Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/1217/18 Головуючий у 1-й інстанції: Наумової І.Й.
Є.У.№ 333/7227/15 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Маловічко С.В.,

ОСОБА_2,

секретар Остащенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_3 про перегляд у звязку з нововиявленими обставинами рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17.05.2016 року у справі за позовом ОСОБА_4, від імені та в інтересах якого діє ОСОБА_3 та ОСОБА_5, від імені та в інтересах якого діє ОСОБА_3 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи, які не заявляють самостійних вимог приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_8 та служба у справах дітей районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району про визнання недійсним та скасування договору дарування будинку,

за апеляційною скаргоюОСОБА_3 на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05 грудня 2017 року,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2015 року ОСОБА_3 як опікун недієздатного ОСОБА_4 і законний представник малолітнього ОСОБА_5 звернулася до суду із вищевказаним позовом. Зазначала, що 24 квітня 2015 року відповідачі уклали договір дарування житлового будинку № 15 по вулиці Високогірній, в місті Запоріжжі. Посилаючись на те, що правочин укладено з порушенням норм матеріального права, оскільки ОСОБА_4 як співвласник будинку своєї згоди на його відчуження не надавав, а також на те, що будинок є єдиним постійним місцем проживання малолітнього ОСОБА_5, проте органи опіки і піклування також не надавали згоди на його дарування, просила суд на підставі ст.ст.203, 215, 229,230 ЦК України задовольнити позов.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17 травня 2016 року, залишеним без зміни ухвалами Апеляційного суду Запорізької області від 21 липня 2016 року і ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 листопада 2016 року, позов залишено без задоволення.

20.07.2017 року ОСОБА_3 в порядку п.1 ч.1 ст.361 ЦПК України (в редакції закону до 15.12.2017 року) звернулася до суду із заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, якими, на думку заявниці, є предявлення ОСОБА_7 позову про виселення із житлового будинку, що є новим доказом невідповідності договору дарування вимогам закону як такого, що зменшує існуючі права малолітнього ОСОБА_5 на користування спірним будинком.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05 грудня 2017 відмовлено у задоволені заяви ОСОБА_3 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись напорушення норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати, і ухвалити по справі нове рішення.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні передбачені статтею 361 ЦПК України ( в редакції закону на час вирішення заяви) підстави для скасування за нововиявленими обставинами судового рішення.

Вказаний висновок відповідає наявним у справі документам, узгоджується з нормами процесуального права.

Судом з'ясовано, що за договором дарування ОСОБА_7 набула право власності на житловий будинок № 15 по вулиці Високогірній, в місті Запоріжжі, в якому з листопада 2013 року зареєстрований малолітній син заявниці ОСОБА_5.

У липні 2017 року ОСОБА_7 як власник спірного будинку звернулася до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю і просила визнати ОСОБА_3 і її сина ОСОБА_5 такими, що втратили право користування житлом, а також усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом їх виселення.

За змістом пунктів 1-4 частини 2 статті 361 ЦПК України (в редакції до 15.12.2017року) підставами для перегляду рішення, ухвали суду чи судового наказу у зв'язку з нововиявленими обставинами є: істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звернулася із заявою, на час розгляду справи; встановлені вироком суду, що набрав законної сили, завідомо неправдиві показання свідка, завідомо неправильний висновок експерта, завідомо неправильний переклад, фальшивість документів або речових доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного або необґрунтованого рішення; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення рішення чи постановлення ухвали, що підлягають перегляду; встановлена Конституційним Судом України неконституційність закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконано.

У пункті 3 постанови № 4 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справу від 30 березня 2012 року «Про застосування судами цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами» зазначено, що нововиявлені обставини це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин ( частина друга статті 361 ЦПК ). Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктами 1,2 частини другої статті 361 ЦПК, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обв'язки осіб, які беруть участь у справі. Для визначених пунктами 3,4 частини другої статті 361 ЦПК нововиявлених обставин необхідними умовами є те, що вони існували на час розгляду справи, але підстави виникли після ухвалення рішення у справі ( зокрема, шляхом скасування судового рішення, яке стало підставою для його ухвалення ), спростовують обставини, встановлені судом на час розгляду справи, та мають важливе значення для її розгляду.

Відповідно до пункту 4 постанови № 4 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справу від 30 березня 2012 року «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами», вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами. Обставини, які виникли чи змінилися тільки після ухвалення судового рішення і не пов'язані з вимогою в цій справі, а тому не могли бути враховані судом при ухваленні судового рішення, є новими обставинами і можуть бути підставою для пред'явлення нової вимоги (зокрема, погіршення майнового стану відповідача після ухвалення рішення про стягнення з нього аліментів). Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що обставини, на які посилається заявник для перегляду рішення суду першої інстанції не являються нововиявленими, оскільки вони виникли після ухвалення судового рішення і не пов'язані з вимогою в цій справі, а тому не могли бути враховані судом при ухваленні судового рішення.

Тому суд першої інстанції, проаналізувавши фактичні обставини, прийнявши до уваги положення статті 361 ЦПК України, дійшов правильного висновку про відмову ОСОБА_3 у перегляді рішення суду в цій справі за нововиявленими обставинами.

Ухвала відповідає наявним у справі документам, узгоджується з нормами процесуального права, підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що спірний будинок є єдиним місцем проживання малолітнього і предявлення позову про виселення грубу порушує його майнові права, не є підставою для скасування оскаржуваної ухвали і перегляду судового рішення. Вказані обставини можуть бути враховані судом при вирішенні позову про усунення перешкод новому власнику у користуванні житловим будинком.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав вважати, що питання вирішено неправильно.

Керуючись ст. ст.374 ч.1 п.1,381,382, 383 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05 грудня 2018 року по цій справі залишити без зміни.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: