П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2018 року м. Маріуполь

Єдиний унікальний номер 263/11648/16-ц

Головуючий у 1 інстанції Томілін О.М.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого Кочегарової Л.М.,

суддів: Попової С.А., Ткаченко Т.Б.,

секретар Герасимова Г.Є.,

розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1, яка діє в інтересах комунального закладу охорони здоров'я «Донецьке обласне бюро судово - медичної експертизи», на рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 31 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до комунального закладу охорони здоров'я «Донецьке обласне бюро судово - медичної експертизи» про визнання незаконним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності,

в с т а н о в и л а:

14 вересня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до комунального закладу охорони здоров'я «Донецьке обласне бюро судово-медичної експертизи» (далі КЗОЗ «Донецьке обласне бюро СМЕ») про визнання незаконним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності. Посилався на те, що наказом в.о. начальника бюро СМЕ ОСОБА_3 №50 від 17 серпня 2016 року він притягнутий до дисциплінарної відповідальності та йому оголошена догана. Наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності вважає незаконним, оскільки йому не було надано можливості надати пояснення, а у тексті наказу не міститься вказівка, в чому саме полягає невиконання його обов'язків з прибирання приміщення СМЕ, немає дати вчинення ним проступку, дати його виявлення тощо. Крім того, наказ було видано в період його відпустки, чим також були порушені його права. Уточнюючи позовні вимоги, просив визнати незаконним та скасувати наказ №50 від 17 серпня 2016 року, а оскільки 06 лютого 2017 року відповідачем було видано наказ №7 «Про внесення доповнень до наказу №50 від 17 серпня 2016 року», згідно з яким 1,2, та 3 речення описової частини наказу змінені на іншу редакцію, позивач також просив визнати незаконним та скасувати і цей наказ, посилаючись на порушення норм ст.ст.148,149 КЗпП України, зокрема, щодо порушення одномісячного строку для притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 31 жовтня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Наказ в.о. начальника КЗОЗ «Донецьке обласне бюро СМЕ» ОСОБА_3 №50 від 17 серпня 2016 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності молодших медичних сестер Маріупольського відділення СМЕ ОСОБА_2 та ОСОБА_4» та наказ в.о. начальника КЗОЗ «Донецьке обласне бюро СМЕ» ОСОБА_3 №7 від 06 лютого 2017 року «Про внесення доповнень до наказу №50 від 17 серпня 2016 року» - визнано незаконними в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_2 В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з КЗОЗ «Донецьке обласне бюро СМЕ» на користь ОСОБА_2 судові витрати: 551,21 грн. судового збору; 2000 грн. - витрати на правову допомогу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, яка діє в інтересах КЗОЗ «Донецьке обласне бюро СМЕ», просить рішення суду скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в повному обсязі, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зокрема вказує, що суд не вправі був розглядати уточнені позовні вимоги позивача; що відсутній предмет спору, оскільки відповідач достроково зняв дисциплінарне стягнення з ОСОБА_2; рішення суду про відшкодування позивачу витрат на правову допомогу є необґрунтованим.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України апеляційний суд розглянув справу у відсутності представника відповідача ОСОБА_1, яка належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення проти апеляційної скарги ОСОБА_2 та адвоката Басівського В.О., дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Відповідно ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 працює з 01 грудня 2010 року молодшою медичною сестрою моргу Маріупольського відділення СМЕ. У зв'язку з реорганізацією відповідача на даний час він є молодшою медичною сестрою відділу СМЕ трупів КЗОЗ «Донецьке обласне бюро СМЕ».

З 15 серпня 2016 року ОСОБА_2 знаходився у щорічній плановій відпустці.

Наказом в.о. начальника КЗОЗ «Донецьке обласне бюро СМЕ» ОСОБА_3 №50 від 17 серпня 2016 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності молодших медичних сестер Маріупольського відділення СМЕ ОСОБА_2 та ОСОБА_4» за неналежне виконання своїх посадових обов'язків молодшій медичній сестрі Маріупольського відділення СМЕ ОСОБА_2 оголошено догану (а.с.8,41).

