Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.10.2018 Справа №607/12194/18

26 жовтня 2018 року м.Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

- головуючої Черніцької І.М.

- при секретарі судового засідання Бойко І.І.

з участю позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

адвоката ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання і додаткових витрат,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_4, який продовжує навчання, у твердій грошовій сумі в розмірі 980 грн. щомісячно, починаючи з дати подання позову і до закінчення навчання або досягнення ним двадцяти трьохрічного віку та додаткових витрат на оплату навчання сина ОСОБА_4 в розмірі 12233,50 грн.

В обґрунтування вимог позивач вказує, що між нею та відповідачем 17 липня 2000 року зареєстровано шлюб, який на даний час розірвано. Від даного шлюбу у них народились сини ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які проживають разом із нею та перебувають на її утриманні. 22 червня 2018 року син ОСОБА_4 досяг повноліття, однак продовжує навчатись на денній, платній формі навчання у Приватному вищому навчальному закладі «Медичний Коледж» у м. Тернополі, за спеціальністю «Лікувальна справа». У звязку із навчанням, останній потребує матеріальної допомоги від батька. Однак, відповідач у добровільному порядку участі в утриманні сина не приймає.

Крім того, у період з 2015 по 2018 роки вона здійснювала оплату за навчання, у звязку з чим просить стягнути з відповідача половину понесених нею витрат за вартість навчання в сумі 12233,50 грн. Посилаючись на наведене, просить позов задовольнити.

Відповідач подав відзив. Вказав, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 травня 2018 року з нього в користь позивача стягнуто аліменти на утримання дітей. На виконання зазначеного рішення з його пенсії щомісячно відраховуються кошти. Він не працює, єдиним джерелом його доходу є пенсія, щомісячний розмір якої становить 2898,53 грн. Будь-яких інших доходів не отримує, а тому не має можливості надати матеріальну допомогу синові у звязку із навчанням. Крім цього, вказує, що він також здійснює оплату вартості навчання сина, що підтверджується відповідними квитанціями. Посилаючись на наведене, просив відмовити у задоволені позову.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат ОСОБА_3 позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2, посилаючись на обставини, викладені у відзиві, просив відмовити у задоволенні позову.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 17 липня 2000 року, що стверджується копією свідоцтва про одруження серії І-ИД №097621, виданим повторно відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби 04 вересня 2013 року, про що зроблено актовий запис за №02.

Від даного шлюбу у сторін народились сини: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, що стверджується свідоцтвом про народження серії 1-ИД №002873 від 17 липня 2000 року, виданим Плотицькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, про що зроблено актовий запис за №7.

Судом також встановлено та визнається сторонами, що у них на утриманні є неповнолітній син ОСОБА_5.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 травня 2018 року, з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання синів ОСОБА_2 та ОСОБА_6 у розмірі по 930 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з 27 квітня 2018 року і до досягнення дітьми повноліття.

Сини ОСОБА_4 та ОСОБА_5 проживають та зареєстровані разом з матірю по вул. Проектна, 15, с. Плотича Тернопільського району, що визнається відповідачем та підтверджується довідкою про склад сімї за №389 від 13 червня 2018 року, виданою Плотицькою сільською радою Тернопільського району.

Як вбачається з витягу з медичної карти №12628 стаціонарного хворого КУТОР «Тернопільська обласна дитяча клінічна лікарня», сину ОСОБА_4 поставлено діагноз - гіпоталамітичний синдром пубертатного періоду. Дифузний еутириоїдний зоб 1 ст. вторинна кардіопатія.

20 червня 2000 року син ОСОБА_4 досяг повноліття.

З договору за №02820 від 17 серпня 2015 року, укладеного між Приватний вищим навчальним закладом «Междичний коледж» та ОСОБА_1 встановлено, що ОСОБА_2 навчається у Приватному вищому навчальному закладі «Медичний коледж» за програмою молодшого спеціаліста «Сестринська справа», на основі базової загальної середньої освіти, терміном навчання 4 року.

Як слідує з доповнення до договору №02820 від 01 вересня 2016 року, ОСОБА_2 переведено з спеціальності «Сестринська справа» на спеціальність «Лікувальна справа».

Згідно довідки за №312 від 25 січня 2018 року, виданої Приватним вищим навчальним закладом «Медичний коледж», термін навчання ОСОБА_2 становить з 01 вересня 2015 року по 30 червня 2019 року.

Самостійно заробляти на життя, у звязку з навчанням на денній формі, син ОСОБА_4 не має можливості.

Розмір оплати за навчання ОСОБА_2 за перший семестр 2017-2018 року складає 8390 грн., зазначена сума оплачена 15 листопада 2017 року платником ОСОБА_7, що стверджується довідкою про суму оплати за навчання за 2017 рік за №33 від 25 січня 2018 року, виданої Приватним вищим навчальним закладом «Медичний коледж».

