного медичного персоналу, з 19 жовтня 1994 року.

21 березня 1995 року ОСОБА_2 на підставі наказу №42-к від 21 березня 1995 року призначений виконуючим обов'язки завідуючого приймальним відділенням. На посаду завідувача приймальним відділенням постійно позивач переведений 14 квітня 2003 року, відповідно до наказу №34-к від 14 квітня 2003 року.

06 липня 2004 року ОСОБА_2 присвоєно вищу категорію зі спеціальності терапія (наказ №79 від 06 липня 2004 року), 03 липня 2009 року підтверджена вища кваліфікаційна категорія зі спеціальності «терапія» (наказ №148 від 03 липня 2009 року), 31 жовтня 2014 року підтверджена вища кваліфікаційна категорія зі спеціальності «терапія» (наказ №166-к від 31 жовтня 2014 року).

28 липня 2017 року позивача звільнено за прогул без поважних причин, п.4 ст.40 КЗпП України, згідно наказу №78-ОС від 28 липня 2017 року.

Передумовою вказаного звільнення стало те, що 11 липня 2017 року в.о. головного лікаря з медичної частини ОСОБА_5 адресував головному лікарю Тернопільської комунальної міської лікарні №2 Кміта В.В. доповідну записку про те, що завідувач приймального відділення ОСОБА_2, який, згідно графіка чергувань, 11 липня 2017 року виконує обов'язки чергового лікаря відділення, відсутній на робочому місці.

Актом від 11 липня 2017 року, складеним за участі в.о. заступника головного лікаря з медичної частини ОСОБА_5, начальником відділу кадрів Білик О.М., старшою сестрою медичного відділення ОСОБА_6, підтверджено те, що завідувач приймального відділення ОСОБА_2 відсутній на роботі протягом робочого дня, з 8.00 до 16.15 год. 11 липня 2017 року. Про причину відсутності на роботі ОСОБА_2 не поставив до відома адміністрацію, на телефонні дзвінки не відповідав.

12 липня 2017 року в.о. головного лікаря з медичної частини ОСОБА_5 адресував головному лікарю Тернопільської комунальної міської лікарні №2 Кміта В.В. доповідну записку про те, що завідувач приймального відділення ОСОБА_2 відсутній на робочому місці з 08.00 год. до 10.00 год.

З вказаних підстав, 12 липня 2017 року в.о. заступником головного лікаря з медичної частини ОСОБА_5, старшою сестрою медичного відділення ОСОБА_6, начальником відділу кадрів Білик О.М. складено акт про те, що завідувач приймального відділення ОСОБА_2 відсутній на роботі з 08.00 год. по 10.00 год. 12 липня 2017 року. Про причину відсутності на роботі ОСОБА_2 не поставив до відома адміністрацію, на телефонні дзвінки не відповідав.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що ОСОБА_2 був відсутній на роботі 11.07.2017 р. та з 08.00 год. по 10.00 год. 12 липня 2017 року. На телефонні дзвінки не відповідав і не повідомляв про причини його відсутності на роботі.

12 липня 2017 року, з приводу викладених вище обставин, ОСОБА_2 написав пояснюючу записку в якій повідомив головного лікаря Тернопільської комунальної міської лікарні №2 Кміта В.В. про те, що 11 липня 2017 року він захворів (харчове отруєння), а тому на своє чергування вийти не зміг, організувати заміну лікаря не було можливості так як був заблокований мобільний зв'язок. Про причини його відсутності на робочому місці 12 липня 2017 року з 08.00 год. до 10.00 год. не повідомив.

З табелю обліку робочого часу співробітників приймального відділення Тернопільської комунальної міської лікарні №2 за липень 2017 року вбачається, що завідувач відділення ОСОБА_2 11 липня 2017 року не відпрацював денну норму годин, а 12 липня 2017 року відпрацював 5,12 з 7,42 денної норми годин.

У зв'язку з відсутністю на роботі позивача, відповідач звернувся з поданням №4.2.3-06/880 від 13 липня 2017 року до профспілкового комітет Тернопільської комінальної міської лікарні №2 про те, що завідувач приймального відділення ОСОБА_2 був відсутній на роботі 11 липня 2017 року протягом робочого дня, а 12 липня 2017 року з 8 год. до 10 години без поважних причин, а тому просила дати згоду на звільнення з роботи завідувача приймального відділення ОСОБА_2 за прогул без поважних причин, п.4 ст.40 КЗпП України. До вказаного подання було подано доповідну записку в.о. заступника головного лікаря з медичної частини від 11.07.2017 р., 12.07.2017 р., акти про відсутність на роботі ОСОБА_2 від 11.07.2017 р. та 12.07.2017 р., пояснююча записка ОСОБА_2 від 12.07.2017 р.