Наказом №7 від 06 лютого 2017 року наказ №50 від 17 серпня 2016 року змінено. Вказано, що підставою для оголошення догани ОСОБА_2 були рапорти зав. СМЕ ОСОБА_6 про неналежне виконання ним своїх функціональних обов'язків 15 червня 2016 року, 25 червня 2016 року, 29 липня 2016 року, а також доповідні записки ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 Неналежне виконання посадових обов'язків у вказані дні полягає у відмові утримувати приміщення відділення в належному санітарному стані, проводити генеральне прибирання приміщення та холодильних камер, що передбачено посадовою інструкцією молодшої медсестри.

28 березня 2017 року за наказом №18 достроково знято з ОСОБА_2 догану, оголошену наказом від 17 серпня 2016 року №50 (а.с.127).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не встановлено конкретних фактів порушення трудової дисципліни саме з боку позивача; в наказі не зазначено, в чому полягає порушення працівником посадової інструкції, з посиланням на відповідні норми посадової інструкції; відповідачем порушено строки притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності за дії, що мали місце у червні 2016 року.

З висновками суду не можна не погодитися.

Згідно зі ст. 139 КЗпП України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудовій і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника з яким укладено трудовий договір.

Відповідно до ст. 140 КЗпП України трудова дисципліна на підприємствах, в установах, організаціях забезпечується створенням необхідних організаційних та економічних умов для нормальної високопродуктивної роботи, свідомим ставленням до праці, методами переконання, виховання, а також заохочення та сумлінну працю. У трудових колективах створюється обстановка нетерпимості до порушень трудової дисципліни, суворої товариської вимогливості до працівників, які несумлінно виконують трудові обов'язки. Щодо окремих несумлінних працівників застосовуються в необхідних випадках заходи дисциплінарного і громадського впливу.

За порушення трудової дисципліни, як визначено в статті 147 КЗпП України, до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.

Згідно законодавству України підставою для застосування дисциплінарного стягнення є дисциплінарний проступок, під котрим розуміється протиправне, винне невиконання чи належне виконання працівників своїх обов'язків, що випливають із нормативно - правових та інших актів у сфері праці, колективного і трудового договорів. Необхідною умовою для накладання стягнення є вина працівника, наявність якої має бути обов'язково доведена роботодавцем.

Зі справи вбачається, що посадові обов'язки молодшої медичної сестри відділення СМЕ передбачені Посадовою інструкцією від 17 березня 2015 року, відповідно до якої молодша медична сестра: утримує інструментарій в робочому стані (п.2.2), утримує приміщення відділення в належному санітарно-гігієнічному стані, проводить дезінфекцію (п.2.3), підтримує порядок та чистоту приміщень, в яких зберігаються речові докази (п.2.9), проводить щоденне вологе прибирання приміщень відділення відповідно до санітарного режиму закладу (п.2.11), підтримує чистоту та прибирає закріплену за відділенням територію навкруги приміщення, дотримується правил внутрішнього трудового розпорядку, санітарно-протиепідемічного режиму, правил техніки безпеки, охорони праці (п.2.12), пере білизну, якою користуються співробітники під час роботи у відділенні (п.2.13) та інше. (а.с.35-37).

Згідно ст.148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Зі змісту наказу № 50 від 17 серпня 2016 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності молодших сестер Маріупольського відділення судово-медичної експертизи ОСОБА_2 та ОСОБА_4» вбачається, що підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності слугував рапорт завідуючого Маріупольським відділенням СМЕ ОСОБА_6, пояснення експерта ОСОБА_11, молодших медичних сестер ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про невиконання обов'язків, пов'язаних з прибиранням приміщень та недбалим ставленням до своїх посадових обов'язків ОСОБА_2

Наведений наказ не містив відомостей про те, коли саме позивач допустив порушення трудової дисципліни, що слугували підставою для притягнення його до дисциплінарної відповідальності.

Правилами статті 149 КЗпП України встановлено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен витребувати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчинення проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

З наказом № 50 від 17 серпня 2016 року «Про дисциплінарне стягнення» ОСОБА_2 було ознайомлено 19 серпня 2016 року, але письмові пояснення у позивача витребувані не були.

