АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/193/18 Справа № 202/2145/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Бєсєда Г. В. Доповідач - Демченко Е.Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Максюта Ж.І.

при секретарі - Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 30 березня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради про визнання недійсним свідоцтва про право власності, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та скасування державної реєстрації права власності, -

в с т а н о в и л а:

У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 та Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області (у зв'язку з ліквідацією реєстраційної служби в ході розгляду справи у якості відповідача по справі було залучено Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради) про визнання недійсним свідоцтва про право власності, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та скасування державної реєстрації права власності, мотивуючи тим, що вона є власницею 71/100 часток домоволодіння НОМЕР_1, розташованого на земельній ділянці 388кв.м по АДРЕСА_1, а ОСОБА_3 є власником 29/100 часток цього ж домоволодіння.

Вказувала, що у 2008 році ОСОБА_3 було здійснено прибудову в належній йому частині домоволодіння, однак своєї згоди на проведення даної реконструкції, а також на зміну ідеальних часток у домоволодінні вона, як співвласник, не надавала.

Зазначала, що з отриманою нею 22 березня 2016 року заяви ОСОБА_3 щодо повідомлення про продаж його частки, їй стало відомо, що частка домоволодіння, яке належить останньому, складає 45/100 частин, у зв'язку зі збільшенням частки у домоволодінні ОСОБА_3 без її згоди та реєстрації цієї частки в Державному реєстрі прав на нерухоме майно, були порушені її права, як співвласника домоволодіння.

Посилаючись на те, що наразі фактично частки в домоволодінні становлять більше 100 відсотків, що є неможливим та порушує її права як співвласника домоволодіння, а тому просила суд ухвалити рішення, яким визнати недійсним свідоцтво про право власності серії та номер НОМЕР_2 від 03 вересня 2014 року, видане державним реєстратором Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області Анненковим М.І. на 45/100 частин домоволодіння АДРЕСА_2, визнати недійсним рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 15550811 від 03 вересня 2014 року про реєстрацію за ОСОБА_3 права власності на 45/100 частин домоволодіння АДРЕСА_2 та скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на 45/100 частин домоволодіння АДРЕСА_2.

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 30 березня 2017 року в задоволені позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 30 березня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 30 березня 2017 року та закрити провадження по даній справі.

У відповідності до п.8 ч.1 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року та ч.2 ст.147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду апеляційним судом Дніпропетровської області в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених позовних вимог, колегія суддів не находить підстав для їх задоволення та скасування рішення суду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та її представники ОСОБА_5, ОСОБА_6 підтримали апеляційну скаргу ОСОБА_2 в повному обсязі та просили її задовольнити з підстав, які в ній викладені, а апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Відповідач ОСОБА_3 та його представники ОСОБА_7, ОСОБА_8 в судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу ОСОБА_3 в повному обсязі та просили її задовольнити з підстав, які в ній викладені, апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що позивач ОСОБА_2 є власником 71/100 частини домоволодіння АДРЕСА_2 на земельній ділянці розміром 388,0 кв.м, на підставі договору дарування, посвідченого 05 червня 2006 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Вдовіною Л.Л. за реєстровим №3306.

За даним договором попередній власник ОСОБА_5 передала у власність ОСОБА_2 безоплатно зазначене нерухоме майно.

Належна ОСОБА_2 частка домоволодіння складається з: житлового будинку літ.Б-1, житловою площею 44,6 кв.м, загальною площею 69,0 кв.м, убиральня Д, сараї Ж,З, навіс Л, душ И, споруди 2,3,6-14,17-21, мостіння ІІ.

Відповідач ОСОБА_10 є власником 45/100 частин домоволодіння НОМЕР_1, що розташоване у АДРЕСА_1, на підставі свідоцтва про права власності на нерухоме майно від 03 вересня 2014 року, відповідно до рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, індексний номер: 15550811.

Належна відповідачу ОСОБА_3 частка складається з: житлового будинку літ.А-1, загальною площею 48,1 кв.м, житловою площею 32,4 кв.м, літ. В,Е - сараї, літ. Г - убиральня, літ. К - душ, №1,4,5,15,16,18, І - споруди.

Під час реєстрації права власності були дотримані всі вимоги, визначені законодавством, та ОСОБА_3 подані всі необхідні документи для реєстрації права власності на 45/100 частини домоволодіння НОМЕР_1, що розташоване у АДРЕСА_1.

11 липня 2005 року ОСОБА_3 звернувся до голови Індустріальної районної ради м.Дніпропетровська із заявою про дозвіл на проведення реконструкції належної йому частини будинку АДРЕСА_2

Рішенням Індустріальної районної ради у м.Дніпропетровську №484 від 19 серпня 2005 року було надано дозвіл ОСОБА_3 на реконструкцію належного йому житлового будинку, зобов'язано ОСОБА_3 до початку реконструкції та будівництва розробити проектну документацію на реконструкцію житлового будинку з прибудовою та узгодити її з Головним архітектором району, будівництво виконати по проекту, узгодженому з Головним архітектором району згідно схеми плану акта-висновку.

Відповідачу ОСОБА_3 станом на 19 серпня 2005 року належало 29/100 частин домоволодіння АДРЕСА_2, на земельній ділянці площею 399,0 кв.м, що підтверджується договором міни, посвідченим 04 вересня 2003 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_11

Зазначена частка домоволодіння складалась з: А-1 - житловий будинок, житловою площею 25 кв.м, загальною площею 34,3 кв.м, навіс а, фундамент а 1, сарай В, убиральня Г, сарай Е, душ К, огорожі 1,4,5,15,16,18.

Станом на 19 серпня 2005 року 71/100 частина домоволодіння по АДРЕСА_2 належала ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності, виданого 23 травня 1998 року виконавчим комітетом Індустріальної районної ради народних депутатів згідно з рішенням виконавчого комітету Індустріальної районної ради народних депутатів від 11 березня 1998 року №140/1.

ОСОБА_5 07 липня 2005 року було надано письмову згоду на будівництво нежитлової прибудови 29/100 по АДРЕСА_2, в якій також було зазначено, що ОСОБА_5 не заперечує щодо зміни ідеальних часток у праві власності на домоволодіння.

31 жовтня 2008 року працівником комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» було складено акт про зміну розміру часток у зв'язку з побудовою прибудови літ. А-1 згідно рішення виконавчого комітету Індустріальної районної ради м.Дніпропетровська від 19 серпня 2005 року №484.

Згідно складеного акту від 31 жовтня 2008 року, ОСОБА_3 належить 29/100 частин домоволодіння АДРЕСА_2, а у фактичному користуванні знаходиться: житловий будинок А-1, житловою площею 32,4 кв.м, загальною площею 48,1 кв.м, сарай В, убиральня Г, сарай Е, душ К, споруди 1,4,5,15,16,18, що складає 45/100 частин домоволодіння. ОСОБА_12, згідно договору дарування від 05 червня 2006 року, належить 71/100 частин домоволодіння, а у фактичному користуванні знаходиться: житловий будинок Б-1, житловою площею 44,6 кв.м, загальною площею 69,0 кв.м, убиральня Д, сарай Ж, сарай З, душ И, навіс Л, душ М, навіс Н, споруди №2,3,6-14,17,19,ІІ,ІІІ, що складає 55/100 частин домоволодіння.

ОСОБА_3 отримав технічний паспорт на домоволодіння 31 жовтня 2008 року, у якому відображена добудова, приміщення А 11-1.

У відповіді на звернення ОСОБА_3, наданою головою Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради від 19 липня 2012 року №4-8 повідомлялось, що рішення Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради №484 від 19 серпня 2005 року не скасовувалось, а ОСОБА_2 не зверталась до виконавчого комітету з питанням про скасування розписки ОСОБА_5 від 07 липня 2005 року, яка є в додатку до зазначеного рішення ради.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що зміна ідеальних часток та їх реєстрація відбулася у законному порядку, а позивач не спростувала даний факт.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції у зв'язку з наступним.

У ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року №475/97?ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції» зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ч.1 ст.321, ст.328 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Частиною 1 ст.356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно вимог ст.357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Поліпшення спільного майна, які можна відокремити, є власністю того з співвласників, який їх зробив, якщо інше не встановлено домовленістю співвласників.

Співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна.

Верховний Суд України в правовій позиції від 17 лютого 2016 року у справі №6-1500цс15 роз'яснив, що при здійсненні співвласниками права власності щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно.

Таким чином, належність сторонам певних часток у праві власності не свідчить про належність їм пропорційних відокремлених часток в самому об'єкті нерухомого майна, так як така частина може бути визначена лише при виділенні частки з майна в натурі, в порядку ст.364 ЦК України, з подальшим припиненням режиму спільної власності на цей об'єкт.

Так, стаття 361 ЦК України закріплює, що співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Сторони по справі є співвласниками спірного майна.

Колегія суддів звертає увагу на той факт, що матеріалами справи підтверджено наявність усіх умов для застосування цієї норми права: поліпшення спільного майна не можна відокремити від спільного об'єкта; такі поліпшення зроблені за кошти співвласника майна - відповідача ОСОБА_3; поліпшення на час їх вчинення зроблені за згодою всіх співвласників; при здійсненні поліпшення було дотримано порядок використання спільного майна.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч.2 ст.19 Конституції України).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Статтею 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначені підстави для державної реєстрації прав, серед яких, зокрема, вказані свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видані відповідно до вимог цього Закону.

Спірна державна реєстрація відбулася з дотриманням усіх норм законодавства.

Таким чином доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 відхиляються оскільки є безпідставними, спростовуються матеріалами справи, та фактично зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції, яким у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення суду та закриття провадження по даній справі саме у зв'язку з ліквідацією Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області не можуть бути прийняті до уваги, оскільки до участі у справі було залучено відповідний орган, що наразі здійснює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно.

Інші доводи апеляційних скарг сторін перевірені і їм дана належна оцінка, а відповідно до ст.89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст.ст.263,264 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 30 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Максюта Ж.І.