П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2018 року м. Київ

Справа № 22-1404 Головуючий у1-й інстанції - Колдіна О.О.

Унікальний №752/16406/17 Доповідач - Пікуль А.А.

Апеляційний суд міста Києва. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Пікуль А.А.

суддів Гаращенка Д.Р.

НевідомоїТ.О.

розглянувши в порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в інтересах фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 2 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_5 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про стягнення неустойки за час затримки усунення недоліків у роботі (послузі),-

в с т а н о в и л а:

У серпні 2017 року ОСОБА_5 пред'явила в суд позов до ФОП ОСОБА_4 про стягнення неустойки за затримку усунення недоліків меблів виготовлених відповідачем за Договором від 4 травня 2016 року у розмірі 60 480 грн. відповідно до положень Закону України "Про захист прав споживачів".

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 4 травня 2016 року між сторонами укладено Договір № б/н про надання послуг з виготовлення, поставки та монтажу меблів на замовлення. Свої зобов'язання за договором позивач виконала - оплатила вартість замовлення. 15 липня 2017 року представники відповідача здійснили поставку меблів і 16 липня 2017 року розпочався їх монтаж, під час якого було виявлено відсутність деяких матеріалів, виявлені недоліки у виготовлених меблях.

У строк, встановлений Законом України "Про захист прав споживачів", такі недоліки усунуті не були, відсутні матеріали не доставлені.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 2 листопада 2017 року позовні вимоги задоволено.

Суд стягнув з ФОП ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 пеню за затримку усунення недоліків меблів, придбаних за Договором № б/н від 4 травня 2016 року в розмірі 60480 гривень, а також вирішив питання розподілу судових витрат між сторонами.

Не погодившись з рішенням суду, ФОП ОСОБА_4 через свого представника, ОСОБА_3, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог у повному обсязі (а.с.92-96).

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_5 вказала наступне. Апеляційна скарга містить неправдиві твердження про виконання відповідачем умов договору в повному обсязі, що суперечить дійсним обставинам справи. Пеня нарахована та пред'явлена до стягнення обґрунтовано, як це передбачено Законом України "Про захист прав споживачів". Доводи відповідача про сплив позовної давності не відповідають обставинам справи та не ґрунтуються на нормах матеріального права, заява про застосування позовної давності під час розгляду справи у районному суді не подавалась, відтак апеляційна скарга не підлягає задоволенню (а.с.116-118).

Відповідно до ч.6 ст. 147 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Підпунктом 8) п. 1 Розділу XIII " Перехідні положення" ЦПК України (в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017) установлено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

За правилами ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга ОСОБА_3 в інтересах ФОП ОСОБА_4 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 2 листопада 2017 року розглядається апеляційним судом у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді Пікуль А.А., з'ясувавши обставини справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

При ухваленні рішення суд першої інстанції вважав встановленими наступні обставини.

4 травня 2016 року між ОСОБА_5 та ФОП ОСОБА_4 укладено Договір № б/н про надання послуг з виготовлення та поставки меблів на замовлення, за яким відповідач зобов'язується виготовити та поставити меблі за завданням замовника та виконати монтаж меблів в дитячій кімнаті: шафа купе, стелажі 3 штуки, стіл з тумбою, ліжко.

Згідно з п.4.1 Договору загальна вартість виготовлення меблів, поставки меблів та їх монтажу складає 67 200 грн.

Сторони погодили порядок внесення коштів за виконання робіт з виготовлення, поставки меблів та їх монтажу, визначивши, що у момент підписання даного Договору замовник сплачує виконавцю суму оплати в розмірі 7540 грн. Наступна частина в розмірі 39500 грн. (п.4.2.2) сплачується не пізніше 12 травня 2016 року, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок виконавця.

Крім того, в момент поставки меблів, замовник сплачує виконавцю залишок 20% вартості меблів у розмірі 5440 грн., а решта - 6720 грн., сплачується після монтажу меблів.

Позивачем належним чином виконано умови Договору від 4 травня 2016 року та сплачено відповідачу 60480 грн., а саме: 7540 грн. сплачено 4 травня 2016 року; 39500 грн. сплачено 17 травня 2016 року. Крім того, 13440 грн. було сплачено позивачем при доставці меблів 15 липня 2016 року.

У відповідності до п.3.1 Договору відповідач зобов'язався поставити меблі до квартири не пізніше шести тижнів з моменту остаточного заміру або з моменту надання креслень завірених підписом, але в будь-якому випадку Виконавець приступає до виконання робіт після оплати коштів, як зазначено п.4.2.2. Договору.

Позивачем 17 травня 2016 року здійснено оплату коштів, на виконання умов договору, а тому з цієї дати відраховується термін для виконання робіт, визначений в Договорі.