Згідно рапорту завідуючого СМЕ ОСОБА_6 10 червня 2016 року до відділення прибув працівник поліції з приводу скарги позивача до губернатора Донецької області та директора департаменту охорони здоров'я. В цей день, до початку робочого дня, завідуючим СМЕ була проведена перевірка, в ході якої з'ясувалося, що секційна, де працює ОСОБА_2 не прибрана, матеріал, яким закриті радіатори забруднені, на підвіконнях ганчірки, сміття, столи брудні. Зауваження щодо роботи ОСОБА_2 мав також 11червня 2016 року, 25 червня 2016 року та 29 липня 2016 року (а.с.44-50).

З довідки перевірки від 16 серпня 2016 року вбачається, що керівництвом СМЕ було проведено перевірку даних, наведених у рапортах завідувача Маріупольського відділення СМЕ ОСОБА_6 від 13 червня 2016 року, 25 червня 2016 року, 30 липня 2016 року про невиконання своїх посадових обов'язків молодшими медичними сестрами ОСОБА_2 та ОСОБА_4, пов'язаних з прибиранням приміщень СМЕ. ОСОБА_2 від надання пояснень відмовився. За висновками перевірки ОСОБА_2 грубо порушується трудова дисципліна, пов'язана з невиконанням посадової інструкції молодшої медичної сестри Маріупольського відділення СМЕ. Згідно з п.4.5 інструкції молодша медична сестра несе відповідальність за чистоту приміщень, за підтримання санітарно-протиепідемічного режиму, за п.4.6 несе відповідальність за своєчасне виконання доручень завідувача відділення, лікарів-експертів, медичних сестер. Надано пропозицію притягнути, зокрема, ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності за неналежне виконання своїх посадових обов'язків (а.с.42-43).

06 лютого 2017 року до наказу від 17 серпня 2016 року внесено зміни та зазначено, що підставою для оголошення догани ОСОБА_2 були рапорти зав. СМЕ ОСОБА_6 про неналежне виконання ним своїх функціональних обов'язків 15 червня 2016 року, 25 червня 2016 року, 29 липня 2016 року, а також доповідні записки ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 Неналежне виконання своїх посадових обов'язків ОСОБА_2 15 червня 2016 року, 25 червня 2016 року, 29 липня 2016 року полягає у відмові утримувати приміщення відділення в належному санітарному стані, проводити генеральне прибирання приміщення та холодильних камер, що передбачено посадовою інструкцією (а.с.117).

Таким чином, встановивши обставини притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, суд першої інстанції на підставі представлених доказів, яким була дана належна правова оцінка, прийшов до правильного висновку, що об'явлена ОСОБА_2 догана є необґрунтованою і здійснена власником або уповноваженим ним органом не відповідно до процедури, передбаченої ст.ст. 147, 147-1, 149 КЗпП України. Крім того, компетентним органом притягненням позивача до дисциплінарного стягнення за дії, які мали місце 15 червня 2016 року, 25 червня 2016 року, порушено строк застосування дисциплінарного стягнення відповідно до положень ст. 148 КЗпП України, оскільки днем виявлення проступку є дата складання рапорту завідуючого СМЕ ОСОБА_6 13 червня 2016 року, а наказ про дисциплінарне стягнення видано 17 серпня 2016 року. Крім того, дисциплінарне стягнення було застосовано в період відпустки працівника.

Колегія вважає, що суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.89 ЦПК України, оцінив представлені сторонами матеріали за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та дійшов обгрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 - визнання незаконним наказу про притягнення до дисциплінарної вдіповідальності.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник відповідача в апеляційній скарзі зазначає про порушення норм процесуального права і, зокрема ст.31 ЦПК України (в редакції від 18 березня 2004 року), оскільки протягом розгляду справи позивач неодноразово змінював та уточнював свої вимоги і суд ці заяви ОСОБА_2 приймав до уваги.

Ці доводи скарги колегія вважає неспроможними, оскільки крім прав та обов'язків, визначених у статті 27 цього Кодексу (в редакції від 18 березня 2004 року), позивач мав право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково. До початку розгляду судом справи по суті позивач мав право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову, а відповідач - пред'явити зустрічний позов.

