Справа № 369/7004/17 Головуючий у І інстанції Ковальчук Л. М.
Провадження № 22-ц/780/915/18 Доповідач у 2 інстанції Яворський М. А.
Категорія 49 21.02.2018

ПОСТАНОВА
Іменем України
20 лютого 2018 року м. Київ
Апеляційний суд Київської області у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Яворського М.А. (судді-доповідача), Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,
розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 грудня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька,-
ВСТАНОВИЛА:
У липні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з указаним позовом до ОСОБА_1 та відповідно до ст. 51 Конституції України, ст. ст. 202, 205 Сімейного кодексу України просив суд стягнути з відповідача аліменти на його утримання у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дати подання позову і довічно.
Свої вимоги обґрунтовував тим, що 03 серпня 1967 року він та ОСОБА_3 уклали шлюб, у якому ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_4 .
У 2016 році шлюб між ним та ОСОБА_3 розірвано.
На даний час, він проживає один у будинку за адресою АДРЕСА_1 .
Зазначає, що з 1992 року він є пенсіонером Збройних Сил України, з лютого 2001 року є інвалідом ІІ групи та потребує постійного стороннього догляду і допомоги.
Його пенсія становить 2893, 32 грн., інших джерел доходів, крім пенсії він немає. Пенсія не забезпечує мінімуму його проживання.
Крім того, він хворіє на хронічні захворювання, контроль за якими потребує постійного лікування, що потребує значних коштів.
Його єдиний син ОСОБА_1 , 1968 року народження, має постійне місце роботи та стабільне джерело доходів, допомоги йому не надає, незважаючи на його вік та матеріальний стан.
Крім того, його неодноразові прохання до відповідача щодо надання йому щомісячної грошової допомоги залишились без належного реагування.
Оскільки, у позасудовому порядку він не може вирішити питання щодо надання матеріальної допомоги з боку сина, тому змушений був звернутися з позовною заявою до суду про стягнення на свою користь аліментів з відповідача по справі.
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 грудня 2017 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 , щомісячно аліменти на утримання непрацездатного батька ОСОБА_2 , у розмірі 1/6 частини всіх видів доходу (заробітку), починаючи з 03 липня 2017 року і довічно.
Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у дохід держави у розмірі 640 грн.
Не погоджуючись із указаним рішенням суду ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове, яким повністю відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог.

Апелянт вважає рішення суду першої інстанції прийнятим із грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, без урахування усіх дійсних обставин справи, з огляду на наступне.

Твердження позивача про необхідність надання йому матеріальної допомоги, вважає такими, що не відповідають дійсності, оскільки його дохід становить 2893,32 грн., однак щомісяця він витрачає 2311 грн. на діабетичні медикаменти (попри те, що держава безкоштовно забезпечує інсуліном осіб, які його потребують, доказів відсутності такого забезпечення позивач не надав), 415 грн. на інші ліки та 1200 грн. на оплату комунальних послуг. Тобто, позивач за місяць витрачає щонайменше витрачає 3926 грн., але це не перешкоджає йому здійснювати додаткові витрати, зокрема оплачувати послуги адвоката.

Відсутність потреби позивача в утриманні та наявність у нього коштів, за рахунок яких і здійснюються додаткові витрати пояснюється тим, що ОСОБА_2 у 2014 році отримав кошти від продажу: автомобіля марки Peugeot, тип Partner, зареєстрованого на ім?я ОСОБА_3 та придбаного за кошти ОСОБА_1 ; антикварної картини ОСОБА_5 «Гастроном», 1909 року, з колекції ОСОБА_6 , яка за даними офіційного веб-сайту міжнародного аукціону Sotheby?s коштувала 200 000 фунтів стерлінгів ( 300000 доларів США).

ОСОБА_3 , перебувала на час продажу автомобіля та антикварної картини у шлюбі з ОСОБА_2 , коштів від нього не отримувала.

На підставі зазначених обставин відповідач заявляв клопотання про витребування доказів отримання позивачем коштів від продажу автомобіля та антикварної картини, дані докази мали істотне значення для вирішення спору, оскільки могли б підтвердити наявність у позивача коштів, пояснити здійснення ним додаткових витрат та підтвердити відсутність потреби у його утриманні.

Однак, судом першої інстанції було відмовлено відповідачу у задоволенні вказаного клопотання, що позбавило можливості отримати важливі докази для вирішення справи та призвело до ухвалення судом першої інстанції рішення на підставі неповно з?ясованих обставин.

Також, судом першої інстанції не враховано покази свідка колишньої дружини позивача та матері відповідача ОСОБА_3 , що позивач не займався належним вихованням сина, не надавав йому належного фінансового утримання, що свідчить про ухилення ним своїх батьківських обов?язків.

Крім того, не враховано матеріальний стан відповідача та лист із погрозами і вимаганням позивачем у свого сина 74 000 доларів США.

