Справа № 517/451/17
Провадження № 2 /517/1/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2018 року смт. Захарівка

Фрунзівський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Меєчка О.М.,

за участю секретаря Хасанової С.Т.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Каланчі І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Захарівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Василівської сільської ради Захарівського району Одеської області про встановлення факту родинних відносин та постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, визнання права на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовної заявою, у якій просила встановити факт родинних відносин між ОСОБА_4, померлим ІНФОРМАЦІЯ_6 року та його батьком ОСОБА_5, померлим ІНФОРМАЦІЯ_7 року; встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 разом з ОСОБА_5 до дня його смерті; визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом за правом представлення після смерті діда ОСОБА_5 право на земельну частку (пай) розміром 7,0 в умовних кадастрових гектарах без визначення цієї частки в натурі (на місцевості), а також право на виділену за вказаною часткою (паєм) земельну ділянку площею 5,51 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_7 року в селі Василівка Фрунзівського району Одеської області, помер дід позивача ОСОБА_5 За життя покійному згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) належало право на земельну частку (пай) у землі, що перебувала у колективній власності КСП ім. Шевченка с. Василівка Фрунзівського району Одеської області, розміром 7,0 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Вказана частка (пай) була виділена в натурі (на місцевості) на підставі вказаного сертифіката у вигляді земельної ділянки площею 5,51 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Василівської сільської ради Фрунзівського району Одеської області (за межами населеного пункту), масив № 11, ділянка НОМЕР_1 та передана безоплатно у власність ОСОБА_5 на підставі відповідного розпорядження Фрунзівської районної державної адміністрації Одеської області.

Позивач вказує, що з невідомих причин виділеній земельній ділянці не був присвоєний кадастровий номер, дані про земельну ділянку не були внесені до Державного реєстру земель, Державного земельного кадастру та як результат ОСОБА_5 не був виданий державний акт на землю.

Також зазначає, що заповіт щодо свого майна ОСОБА_5 не залишав, а із спадкоємців за законом першої черги за правом представлення є тільки позивач, як його онука, оскільки єдиний син спадкодавця та батько позивача ОСОБА_4, помер ІНФОРМАЦІЯ_6 року. Інші спадкоємці за законом першої черги відсутні, оскільки дружина спадкодавця ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_8 року.

17 березня 2017 року позивач звернулася до Захарівської районної державної нотаріальної контори Одеської області з метою оформлення своїх спадкових прав відносно вищевказаної земельної ділянки, однак того ж дня постановою нотаріуса зазначеної нотаріальної контори, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва на земельну ділянку в зв'язку з тим, що згідно поданих документів неможливо підтвердити факт її проживання однією сім'єю зі спадкодавцем не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини та відсутності оригіналу державного акту про право приватної власності на землю.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції.

У відповідності до п.п. 9 п.1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи в судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Таким чином, розгляд цієї справи відбувається за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України.

Ухвалою Фрунзівського районного суду Одеської області від 18 жовтня 2017 року задоволено клопотання позивача та витребувано із Захарівської районної державної нотаріальної контори Одеської області інформацію щодо наявності заповітів ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 року, заяв спадкоємців про прийняття його спадщини або відмову від неї, видачі їм свідоцтв про право на спадщину та належним чином завірених копій матеріалів спадкової справи заведеної щодо майна ОСОБА_7 (а.с. 41-42).

Ухвалою Фрунзівського районного суду Одеської області від 18 жовтня 2017 року задоволено клопотання позивача та витребувано із державного підприємства «Одеський науково - дослідний та проектний інститут землеустрою» належним чином завірені копії наступних документів: технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку члена КСП ім. Шевченка Фрунзівського району Одеської області ОСОБА_7, яка складалась у 2004 році інженером інституту ОСОБА_8; сертифікату на право на земельну частку (пай) виданого на ім'я ОСОБА_7, кадастрового плану земельної ділянки; та інформацію про присвоєння земельній ділянці кадастрового номеру та видачу державного акта на право власності на земельну ділянку на ім'я ОСОБА_7 (а.с. 43-44).

Крім цього, за клопотанням позивача від Захарівського РС ГУ ДМС України в Одеській області було витребувано належним чином завірену копію заяви про видачу паспорту ОСОБА_4, 1940 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 року (а.с. 47).

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали повністю і додатково пояснили, що спадкодавець проживав зі своєю дружиною, а після смерті його сина та батька позивача у 2003 році та його дружини у 2005 році - позивач залишилась єдиним близьким родичем, яка могла ним опікуватись. У зв'язку з цим, у 2010 році спадкодавець перебуваючи у віці 83 роки став проживати у будинку та з сім'єю позивача, яка здійснювала догляд за ним, а також провела його поховання.

Представник відповідача Каланча І.В. позовні вимоги визнав повністю і суду пояснив, що позивач є єдиним спадкоємцем свого діда і сільська рада не претендує на його спадщину у вигляді земельної ділянки. Також пояснив, що працює сільським головою з 2010 року, а сім'ю спадкодавця і позивача знає ще раніше, оскільки раніше працював головою колгоспу. Коли почав працювати сільським головою, то бачив спадкодавця у будинку позивача, яка на той час залишилась його єдиною родичкою у селі. Також зі слів жителів села знає, що спадкодавець проживав з позивачем, яка здійснювала догляд за ним та провела його поховання, тому що інших родичів у нього не було. Поштові адреси житловим будинкам у селі Василівка станом на 2011 рік не були присвоєні і реєстрація місця проживання здійснювалась у цілому по населеному пункту.

Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Пунктом 1 частини 1 статті 315 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Так, судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від ІНФОРМАЦІЯ_6 року, у селі Василівка Фрунзівського району Одеської області ІНФОРМАЦІЯ_6 року помер батько позивача ОСОБА_4 (а.с. 20).

Родинні відносини позивача з батьком підтверджуються копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 02 листопада 1970 року, в якому її батьком вказаний ОСОБА_4 та копіями свідоцтв про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 від 05 листопада 1988 року та серії НОМЕР_5 від 06 жовтня 2015 року з яких вбачається, що позивач змінила своє родове прізвище «ОСОБА_16» на «ОСОБА_17», а потім прізвище «ОСОБА_17» на «ОСОБА_18» (а.с. 23, 24, 25).

Згідно із копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 виданого 21 грудня 2016 року повторно, у селі Василівка Фрунзівського району Одеської області ІНФОРМАЦІЯ_7 року помер ОСОБА_7 (а.с. 7).

Відповідно до виписок з погосподарських книг за 1953-1955 роки № 3 особовий рахунок № НОМЕР_9 села Василівка, за 1955-1957 роки № 18 особовий рахунок № НОМЕР_7 села Василівка, за 1958-1960 роки № 5 особовий рахунок № НОМЕР_8 села Василівка, вбачається, що ОСОБА_4, 1940 року народження постійно проживав в селі Василівка Фрунзівського району Одеської області в житловому будинку, господарем якого був його батько ОСОБА_7 В даному житловому будинку проживали та були зареєстровані наступні громадяни: голова господарства - ОСОБА_7, 1926 року народження, дружина - ОСОБА_6, 1912 року народження, син - ОСОБА_4, 1940 року народження (а.с. 17-19).

Також, з копії заяви ОСОБА_4 форми НОМЕР_1 про видачу йому паспорту від 04 серпня 1977 року вбачається, що його батьком вказаний ОСОБА_7 (а.с. 53).

Таким чином, оцінюючи встановлені обставини та відповідні їм правовідносини, суд приходить до висновку про доведеність вимог в частині встановлення факту родинних відносин між батьком позивача ОСОБА_4 та спадкодавцем, який визнано представником відповідача та підтверджено наведеними вище та дослідженими судом доказами щодо записів про їх родинні відносини у погосподарських книгах та заяві про видачу паспорту ОСОБА_4

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Так, згідно із довідкою Василівської сільської ради Захарівського району Одеської області № 435 від 13 липня 2017 року, вбачається, що позивач фактично постійно до дня смерті ОСОБА_7 проводила догляд за ним (а.с. 26).

Також, відповідно до довідки Василівської сільської ради Захарівського району Одеської області № 452 від 07 серпня 2017 року, вбачається, що ОСОБА_7, 1926 року народження, за погосподарськими книгами по селу Василівка облікувався як особа одиночка, що проживала у житловому будинку, в якому інших зареєстрованих (проживаючих) осіб не було. Фактично ОСОБА_7 з 2010 року у зв'язку з похилим віком та станом здоров'я став без реєстрації постійно проживати із сім'єю у житловому будинку онуки ОСОБА_1, яка здійснювала догляд за ним до дня його смерті, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_7 року в селі Василівка Фрунзівського району Одеської області (а.с. 27).

Зазначена довідка видана на підставі акта від 07 серпня 2017 року щодо фактичного проживання особи, складеного та підписаного депутатами Василівської сільської ради Захарівського району Одеської області ОСОБА_9 та ОСОБА_10 та жителями села Василівка ОСОБА_11, ОСОБА_12 ОСОБА_13, які особисто знали померлого ОСОБА_7 та знають його онуку ОСОБА_1, та яким ці обставини відомі (а.с. 28).

Таким чином, судом встановлено, що спадкоємець ОСОБА_7 формально був зареєстрований один у житловому будинку в с. Василівка Фрунзівського району Одеської області, проте у зв'язку з похилим віком та станом здоров'я із 2010 року став фактично постійно проживати у будинку позивача та проживав там до дня своєї смерті, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_7 року, що підтверджено вище зазначеним доказами, а отже заява в частині встановлення факту постійного проживання підлягає задоволенню.

Згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_10 ОСОБА_7 належало право на земельну частку (пай) у землі, що перебувала у колективній власності КСП ім. Шевченка с. Василівка Фрунзівського району Одеської області, розміром 7,0 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) (а.с. 8, 9).

Зазначена земельна частка (пай) спадкодавцю була виділена в натурі (на місцевості) на підставі вказаного сертифікату у вигляді земельної ділянки площею 5, 51 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Василівської сільської ради Фрунзівського району Одеської області (за межами населеного пункту), масив № 11, ділянка НОМЕР_1 та передана безоплатно у власність ОСОБА_5 на підставі відповідного розпорядження Фрунзівської районної державної адміністрації Одеської області № 132/2004 від 30 березня 2004 року (пункт 55 додатку до розпорядження) (а.с. 70, 72).

Згідно копії акту про перенесення в натуру меж земельної ділянки від 09 квітня 2004 року вбачається, що межі вказаної земельної ділянки були перенесені в натуру (на місцевість) шляхом їх встановлення та закріплення межовими знаками довготривалого зберігання (а.с. 15).

Разом з тим, виділеній земельній ділянці не було присвоєно кадастрового номеру, дані про земельну ділянку не були внесені до Державного реєстру земель, Державного земельного кадастру та як результат ОСОБА_5 не був виданий державний акт на землю, що підтверджено довідкою відділу у Захарівському районі міжрайонного управління у Великомихайлівському та Захарівському районах Головного управління Держгеокадастру в Одеській області № 29-15-0. 192-1710/125-17 від 10 липня 2017 року (а.с. 10).

У довідках ДП «Одеський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» № 3133 від 25 вересня 2017 року та № 3651 від 31 жовтня 2017 року вказано про відсутність в інституті картки про присвоєння зазначеній вище земельній ділянці кадастрового номеру та державного акта на неї, та надано копію вказаного вище розпорядження райдержадміністрації (а.с. 60-61, 70).