З розрахункових квитанцій від 17 липня 2015 року, від 05 лютого 2018 року, від 19 квітня 2018 року встановлено, що позивач здійснювала оплату за навчання ОСОБА_2 на загальну суму 16087 грн.

З долучених відповідачем меморіальних ордерів та квитанції ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 21 січня 2016 року, від 01 квітня 2016 року, від 21 вересня 2016 року встановлено, що відповідач здійснював оплату за навчання сина ОСОБА_2 на загальну суму 14967 грн.

Встановлено, що відповідач перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України Тернопільської області та отримує пенсію, щомісячний розмір якої становить 2895,53 грн., що підтверджується довідкою про доходи пенсіонера за №1053 від 29 серпня 2018 року, виданою Головним управлінням Пенсійного фонду України Тернопільської області.

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи із наступних підстав.

В силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненнями фізичних та юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітня дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення ними 23 років за умови, що вони можуть надавати таку матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Відповідно до положень ч.1 ст.200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

В силу вимог ст. 182 СК суд при визначенні розміру аліментів враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав.

При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від обов'язку сплати аліментів, обов'язку батьків брати участь у додаткових витратах на повнолітню дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Відповідно до розяснень викладених у Постанові Пленуму Верховного суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" №3, від 15.05.2006 року обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що син ОСОБА_4 продовжує навчання на денній, платній формі навчання, самостійно заробляти на життя не має можливості, у звязку з чим потребує матеріальної допомоги.

Відповідач не працює, перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України Тернопільської області та будь-яких інших доходів, крім пенсії за вислугу років, не отримує. Інших утриманців, крім синів ОСОБА_4 та неповнолітнього ОСОБА_6 не має.

У добровільному порядку відповідач не надає матеріальної допомоги сину ОСОБА_4.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що відповідач може надавати матеріальну допомогу сину ОСОБА_4 та розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання сина ОСОБА_4 слід визначити у розмірі 980 грн. починаючи стягувати з дня предявлення позову 27 червня 2018 року і до закінчення сином навчання, але не більше як до досягнення ним двадцяти трьохрічного віку.

В силу вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Відповідачем не доведено належними та достатніми доказами те, що він за своїм матеріальним становищем чи станом здоровя позбавлений можливості сплачувати аліменти у розмірі визначеному судом.

Разом з тим, суд вважає, що до задоволення не підлягають вимоги позивача про стягнення додаткових витрат у вигляді ? понесених позивачем витрат на оплату вартості навчання сина, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ст. 185 СК той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв'язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Разом з тим, вимогами ст. 199 СК України передбачений обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов'язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу).

У визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов'язань, обов'язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв'язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України (додаткові витрати на дитину) не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу (утримання дитини, яка продовжує навчання).

Отже, правила та порядок участі батьків у додаткових витратах на дитину, передбачені ст. 185 СК України, не може бути розповсюджені на права між повнолітньою дитиною та її батьками.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі № 6-1296цс15.

Таким чином, позовні вимоги позивача про стягнення додаткових витрат на навчання повнолітнього сина до задоволення не підлягають.

Також, суд вважає, що такі витрати не є витратами, які викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) та охоплюються стягненими аліментами із відповідача.

Крім того, із долучених квитанцій про оплату вартості навчання за 2015-2017 роки як позивачем так і відповідачем встановлено, що батьки брали рівну участь щодо оплати вартості навчання сина.

З врахуванням наведеного, суд вважає, що дані вимоги позивача є безпідставними та необгрунтованими.

Суд не приймає до уваги долучену позивачем квитанцію від 02 жовтня 2018 року на суму 9540 грн., оскільки вказана оплата здійснена після досягнення сином повноліття.

Відповідно до вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати судового збору у розмірі 704,80 грн.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 81, 263, 265, 268, 354 Цивільного процесуального кодексу України, ст. ст. 180-182, 184, 185 Сімейного кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання і додаткових витрат задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (вул.15 квітня, 1/85, м.Тернопіль, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 (вул.Проектна,15 с.Плотича Тернопільського району, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) аліменти на утримання сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 980 грн. щомісячно, починаючи з 27 червня 2018 року і до закінчення навчання, але не більше як до досягнення ним двадцяти трьохрічного віку.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 704 (сімсот чотири) грн.80 коп.

Рішення суду про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1, вул.Проектна,15 с.Плотича Тернопільського району, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2.

Відповідач: ОСОБА_2, вул.15 квітня, 1/85, м.Тернопіль, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1.

Повне судове рішення складено 05 листопада 2018 року.

Головуючий суддяОСОБА_8