З урахуванням дати сплати позивачем коштів за виконання робіт на підставі укладеного між сторонами Договору та умов Договору, якими встановлені строки для виконання цих робіт, відповідач був зобов'язаний не пізніше 27 червня 2016 року поставити замовлені меблі до квартири позивача і здійснити їх монтаж.

Меблі були доставлені відповідачем до квартири позивача 15 липня 2016 року, про що сторонами складено Акт виконаних робіт.

Згідно із зазначеним Актом при здійснені монтажу меблів виявлено: відсутність матеріалів (фасад шафи купе зі склом, розсувна система квадро браш нікель - комплект); шафа купе не відповідає затвердженому проекту візуалізації та креслення; стелажі 3 штуки мають дефекти у вигляді зазорів між стіною та стінками до 3 см, полиці стелажів мають виступи, щілини і деформації від 2 до 5 мм. Один стелаж взагалі неможливо змонтувати у зв'язку з помилками в замірах, деталі стелажів мають пошкодження; встановити наявність дефектів ліжка та столу з тумбою неможливо, оскільки вони не змонтовані взагалі.

Виявлені недоліки були зафіксовані фотознімками.

Зазначені обставини були встановлені в ході розгляду даної справи, а також встановлені рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 23 січня 2017 року та рішенням Апеляційного суду м. Києва від 24 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ФОП ОСОБА_4 про захист прав споживача, згідно з якими з відповідача на користь позивача стягнуто пеню за порушення строків виготовлення і доставки меблів на 18 днів в розмірі 6720 грн., а також зобов'язано ФОП ОСОБА_4 безоплатно усунути недоліки меблів у власному виробничому приміщенні, які виготовлялися на замовлення позивача.

Позивач 20 липня 2017 року та 28 липня 2017 року направила на адресу відповідача письмові претензії щодо усунення недоліків у виконаних роботах, яку відповідач отримав за електронною адресою, що передбачено умовами укладеного між сторонами Договору.

Крім того, відповідач отримав письмову претензію за поштовою адресою 1 серпня 2017 року, що підтверджується поштовим повідомленням про її вручення.

На момент розгляду справи з боку відповідача суду не надано доказів щодо вчинення дій і усунення недоліків у виготовлених меблях.

На момент звернення до суду строк затримки виконання вимог споживання про усунення недоліків становить 364 дні.

Сума пені становить 1% від вартості сплаченого товару, що складає 604 грн. 80 коп., тобто загальна сума неустойки за весь час невиконання зобов'язань складає 220147 грн. 20 коп.

Позивач скористалась своїм правом і на підставі ч.3 ст.551 ЦК України зменшила суму пені, яку просить стягнути з відповідача, пред'явивши вимоги про стягнення неустойки в розмірі, що становить суму сплачених коштів за договором - 60480 гривень.

За встановлених обставин, керуючись положеннями ст. 8 Закону України "Про захист прав споживачів", районний суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі, оскільки відповідач не надала суду доказів щодо виконання робіт, спрямованих на усунення недоліків у виготовлених меблях за Договором № б/н від 04.05.2016 р., укладеного між сторонами.

На підставі наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, судом апеляційної інстанції встановлено наступне.

Заявляючи позовні вимоги про стягнення пені за час затримки усунення недоліків меблів (у роботі/послузі з виготовлення та поставки меблів на замовлення) у розмірі 60480 грн. позивач обґрунтувала їх фактом затримки усунення недоліків та правом на неустойку, передбаченим ст. 8 Закону України "Про захист прав споживачів".

Однак указаною статтею цього Закону передбачені права споживача у разі придбання ним товару неналежної якості.

Водночас, у даному випадку правовідносини сторін випливають не з договору купівлі-продажу товару, а з договору про надання послуг з виготовлення та поставки меблів на замовлення (а.с.6-7), тому положення ст. 8 Закону України "Про захист прав споживачів" не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.

Права споживача у разі порушення умов договору про виконання робіт (надання послуг) урегульовані положеннями ст.10 Закону України "Про захист прав споживачів".

Відповідно до положень указаної статті споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Якщо значну частину обсягу послуги чи робіт (понад сімдесят відсотків загального обсягу) вже було виконано, споживач має право розірвати договір лише стосовно частини послуги або робіт, що залишилася.

Якщо під час виконання робіт (надання послуг) стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця згідно з умовами договору, споживач має право призначити виконавцю відповідний строк для усунення недоліків, а в разі невиконання цієї вимоги у визначений строк - розірвати договір і вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення недоліків третій особі за рахунок виконавця.

У разі виявлення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) споживач має право на свій вибір вимагати: 1) безоплатного усунення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) у розумний строк; 2) відповідного зменшення ціни виконаної роботи (наданої послуги); 3) безоплатного виготовлення іншої речі з такого ж матеріалу і такої ж якості чи повторного виконання роботи; 4) відшкодування завданих йому збитків з усуненням недоліків виконаної роботи (наданої послуги) своїми силами чи із залученням третьої особи; 5) реалізації інших прав, що передбачені чинним законодавством на день укладення відповідного договору. Зазначені вимоги підлягають задоволенню у разі виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) або під час її виконання (надання), а в разі неможливості виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) - протягом гарантійного чи іншого строку, встановленого договором, чи протягом двох років з дня прийняття виконаної роботи (наданої послуги) у разі відсутності гарантійного чи іншого строку, встановленого законодавством або договором.

За наявності у роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків. Якщо істотні недоліки було виявлено в роботі (послузі), виконаній з матеріалу споживача, споживач має право вимагати на свій вибір або виконання її з такого ж матеріалу виконавця, або розірвання договору і відшкодування збитків. Зазначені вимоги можуть бути пред'явлені споживачем протягом строків, передбачених нормативно-правовими актами та нормативними документами, умовами договору, а в разі відсутності таких строків - протягом десяти років.

У разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов'язання, не звільняє його від виконання зобов'язання в натурі.

Виконавець не несе відповідальності за невиконання, прострочення виконання або інше неналежне виконання зобов'язання та недоліки у виконаних роботах або наданих послугах, якщо доведе, що вони виникли з вини самого споживача чи внаслідок дії непереборної сили.

Таким чином, стаття 10 Закону України "Про захист прав споживачів", на відміну від положень ст. 8 цього Закону, не передбачає стягнення неустойки за кожен день затримки усунення недоліків у виконаній роботі.

Виходячи з положень ч.1 ст. 548 ЦК України неустойка (штраф, пеня) підлягає стягненню, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно з п. 8.7. Договору у випадку, якщо у деталях меблів є суттєві дефекти, що ускладнює використання меблів за їх функціональним призначенням, замовник може вимагати усунення таких дефектів чи може вимагати знижку, розмір якої визначає виконавець в межах 10% ціни меблів, встановленої у п. 4.1. цього Договору, про що зазначається у акті приймання-передачі.

Відповідно до положень укладеного між сторонами договору після поставки меблів на об'єкт обов'язки виконавця вважаються виконаними в повному обсязі (п. 6.7 Договору).

З наявного у матеріалах справи Акту виконаних робіт від 15 липня 2016 року убачається, що згідно із договором про надання послуг щодо виготовлення та поставки меблів від 4 травня 2016 року виконавець надав, а замовник прийняв згідно даного акту послуги: виготовлення меблів за замовленням замовника (згідно п. 1.1. Договору); поставка меблів (згідно Договору) на об'єкт, вказаний у п.1.2 Договору (а.с.9).

Пеня за 18 днів прострочення виконання умов договору з виготовлення та поставки меблів на замовлення у розмірі 6 720 грн. стягнута рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 23 січня 2017 року (виправлення до якого внесені ухвалою цього суду від 8 травня 2017 року), залишеним без змін у цій частині рішенням Апеляційного суду м. Києва від 24 липня 2017 року.

Додатковим рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 27 січня 2017 року суд зобов'язав ОСОБА_4 безоплатно усунути недоліки меблів, які були поставлені до квартири ОСОБА_5 на виконання умов договору без номера від 4 травня 2016 року, у власному приміщенні протягом десяти днів з дня набранням рішенням законної сили (а.с.53-55).

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 24 липня 2017 року зобов'язано фізичну особу-підприємця ОСОБА_4 безоплатно усунути у власному виробничому приміщенні недоліки меблів, які виготовлялися на замовлення ОСОБА_5 (а.с.56-67).

При цьому, діючи на власний розсуд, позивач у липні 2016 року направила відповідачу претензію щодо розірвання договору у зв'язку з його неналежним виконанням, яке підтверджується актом виявлених недоліків та дефектів під час монтажу меблів від 4 травня 2016 року (а.с.29-33).

Крім того, з письмових пояснень відповідача убачається, що 11 листопада 2017 року ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва у справі № 752/21694/17 відкрите провадження за позовом ОСОБА_5 про розірвання договору про надання послуг з виготовлення та поставки меблів та повернення сплаченої за товар грошової суми.

Виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства суд не може встановлювати наявність чи відсутність порушення права без звернення особи, поданого відповідно до вимог процесуального закону.

Ураховуючи викладене, правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача пені за затримку усунення недоліків меблів відсутні, а висновки районного суду щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог не відповідають обставинам справи та положенням ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів", якими регулюються спірні правовідносини.

За правилом ч.4 ст.367 ЦПК суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень ч.2 ст. 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи викладене у контексті положень ст.376 ЦПК України, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність підстав скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Керуючись ст. ст. 367-368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 2 листопада 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складений 22 лютого 2018 року.

Головуючий: А.А. Пікуль

Судді: Д.Р. Гаращенко

Т.О. Невідома