Згідно витягу з протоколу №8 засідання профспілкового комітету Тернопільської комунальної міської лікарні №2 від 27 липня 2017 року, де позивач був присутній, слідує, що предметом заслуховування було подання адміністрації Тернопільської комунальної міської лікарні №2 від 13 липня 2017 року № 4.2.3.-06/880 про дачу згоди на звільнення з роботи завідувача приймального відділення ОСОБА_2 за прогул без поважних причин. Результатом заслуховування була згода профспілкового комітету на звільнення з роботи завідувача приймального відділення ОСОБА_2 за п. 4 ст.40 КЗпП України (прогул без поважних причин).

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_5 суду пояснив, що він являється головою профкому і ним призначено засідання профкому на 27.07.2017 р. на якому було розглянуто подання адміністрації Тернопільської комунальної міської лікарні №2 і дано згоду на звільнення з роботи ОСОБА_2 за прогул без поважних причин. 13.07.2017 р. засідання профкому не було.

Посилання позивача на ті обставини, що профспілкового комітету Тернопільської комунальної міської лікарні №2 дав згоду на його звільнення на підставі інших документів, ніж тих які зазначені у наказі про його звільнення, спростовується матеріалами справи та показами свідка ОСОБА_5

28 липня 2017 року наказом головного лікаря Тернопільської комунальної міської лікарні №2 Кміти В.В., ОСОБА_2, завідувача приймального відділення, звільнено 28 липня 2017 року за прогул без поважних причин 11 липня 2017 року, п.4 ст.40 КЗпП України. Бухгалтерію лікувального закладу зобов'язано провести повний розрахунок та виплатити позивачу компенсацію за невикористану щорічну відпустку за період роботи з 16 вересня 2013 року по 15 вересня 2014 року тривалістю 3,0 календарних дні та за період роботи 16 вересня 2016 року по 28 липня 2017 року тривалістю 9,76 календарних дні.

01 серпня 2017 року Тернопільська комунальна міська лікарня №2 на звернення ОСОБА_9 щодо перебування її чоловіка ОСОБА_2 у трудових відносинах з цим лікувальним закладом надіслала до Управління охорони здоров'я облдержадміністрації листа №4.2.3-06/964 від 01 серпня 2017 року. З його змісту вбачається, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, працював у лікарні №2 на посадах: лікаря приймального відділення з 14 жовтня 1994 року, завідувача цього ж відділення з 21 березня 1995 року. 11 липня 2017 року ОСОБА_2 був відсутній на роботі повний робочий день, про причини відсутності адміністрацію лікарні №2 не повідомив, на телефонні дзвінки не відповідав. Про факт відсутності ОСОБА_2 на роботі складений акт від 11 липня 2017 року. При виході на роботу ОСОБА_2 оправдовую чого документа про причини відсутності не пред'явив. На подання адміністрації лікарні №2 від 13 липня 2017 року №880 профспілковий комітет 27 липня 2017 року дав згоду на звільнення з роботи ОСОБА_2 Наказом від 28 липня 2017 року №78-ОС ОСОБА_2 звільнений з роботи за ст.40 п.4КЗпП України - допущений прогул без поважних причин. Аналогічний проступок - прогул без поважних причин ОСОБА_2 був допущений 28 жовтня 2016 року. Враховуючи запевнення його в пояснюючій записці про недопущення в майбутньому порушень трудової дисципліни, адміністрація лікарні №2 обмежилась оголошенням догани (наказ від 04 листопада 2016 року №177-1). Факт пропозиції грошових коштів ОСОБА_2 не підтверджується.

Відповідно до п.4 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

В п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» (з наступними змінами), роз'яснено, що при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст.40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Таким чином, крім встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення з роботи є встановлення поважності причин відсутності.

Законодавством не визначено переліку обставин, за наявності яких прогул вважається вчиненим з поважних причин. Тому вирішуючи питання про поважність причин відсутності працівника на роботі звільненого за п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України, суд повинен виходити з конкретних обставин і враховувати будь-які докази із числа передбачених ст.76 ЦПК України.

Звільнення за прогул є дисциплінарним стягненням і повинно здійснюватися із додержанням правил, встановлених для застосування дисциплінарних стягнень. Статті 147 та 149 КЗпП України надають право обирати вид стягнення, яке підлягає застосуванню до працівника, який допустив прогул - догану або звільнення. При цьому необхідно враховувати наступні обставини: 1) ступінь тяжкості вчиненого проступку; 2) заподіяну порушенням шкоду; 3) обставини, за яких вчинено прогул; 4) попередній досвід роботи працівника.

Відповідно до ст.148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення і не пізніше шести місяців з дня вчинення проступку - останнього дня прогулу.

Якщо працівник вчинив прогул, а після прогулу знову приступив до роботи, і на дату видання наказу про звільнення продовжує працювати, дата звільнення визначається таким чином, щоб у день звільнення (останній день роботи), відповідно до вимог ст.116 КЗпП України, з працівником був проведений повний розрахунок та видана належним чином оформлена трудова книжка.

