Номер справи 220/1380/18
Номер провадження № 2/220/495/18
02 листопада 2018 року смт.Велика Новосілка Донецької області
Великоновосілківський районний суд Донецької області у складі:
Головуючого судді Яненко Г.М.,
за участі секретаря Черняєвої С.П.
розглянувши матеріали справи
за позовом ОСОБА_1 (вул. Чкалова, 48, с. Старомлинівка Великоновосілківського району Донецької області)
про стягнення суми позики,
20.06.2018 року ОСОБА_1 в особі представника адвоката ОСОБА_3 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення 313000 грн. боргу та відшкодування за рахунок відповідача сплаченого судового збору.
Ухвалами від 22.06.2018 року відкрито провадження у справі, а також вжито заходів до забезпечення позову шляхом встановлення заборони ОСОБА_2 вчиняти дії щодо відчудження автомобіля.

Вимоги заявника мотивовано невиконанням відповідачем свого зобов'язання по поверненню позичених коштів.

Розгляд справи, призначений вперше на 12 липня 2018 року неодноразово відкладався, у т.ч. через неявку відповідача, неподання ним відзиву на позов.

Представник позивача подав суду заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача в якій позовні вимоги підтримав та просив про їх задоволення в повному обсязі.

Відповідач, його представник, в судове засідання жодного разу не зявився, відзив на позов не подав, про причини неявки суд неповідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином (повідомлення про вручення поштового відправлення з відміткою адресата про отримання наявні в матеріалах справи).

При даних обставинах, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін за навними в матеріалах справи доказами.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлено:

16 квітня 2016 року позивач ОСОБА_1 позичив відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 426000 грн., про що сторонами складено розписку.

Відповідно до змісту розписки, позичені кошти ОСОБА_2 зобов'язувався повернути до 01травня 2016 року.

Направлену на адресу відповідача вимогу про здійснення розрахунку ОСОБА_2 залишив без відповіді та задоволення.

Невиконання позичальником свого обов'язку по поверненню позичених коштів стало підставою для звернення позивача до суду із позовом про відновлення порушених прав в судовому порядку.

Оцінивши зібрані у справі докази, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно пункту 4 частини 3 статті 129 Конституції України, п.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлениз цим кодексом.

Згідно п.1 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

За ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання його умов сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно зі ст. 1046 та ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини другої статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов'язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 року у справі № 6-1967цс15.

Як зазначалось вище, ОСОБА_2 своє зобов'язання по поверненню позичених коштів у визначений строк виконав частково повернувши позивачу 113000 грн, при цьому залишок боргу станом на час розгляду справи в суді становить 313000 грн.

Доказів на підтвердження іншого, у т.ч. повернення позичених коштів, відповідачем не представлено.

А тому, позовні вимоги про стягнення 313000 грн. боргу є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

В порядку ст. 141 ЦПК України сплачений судовий збір відшкодовується за рахунок відповідача

керуючись ст.ст.12, 13, 81, 265, 268, 280-282 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ІПН НОМЕР_1 зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, селище Керменчик, вул. Молодогвардійців 42 на користь ОСОБА_1 ІПН НОМЕР_2 зареєстрованного за адресою: с.Старомлинівка,.вул. Чкалова, 48, Великоновосілківського району, Донецької області, суму боргу за договором позики від 16.04.2016 р. в розмірі 313000 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 ІПН НОМЕР_1 зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, селище Керменчик, вул. Молодогвардійців 42 на користь ОСОБА_1 ІПН НОМЕР_2 зареєстрованного за адресою: с.Старомлинівка,.вул. Чкалова, 48, Великоновосілківського району, Донецької області, витрати по оплаті судового збору в розмірі 3658,61 грн.,

Рішення може бути оскаржене до Донецького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Великоновосілківський районний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Г.М.Яненко