Представник позивача ОСОБА_7 подала до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, в якому просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Києво- Святошинського районного суду Київської області від 14 грудня 2017 року без змін.
Зазначає, що доводи апелянта є надуманими, не ґрунтуються на вимогах закону, не спростовують законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції.
Вважає, обґрунтованим висновок суду щодо стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/6 частини всіх видів доходу щомісячно, оскільки звертаючись із позовом до суду та просивши стягнути аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів доходу щомісячно, позивачу було невідомо про те, що з 01 вересня 2016 року відповідач сплачує аліменти у розмірі 5000 грн. на користь своєї матері ОСОБА_3 .
Також, вважає, що судом першої інстанції правильно застосовано норми матеріально та процесуального права.
Так, відповідно до ст. 202 СК України повнолітні діти зобов?язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують їх допомоги.
Непрацездатність ОСОБА_2 доведена належними та допустимими доказами, апелянтом не оскаржується.
Доводи відповідача про ухилення ОСОБА_2 від його батьківських обов?язків не відповідають дійсності та спростовуються показами свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .
Вважає, що судом правомірно відмовлено у задоволенні клопотання про витребування доказів, оскільки вказані докази не стосуються предмета спору, а з його самої суті не зрозуміло від кого необхідно витребовувати докази.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 є пенсіонером Збройних Сил України за вислугою років та знаходиться у відставці, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 25 квітня 2005 року, виданого Військовим комісаріатом Оболонського районного у м. Києві військового комісаріату (а.с. 9).
Згідно довідки МСЕК серії КИЕ-1 № 004474 від 07 лютого 2001 року ОСОБА_2 є інвалідом ІІ групи з 01 січня 2001 року, захворювання отримано в період проходження військової служби. Інвалідність йому встановлена безстроково (а.с. 11).
Довідкою Києво-Святошинського територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) від 22 червня 2017 року № 121 , підтверджується, що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає за адресою АДРЕСА_1 , з 01 червня 2010 року і по теперішній час перебуває на обслуговуванні у відділенні соціальної допомоги Києво-Святошинського територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) та отримує соціальні послуги догляду вдома за плату, оскільки має сина, який повинен забезпечити за ним догляд і допомогу. ОСОБА_2 є тяжко хворим інвалідом ІІ групи, який потребує постійного стороннього догляду (а.с. 12).
Згідно довідки з автоматизованої системи розрахунку пенсій Пенсійного фонду України станом на 07 березня 2017 року пенсія ОСОБА_2 з надбавками становить 2 893 грн. 32 коп.(а.с.10).
У довідці Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві Управління пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян від 30 листопада 2017 року № 14/8986 сума пенсії позивача ОСОБА_2 за період з жовтня 2016 року по листопад 2017 року становить 40 506,48 грн. (а.с.).
У довідці виконавчого комітету Личанської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 26 червня 2017 року за № 242 вказано, що ОСОБА_2 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 . За вказаною адресою ОСОБА_2 проживає та зареєстрований один (а.с.14).
З 2005 року ОСОБА_2 щорічно проходить планове лікування у Головному військовому клінічному госпіталі.
ОСОБА_2 страждає на такі хронічні захворювання, як: діабет у важкій формі, хронічний гепатит «С», ішемічна хвороба, поширений остеохондроз (після трьох операцій на хребті); двобічний коксартроз кульшових суглобів зі стійким больовим синдромом, гіпертонія, ІХС, дифузійний кардіосклероз та інші хвороби, вказані у виписних епікризах військового госпіталю.
Згідно виписних епікризів за № 9437, № 26109, № 483, 10751, виданого Національним військовим медичним клінічним центром «ГВКГ», ОСОБА_2 встановлено діагноз: ускладені катаракти обох очей, цукровий діабет 2 типу, вторинноінсулінзалежний, важка форма, стан субкомпенсації; діабетична ангіопатія судин нижніх кінцівок ІІ ст.; діабетична полінейропатія ІІ ст., сенсорно-моторна форма з переважним ураженням нижніх кінцівок; діабетична ангіопатія сітківки обох очей; церебральний атеросклероз; дисциркуляторна енцефалопатія І-ІІ ст., ІХС; дифузний кардіосклероз; СН ІІА ст.; гіпертонічна хвороба ІІ ст.; поліпозний риносинусит; сечосольовий діатез; доброякісна гіперплазія передміхурової залози ІІ-ІІІ ст.; розповсюджений остеохондроз хребта з помірним больовим синдромом, стан після вторинних оперативних втручань з приводу спинно-мозкових гриж; двобічний кокс артроз ІІ-ІІІ ст. з розгинально-привідними контрактурами кульшових суглобів та стійким больовим синдромом; лівобічний плече-лопатковий періартреїт; хронічний вірусний гепатит С з незначним порушенням функції печінки; ожиріння ІІ ст., аліментарно-конституційного ґенезу; правобічний деформуючий остеоартроз ІІІ-ІV ст. правого кульшового суглобу з розгинально-привідною контрактурою, вкорочення правої нижньої кінцівки на 5 см. та стійким больовим синдромом (а.с.32 -40).
У довідці з виписних епікризів Національного військо-медичного клінічного госпіталю «ГВКГ» від 07 грудня 2017 року зазначено про те, що хворий ОСОБА_2 , 1946 року народження, пенсіонер МО України, інвалід ІІ групи, знаходиться на обліку у «ГВКГ» та амбулаторії загальної практики сімейної медицини. Хворий ОСОБА_2 проходить лікування хронічних хвороб відповідно до виписки з медичної картки амбулаторії.
Позивач ОСОБА_2 має повнолітнього працездатного сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 , виданого Солом`янським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві (а.с. 44).
Згідно довідки Державної податкової інспекції у Солом`янському районі Головного управління ДФС у м. Києві № 9/26-58-08-02-08 від 25 вересня 2017 року, вбачається, що ОСОБА_1 за місцем роботи ДВНЗ КНЕУ ім. В. Гетьмана в період з 01 січня 2016 року по 30 червня 2017 року отримав заробітну плату, яка в середньому становить 13 050 грн.(а.с. 105-106).
Вирішуючи вказаний спір суд першої інстанції мотивував свій висновок тим, що позивач ОСОБА_2 дійсно потребує матеріальної допомоги, а відповідач ОСОБА_1 має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання свого непрацездатного батька у розмірі 1/6 частини всіх видів доходу (заробітку) довічно.
Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Згідно із ч. 1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.
Відповідно до ст. 205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.
Згідно із роз`ясненнями, викладеними у п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК України ), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст. 204 СК України).
Таким чином, право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи.
Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_2 є не працездатним військовим пенсіонером, що підтверджується посвідченням (а.с.9).
Також, ОСОБА_2 є інвалідом ІІ групи з 01 січня 2001 року, захворювання отримано в період проходження військової служби. Інвалідність йому встановлена безстроково (а.с. 11).
Таким чином, одна із умов на підставі якої виникає право на отримання аліментів позивачем доведена.
За таких обставин вирішального значення набуває доведення факту потреби у матеріальній допомозі.
Відповідно до ст. 46 Конституції України кожному громадянину України держава має забезпечити рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження (ч.3 ст. 4 вказаного Закону).

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2017 року - 1544 гривні, з 1 травня - 1624 гривні, з 1 грудня - 1700 гривень, а прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2017 року - 1247 гривень, з 1 травня - 1312 гривень, з 1 грудня - 1373 гривні.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 отримує пенсію, як військовий пенсіонер у розмірі 2893,32 грн., що підтверджується розрахунком наданим Пенсійним фондом України (а.с.10).

Таким чином, ОСОБА_2 отримує пенсію у розмірі, яка значно перевищює розмір прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць, у тому числі і для осіб, які втратили працездатність.

З наданих позивачем доказів не вбачається, що його пенсія не забезпечує йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Між тим, суд першої інстанції, стягуючи з ОСОБА_1 аліменти на утримання непрацездатного батька ОСОБА_2 , вказані норми закону і обставини не врахував, а його висновок про те, що ОСОБА_2 дійсно потребує матеріальної допомоги, так як його син має можливість надавати таку матеріальну допомогу, не є обгрунтованими.
Посилання позивача на те, що він за станом свого здоров`я потребує додаткових витрат на лікування та на придбання лікарських засобів, не може бути підставою для залишення рішення суду в силі, оскільки з матеріалів справи вбачається, що він звернувся до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька за ст.202, 205 СК України.

Однак, відповідно до ст. 203 Сімейного кодексу України, дочка, син крім сплати аліментів зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю.
Статтею 206 СК України передбачено, що у виняткових випадках, якщо мати, батько є тяжко хворими, інвалідами, а дитина (стаття 6 цього Кодексу) має достатній дохід (заробіток), суд може постановити рішення про стягнення з неї одноразово або протягом певного строку коштів на покриття витрат, пов`язаних з лікуванням та доглядом за ними.

Позивач до суду з підстав передбачених ст. 203, 206 СК України не звертався, тому і позовні вимоги ОСОБА_2 щодо стягнення з відповідача аліментів на лікування за позовними вимогами у даній справі не підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням постанови про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, колегія суддів враховує, що позивач у справі ОСОБА_2 є інвалідом ІІ групи, що підтверджується відповідною довідкою та посвідченням, а тому відповідно до п.9 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» він є звільненим від сплати судового збору під час розгляду справ в усіх судових інстанціях.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України ( ч 6 ст. 141 ЦПК України).

Таким чином, сплачений ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 960 грн. за подання до суду апеляційної скарги слід компенсувати за рахунок держави в порядку визначеному постановою Кабінету Міністрів України «Про граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» від 27 квітня 2006 року № 590.
Керуючись ст. 46 Конституції України, ст. 1, 4 Закону України «Про прожитковий мінімум», ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік», ст. 202, 205 СК України, ст. ст. 7, 141, 368, 369, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України,-
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити повністю.
Рішення Києво - Святошинського районного суду Київської області від 14 грудня 2017 року скасувати та ухвалити у вказаній справі постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька відмовити.
Судовий збір компенсувати за рахунок держави.
Постанова касаційному оскарженню не підлягає.

____________ _____________ ____________
М.А. Яворський Т.Ц. Кашперська В.О. Фінагеєв