Судом встановлено, що позивача звільнено з роботи за прогул 28 липня 2017 року з дотриманням процедури, встановленої законом. Зокрема, факт прогулу позивача засвідчено доповідною запискою в.о. головного лікаря з медичної частини ОСОБА_5 від 11 липня 2017 року, та актом, який складено 11 липня 2017 року за участі в.о. заступника головного лікаря з медичної частини ОСОБА_5, начальником відділу кадрів Білик О.М., старшою сестрою медичного відділення ОСОБА_6 Тернопільської комунальної міської лікарні №2. Допитані в якості свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 підтвердили відсутність ОСОБА_2 на роботі впродовж робочого дня - 11 липня 2017 року. Також, про факт невиходу на роботу позивача 11 липня 2017 року свідчать відомості, внесені в табель обліку робочого часу співробітників приймального відділення Тернопільської комунальної міської лікарні №2 за липень 2017 року. Оскільки ОСОБА_2 28 жовтня 2016 року вчинив аналогічний проступок - прогул без поважних причин, що характеризує його попередній досвід, як працівника, та з приводу якого йому було оголошено догану, адміністрація Тернопільської комунальної міської лікарні №2 звернулася до профспілкового комітету, який надав згоду на звільнення з роботи завідувача приймального відділення ОСОБА_2 за п.4 ст.40 КЗпП України.

Наведене свідчить про те, що в роботодавця були законні підстави для звільнення позивача про що надав суду належні та допустимі докази винного вчинення працівником ОСОБА_2 дисциплінарного проступку, що відповідає змісту ч.2 п.b ст. 9 Конвенції МОП №158 про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 року (тягар доведення наявності законної підстави для звільнення лежить на роботодавцеві).

Щодо поважності причин відсутності позивача на робочому місці 11 липня 2017 року, суд виходить з того, що ОСОБА_2 не довів суду наявності таких обставин. Зокрема в пояснюючій записці від 12 липня 2017 року останній зазначив, що 11 липня 2017 року він захворів (харчове отруєння), а тому на своє чергування вийти не зміг, організувати заміну лікаря не було можливості так як був заблокований мобільний зв'язок. Водночас такі пояснення не підтверджені будь-якими належними та допустимими доказами.

Зокрема, довідкою лікувального закладу про те, що хвороба ОСОБА_2 дійсно перешкоджала йому виконувати свої професійні обов'язки, чи інформацією від оператора мобільного зв'язку, який обслуговує позивача, про те, що 11 липня 2017 року йому з певних причин було заблоковано мобільний зв'язок, а тому він не мав можливості повідомити адміністрацію лікувального закладу, де працює, про свій невихід на роботу. Також позивачем не було підтверджено наявністю в нього харчового отруєння.

Відповідно до запиту на інформацію Тернопільська комунальна міська лікарня №2 видала позивачу довідку №4.2.3-06/1076 від 30 серпня 2017 року в якій зазначено про те, що на день звільнення (28 липня 2017 року) ОСОБА_2 було оплачено: 74 год. 30 хв. згідно табелю за липень в сумі 2940,37 грн.; 12,76 календарних дні компенсації відпустки в сумі 2557,23 грн.; 5 днів лікарняного листа за кошти організації в сумі 940,95 грн. сума по лікарняному листу 1505,52 грн. за рахунок коштів Фонду соціального страхування була зареєстрована на виплату 14 серпня 2017 року (вихідний №4.2.3-06/1006).

З довідки від 2017 року без номера та дати, виданої головним бухгалтером Тернопільської комунальної міської лікарні №2, лікарняний лист АДБ №829073, виданий ОСОБА_2 за рахунок коштів Фонду соціального страхування в період з 19 липня 2017 року по 26 липня 2017 року нарахований в сумі 1505,52 грн., з якої було утримано військовий збір в сумі 22,58 грн. та прибутковий податок 270,99 грн. Після здійснення утримань до видачі працівникові - 1211,95 грн.

Вказана довідка підтверджена розрахунком за липень 2017 року стосовно працівника ОСОБА_2 (табельний №113001).

Врахувавши вищевказані обставини справи та вимоги закону, суд вважає, що позивач був звільнений з роботи відповідачем з дотриманням вимог чинного трудового законодавства, а тому відмовляє у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Тернопільської комунальної міської лікарні № 2 про визнання рішення неправомірним, скасування наказу, зобов'язання внести зміни в трудову книжку, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, у зв'язку з їх безпідставністю.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 206, 258-268, 273, 352-355Цивільного процесуального кодексу України, -

В И Р І Ш И В :

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до комунального некомерційного підприємства «Тернопільська комунальна міська лікарня №2» про визнання рішення неправомірним, скасування наказу, зобов'язання внести зміни в трудову книжку, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Тернопільської області або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст рішення суду складено 02 лютого 2018 року.

Головуючий суддяО. М. Вийванко