Тому, скориставшись наданими йому повноваженнями, ОСОБА_2 викладав свої позовні вимоги декілька разів, але залишив незмінним свої вимоги про те, що наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності не відповідає закону і підлягає скасуванню.

В апеляційній скарзі представник КЗОЗ «Донецьке обласне бюро СМЕ» ОСОБА_1 також посилається на те, що у справі відсутній предмет спору, оскільки дисциплінарне стягнення, застосоване до ОСОБА_2 знято до ухвалення судового рішення.

Встановлено, що відповідно до наказу в.о. начальника КЗОЗ «Донецьке обласне бюро СМЕ» ОСОБА_3 від 28 березня 2017 року за №18 «Про дострокове зняття дисциплінарного стягнення з ОСОБА_2» з ОСОБА_2 достроково знято догану, оголошену наказом від 17 серпня 2016 року №50.

Однак ця обставина не є підставою для відмови ОСОБА_2 у позові, про що зазначив суд першої інстанції і з чим погоджується колегія суддів, а також підставою для скасування рішення суду від 31 жовтня 2017 року, оскільки факт порушення трудового законодавства при накладенні на позивача дисциплінарного стягнення встановлено, а тому, суд правильно вирішив спір та ухвалив рішення про визнання незаконним наказу від 17 серпня 2016 року відносно ОСОБА_2

Доводи апеляційної скарги про невмотивованість та необґрунтованість судового рішення, в частині стягнення на користь ОСОБА_2 з КЗОЗ «Донецьке обласне бюро СМЕ» судових витрат по оплаті правової допомоги в розмірі 2000 грн.(без наведення відповідного розрахунку), апеляційний суд вважає такими, що заслуговують на увагу, але ця обставина не є безумовною підставою для скасування судового рішення, оскільки не призвела до ухвалення незаконного рішення.

Право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року №13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року N 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року №6-рп/2013).

Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Судові витрати на правничу допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов'язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу.

Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони.

Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

У ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

При цьому, витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відповідно до п. 3.1. Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Національного банку України від 15 грудня 2004 року № 637, квитанція до касового прибуткового ордеру є належним документальним підтвердженням факту внесення грошових коштів у касу адвоката та сплати суми гонорару.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Як вбачається зі справи, інтереси ОСОБА_2 в суді першої інстанції представляв адвокат Басівський В.О.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивач надав суду договір з адвокатом від 06 вересня 2016 року, позовну заяву від 14 вересня 2016 року, складену адвокатом Басівським В.О., розрахунок гонорару за надану правову допомогу та квитанцію до прибуткового касового ордеру № 11051 від 30 грудня 2016 року про внесення 2000 грн.(а.с.3-4,93,94,97).

За умовами ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Вказаний договір про надання правової допомоги містить відомості про те, що адвокат надає послуги з правових питань у вигляді ознайомлення з матеріалами справи; представництва інтересів в ході судових засідань тощо. Незалежно від рішення суду, за умовами договору, оплата проводиться в розмірі 300 грн. за кожний час роботи адвоката.

Як вбачається з розрахунку гонорару, адвокатом витрачено 7,5 год. для надання правової допомоги клієнту і за положеннями Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір оплати міг становити 4 800 грн., виходячи з розрахунку не більше 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб за годину участі особи, яка надавала правову допомогу (1600(на 01.01.2017 року)х40%=640х7,5).

Враховуючи зазначені положення законодавства, якими встановлено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката, несуть сторони, а також той факт, що позивач у справі належним чином документально підтвердив такі витрати, суд дійшов обґрунтованого висновку про стягнення цих витрат в розмірі 2000 грн. з КЗОЗ «Донецьке обласне бюро СМЕ» на користь відповідача, з огляду на те, що справа перебувала в суді з вересня 2016 року і розмір витрат на правову допомогу не перебільшує суму, визначену умовами договору між позивачем та його адвокатом.

Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, яка діє в інтересах комунального закладу охорони здоров'я «Донецьке обласне бюро судово - медичної експертизи», залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 31 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складено 29 січня 2018 року.

Головуючий Л.М. Кочегарова

Судді: С.А. Попова

Т.Б. Ткаченко