Як було зазначено вище, ІНФОРМАЦІЯ_7 року у селі Василівка Фрунзівського району Одеської області помер спадкодавець ОСОБА_7, після смерті якого залишилась вищезазначена земельна ділянка (а.с. 7). Інші спадкоємці за законом першої черги відсутні, оскільки раніше померли син спадкодавця та батько позивача - ОСОБА_4 та дружина спадкодавця ОСОБА_14 (а.с. 20, 21).

Постановою державного нотаріуса Захарівської районної державної нотаріальної контори Одеської області позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_7 року, у зв'язку з відсутністю оригіналу державного акта про право на землю та відсутністю документального підтвердження постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини (а.с. 29).

Згідно із інформацією Захарівської районної державної нотаріальної контори Одеської області № 905/01-16 від 23 жовтня 2017 року, заповіт щодо майна спадкодавця не посвідчувався, спадкоємці із заявами про прийняття його спадщини або відмову від неї не зверталися і свідоцтва про право на спадщину їм не видавались (а.с. 49).

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини; інші юридичні факти.

Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦПК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За змістом положень ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

За приписами ст. 1261 та ч. 1 ст. 1265 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 та ч. 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

За ст. 6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Можливість встановлення вище вказаних фактів у судовому порядку визначається відсутністю свідоцтва про народження батька позивача і реєстрації місця проживання спадкодавця по населеному пункту, а не у конкретному житловому будинку, а також тим, що це породжує для позивача можливість спадкування майна свого діда.

За результатами встановлення зазначених фактів, суд приходить до висновку, що позивач як спадкоємець за законом першої черги за правом представлення, яка постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що прийняла спадщину, оскільки протягом шести місяців з дня відкриття спадщини вона не заявила про відмову від неї і ця спадщина у вигляді земельної частки паю та виділеної за ним земельної ділянки стала належати їй з часу відкриття спадщини.

Позивач є спадкоємцем за законом першої черги за правом представлення після смерті діда ОСОБА_7 та в інший спосіб не може захистити своє право, оскільки не має змоги надати нотаріусу оригінал правовстановлюючого документу, оскільки його за життя діда ОСОБА_7 виготовлено не було.

Таким чином, оскільки, земельна ділянка була передана у власність спадкодавцю розпорядженням райдержадміністрації, як уповноваженим та компетентним органом відповідно до положень статті 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», проте за відсутності реєстрації цієї ділянки за кадастровим номером в інформаційних системах і видачі правовстановлюючого документа на неї, а відтак за позивачем можливо визнати не право власності, а право на цю ділянку, що надасть їй можливість завершити розпочатий спадкодавцем процес реєстрації земельної ділянки та права власності на неї.

Отже, з огляду на викладене, позов підлягає задоволенню.

Враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України та думку представника позивача судові витрати залишаються за позивачем.

Керуючись статтями 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 206, 258, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Василівської сільської ради Захарівського району Одеської області про встановлення факту родинних відносин та постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, визнання права на спадкове майно - задовольнити.

Встановити факт родинних відносин між ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 року в селі Василівка Фрунзівського району Одеської області та його батьком ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 року в селі Василівка Фрунзівського району Одеської області.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, разом із дідом ОСОБА_7 до дня його смерті, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_7 року в селі Василівка Фрунзівського району Одеської області.

Визнати за ОСОБА_15, ІНФОРМАЦІЯ_5, в порядку спадкування за законом за правом представлення після смерті діда ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 року в с. Василівка Фрунзівського району Одеської області, право на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства імені Шевченка села Василівка Фрунзівського району Одеської області розміром 7,0 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), а також право на виділену за вказаною часткою (паєм) земельну ділянку площею 5,51 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Василівської сільської ради Захарівського (колишня назва - Фрунзівського) району Одеської області, масив № 11, ділянка НОМЕР_1 (за межами населеного пункту).

Рішення може бути оскаржена до Апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 30 січня 2018 року.

Суддя: