ПОСТАНОВА

Іменем України

30 січня 2018 року м. Кропивницький

справа № 404/1369/17

провадження № 22-ц/781/100/18

Апеляційний суд Кіровоградської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Дьомич Л.М.

суддів: Голованя А.М.; Письменного О.А.

за участю секретаря: Федоренко Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, який діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 20 жовтня 2017 року у складі судді Панфілової А.В. у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про встановлення юридичного факту та визнання права власності в порядку спадкування,-

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2017 року ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про:

- встановлення юридичого факту, що ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року та ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року перебували в зареєстрованому шлюбі з 15 вересня 1977 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 року;

- визнання право власності на 77/200 часток квартири АДРЕСА_1, в порядку спадкування після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_5;

- визнання право власності на 46/200 часток квартири АДРЕСА_2, в порядку спадкування після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4.

В обґрунтування вимог зазначила, що її матері ОСОБА_5 на підставі реєстраційного посвідчення, виданого 13 грудня 1991 року Кіровоградським БТІ належала квартира АДРЕСА_1

Пайові внески за вищевказану квартиру сплачувались матір'ю в період зареєстрованих шлюбів з ОСОБА_6 та ОСОБА_4. Перший пайовий внесок сплачений за її особисті кошти в липні 1973 року в сумі 1 775,78 рублів.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року мати померла, відкрилась спадщина на частину вищевказаної квартири.

Чоловік спадкодавця ОСОБА_4 відмовився від спадщини після смерті дружини на її користь.

13 березня 2015 року постановою державного нотаріуса Кіровоградської міської державної нотаріальної контори Шполянською А.О. № 384/02/31 ОСОБА_3 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року, у зв'язку з неможливістю визначити частку спадкодавця у праві спільної сумісної власності подружжя, на яку повинно видаватись свідоцтво про право на спадщину за законом.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер її батько ОСОБА_4.

За життя ним складено заповіт за яким усі його права та обов'язки, які йому належать на момент складання цього заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть належати у майбутньому, та все інше його майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті, і на що він за законом матиме право, він заповів їй, ОСОБА_3.

Вона прийняла спадщину після батька відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України.

Згідно довідки № 99 ОЖБК від 24.02.2014 року вартість квартири НОМЕР_1 що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 становить - 4439,46 крб. На день смерті спадкодавця виплачено - 4439,46 крб. Перший пайовий внесок зроблено в липні 1973 року в розмірі 40 % - 1775,78 крб. Останній пайовий внесок зроблено в грудні 1987 року - 8 крб. На день смерті спадкодавця ОСОБА_5 разом з нею та протягом 6-ти місяців з дня її смерті в квартирі проживали та були прописані: чоловік - ОСОБА_4 та дочка - ОСОБА_3.

Станом на 01 вересня 1977 року залишок пайового внеску за вищевказану квартиру згідно довідки ОЖБК № 3 від 02.04.2015 року складав 2015 рублів 28 копійок, ці кошти батьками сплачено спільно.

Таким чином, після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на частину квартири, що відповідає ? частині коштів сплачених в період шлюбу, а відтак повинна успадкувати частки кварти після двох спадкодавців.

Оскільки в свідоцтві про одруження батьків допущена помилка в написанні по-батькові ОСОБА_5, замість ОСОБА_5 зазначено ОСОБА_5 також просила встановити факт перебування їх в зареєстрованому шлюбі.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 20 жовтня 2017 року встановлено юридичний факт, що ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року та ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року перебували в зареєстрованому шлюбі з 15 вересня 1977 року по день смерті ОСОБА_5, тобто по ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Визнано за ОСОБА_3, право власності на 77/200 часток квартири АДРЕСА_1, в місті Кропивницькому, в порядку спадкування після ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Визнано за ОСОБА_3, право власності на 46/200 часток квартири АДРЕСА_1, в місті Кропивницькому, в порядку спадкування після ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

ОСОБА_1, який діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить про скасування рішення суду та ухвалення нового про часткове задоволення позовних вимог. Зазначає, що суд першої інстанції приймаючи рішення не повно з'ясував обставини, що мають істотне значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального і процесуального права. А саме, судом не враховано, що відсутні відомості про періодичні платежі, які вносилися для виплати вартості кооперативної квартири, у зв'язку з чим неможливо визначити розмір сплачених пайових внесків після реєстрації шлюбу ОСОБА_5 та ОСОБА_4 Спірна квартира згідно реєстраційного посвідчення належала ОСОБА_5 на праві особистої власності. За життя ОСОБА_4 реєстраційне посвідчення на квартиру не оспорював і про свої права як співвласник не заявляв. Інші спадкоємці ОСОБА_5 також не ставлять під сумнів даний документ. Задовольняючи вимоги, суд взяв до уваги подану представником позивача довідку № 23 видану ОЖБК м. Кіровограда 13.03.2015 року. Проте вказана довідка за наявності іншої, яка спростовує зазначену в ній інформацію, не є належним доказом по справі та первинним документом, що підтверджує сплату коштів, крім того в ній відсутні посилання на документ згідно якого надається відповідна інформація.

Апеляційне провадження відкрито 01 грудня 2017 року. Розгляд справи призначено на 27 грудня 2017 року. За клопотанням сторони відповідача розгляд справи відкладено на 25 січня 2017 року в режимі відеоконференції. У зв'язку з технічними проблемами, що унеможливлювали проведення судового засідання в режимі відео конференції (відсутність звуку) розгляд відкладено на 30 січня 2018 року.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_8, пояснення ОСОБА_9, яка представляє інтереси ОСОБА_1 та пояснення ОСОБА_2 (приймала участь в Дубенському міськрайонному суді Рівненської області), дослідивши письмові докази по справі, перевіривши рішення суду у межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення за наступного.

Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIІІ внесено зміни до ЦПК України від 18.03.2004 року, які набирали законної сили з 15.12.2017 року.

Відповідно до вимог частини 3 статті 3 ЦПК України в редакції від 15.12.2017 року, встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно п. 9 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції від 15.12.2017 року справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За ст. 264 ЦПК України - під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання про те, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Попередньою редакцією ЦПК передбачалось, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (в редакції до 15.12.2017 року). Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання про те, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин (в редакції до 15.12.2017 року).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що частина квартири, на яку відкрилась спадщина, є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_4. За наслідками оцінки доказів, що містили інформацію про сплату вартості квартири, суд визначив частки подружжя та відповідно встановив обсяг успадкованого та вирахував право власності позивача на спадкове майно.

Висновок суду першої інстанції повністю відповідає обставинам справи, спірним правовідносинам, яким надано належну правову оцінку.

Судом встановлено, що сторони у справі є дітьми спадкодавця ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року (а.с.8).

Після її смерті відкрилась спадщина на квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 10).

Відповідно до реєстраційного посвідчення, виданого 13 грудня 1991 року Кіровоградським БТІ, спадкодавцю за життя ця квартира належала на праві особистої власності.

З 15 вересня 1977 року ОСОБА_5 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 (а.с.18).

15 березня 2013 року Кіровоградською міською державною нотаріальною конторою № 2 заведена спадкова справа № 110/2013 до майна померлої ОСОБА_5. Згідно якої із заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори звернулися спадкоємці за законом ОСОБА_1, ОСОБА_2. Чоловік спадкодавця ОСОБА_4 відмовився від спадщини після смерті дружини на користь дочки ОСОБА_3 (а.с.56-101). Позивач проживала зі спадкодавцем.

В березні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до Кіровоградської міської державної нотаріальної контори № 2 із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері (а.с.83 на звороті).

Постановою державного нотаріуса Кіровоградської міської державної нотаріальної контори № 2 Шполянською А.О. № 384/02-31 від 13.03.2015 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ? частину квартири НОМЕР_1 розташовану по АДРЕСА_1 оскільки вказана квартира є спільною сумісною власністю подружжя, тому неможливо визначити частку ОСОБА_5 у праві спільної сумісної власності на яку повинно видаватись свідоцтво про право на спадщину за законом (а.с.25;91).

З цих же підстав нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом іншим спадкоємцям ОСОБА_5 - ОСОБА_11 та ОСОБА_2 ( а.с 100-101; )

ІНФОРМАЦІЯ_1 року згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 помер ОСОБА_4 (а.с.9.).

За життя ним складено заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_12 та зареєстрований 15.03.2014 року за № 206. Згідно якого усі його права та обов'язки, які йому належать на момент складання цього заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть належати у майбутньому, та все інше його майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті, і на що він за законом матиме право, заповів ОСОБА_3 (а.с.23).

Порядок прийняття спадщини, визначений Главою 87 ЦК України.

Згідно з нормою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Таким чином позивач в порядку спадкування набула в спірній квартирі свою частку після смерті матері та повністю частину батька, що належала йому в спільній сумісній власності.

Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ст. 70 СК України частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. З цією нормою матеріального права кореспондуються ст. ст. 60, 70 Сімейного Кодексу України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

В порядку ст. 81 ЦК України кожна сторона зобов'язана довести свої вимоги та заперечення. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Спірна квартира зареєстрована на праві особистої власності за ОСОБА_5.

ОСОБА_5 та ОСОБА_4 з 15 вересня 1977 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Вказаний юридичний факт у зв'язку з допущеною помилкою у свідоцтві про одруження в написанні по-батькові ОСОБА_5 встановлений рішенням суду, яке в цій частині відповідачами не оскаржується.

Згідно довідок № 23, № 99 виданих ОЖБК м. Кіровограда 24 лютого 2014 року та 13 березня 2015 року , вартість квартири НОМЕР_1 що знаходиться в АДРЕСА_1 становить - 4439,46 крб. Перший пайовий внесок за кооперативну квартиру зроблено у липня 1973 року у розмірі 1775,78 крб. (що складає 40% від вартості квартири). Останній пайовий внесок зроблено у грудні 1987 року у розмірі - 8,00 крб. ОСОБА_5 була прописана та проживала по вищевказаній адресі по день смерті - ІНФОРМАЦІЯ_2 року. На день смерті спадкодавця разом з нею та протягом 6-ти місяців з дня її смерті в квартирі проживали та були прописані: чоловік - ОСОБА_4 та дочка - ОСОБА_3 (а.с.13; 90).

За довідкою ОЖБК станом на 01 вересня 1977 року залишок пайового внеску за кооперативну квартиру складав 2015,28 руб., а шлюб подружжям ОСОБА_4 зареєстровано в цьому ж році 15 вересня. Останній пайовий внесок зроблено у грудні 1987 року. (а.с.14;135). До того ж, згідно інформації ОЖБК (а.с.15), ОСОБА_4 з 26.01.1977 році був зареєстрований та проживав в спірній квартирі, тобто ще до реєстрації шлюбу спільно проживав з ОСОБА_5 (тоді ОСОБА_5), і до реєстрації шлюбу у них народилась спільна дочка ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 р.

Тобто пайові внески ОСОБА_5 вносились також після реєстрації шлюбу з ОСОБА_4. Тому частина кооперативної квартири, за яку сплачено після 15 вересня 1977 року є спільною сумісною власністю подружжя.

З врахуванням вказаних обставин, у зв'язку з неможливістю визначити частку ОСОБА_5 у праві спільної сумісної власності подружжя державним нотаріусом, спадкоємцям померлої ОСОБА_3, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті матері (а.с.25;91;100-101).

Відмова нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії сторонами не оскаржувалась.

Колегія суддів повністю погоджується з визначеним судом розміром частки квартири, що є спільною сумісною власністю подружжя, в який покладений розрахунок та об'єктивні докази позивача. Судом враховано, що ОСОБА_5 за кооперативну квартиру самостійно сплачено 2424,18 руб., так як 4439,46 крб. - 2015,28 крб. пайових внесків, а після реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 виплачено решту.

Відповідно ОСОБА_5 особисто сплачено за кооперативну квартиру 54/100 (4439,46 крб. - вартість, що складає 100 %), тому 2424,18 крб. (самостійно сплачено) х 100 : 4439,46 = 54,60%). А відтак частка квартири, що виплачена в період шлюбу з ОСОБА_4 становить 46/100 (100-54,60) або в скороченому вигляді 23/50 частки. Кожен із подружжя згідно ст. 70 СК України мав право на 23/100 частки в спільному майні.

Таким чином ОСОБА_1 та ОСОБА_2, як спадкоємці за законом ОСОБА_5 мають успадкувати по 77/400 частки квартири, а ОСОБА_3, як спадкоємець за законом ОСОБА_5 та за заповітом ОСОБА_4, з урахуванням прирощення частки за рахунок відмови від спадщини батька на її користь (77/400) та з врахуванням складеного ним заповіту (23/100 частки) успадковує після обох спадкодавців 246/400 або 123/200 часток квартири, вартість яких згідно оцінки нерухомого майна складає 267 525,61 грн.

ОСОБА_3 після батька прийняла спадщину відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, як спадкоємець, що постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до Інформаційної довідки із Спадкового реєстру від 08.06.2017 року, після смерті ОСОБА_4 до нотаріальної контори спадкоємці із заявами про прийняття спадщини не звертались (а.с. 53).

Як з'ясовано в суді, ОСОБА_5 частина пайових внесків здійснювались в період зареєстрованого шлюбу з ОСОБА_6, шлюб з яким розірвано 19 травня 1977 року (а.с.17 зворот). Але як виходить з матеріалів справи і підтверджують сторони, це подружжя припинило спільне проживання з 22 листопада 1967 року, тоді ще ОСОБА_14 переїхала лише з сином проживати до м. Кіровоград, влаштувалась на роботу, де був створений житлово-будівельний кооператив, членом якого стала. ( а.с. 21-22). Обставини пов'язані з попереднім шлюбом ні сторони, ні суд до уваги не приймали. Сумнівів того, що ОСОБА_6 (попередній чоловік) участі у здійсненні платежів не здійснював, немає. Зазначене не визначалось ні обсягом звернення, ні запереченнями.

Стороною відповідача заперечуючи позовні вимоги, долучено довідку ОЖБК, згідно якої перший пайовий внесок за кооперативну квартиру НОМЕР_1 що знаходиться АДРЕСА_1 зроблено у серпні 1973 року у розмірі 1870 крб. Останній пайовий внесок в грудні 1987 року в сумі 12 крб. (а.с.108;124). Тому відсутні об'єктивні докази щодо сплати пайових внесків за час шлюбу з ОСОБА_4 І в апеляційній скарзі стверджується, що спірна квартира не є об'єктом спільної сумісної власності, оскільки згідно реєстраційного посвідчення Кіровоградським БТІ належала ОСОБА_5 на праві особистої власності.

Згідно п. 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» у разі повного внесення пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, в осіб, які мають право на частку в пайових внесках, виникає право спільної часткової власності на квартиру, дачу, гараж чи інші будівлі пропорційно розміру частки паю (стаття 18 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", Закон України від 10 липня 2003 року № 1087-IV "Про кооперацію", стаття 384 ЦК). Відповідно до п.п. «а» п. 6 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 18.09.1987 року № 9 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» пай, внесений подружжям в ЖБК у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів є їх спільним майном і підлягає поділу на загальних підставах.

Тобто реєстраційне посвідчення на право особистої власності в будь-якому випадку видається виключно члену житлового, житлово-будівельного дачного, гаражного чи іншого кооперативу. Частка пай, внесена подружжям є їх спільним майном. Тому якщо майно зареєстроване як особиста власність, а власник майна під час виплати пайових внесків перебував у зареєстрованому шлюбі та проживав однією сім'єю з чоловіком (дружиною) набуте ним майно є спільною сумісною власність подружжя.

Посилання сторони на те, що довідка № 23 видана ОЖБК в м. Кіровограді 13.03.2015 року, не є належним доказом, оскільки інформація яка міститься в ній спростовується довідкою наданою стороною відповідача (а.с.124), крім того вона не є первинним документом, який підтверджує сплату коштів, висновків суду не спростовують.

Так, згідно змісту довідок ОЖБК долучених до матеріалів справи сторонами (а.с. 13; 90; 108;124) в них дійсно зазначено різну дату внесення першого пайового внеску, а також різні суми сплати першого та останнього внесків.

Станом на 01 вересня 1977 року залишок пайового внеску за квартиру № 44 розташовану по АДРЕСА_1 складав 2015 рублів 28 копійок, що підтверджується довідками № 3, № 1378 виданими ОЖБК 02.04.2015 р. та 10.10.2017 року (а.с.14;135).

Разом з тим, різність інформації в цих довідках не мають принципового значення, оскільки у вказаний період (липень, серпень 1973 року) ОСОБА_13 не була одружена з ОСОБА_4 Крім того, не спростовують факту, що на момент укладення шлюбу з ОСОБА_4 пайові внески за кооперативної квартири були сплачені частково, останній внесок здійснено у грудні 1987 року.

Суду надана довідка № 3 від 02.04.2015 року підписана начальником ОСОБА_15, про те що залишок пайового внеску за адресою: АДРЕСА_3 перед ОСОБА_13 станом на 01.09. 1977 року складав 2015 руб. 28 коп. (а.с.14)

Більш того, усуваючи хоча і не суттєві розбіжності, стороною позивача надано оригінал довідки об'єднаного житлово-будівельного кооперативу № 1378 від 10.10.2017 року, підписаної начальником ОСОБА_15 та головним бухгалтером ОСОБА_16 в якій міститься ідентична інформація (а.с.135). Абсолютно відсутні будь які об'єктивні підстави не прийняти її уваги.

Відсутність первинних документів, які підтверджують сплату коштів не спростовують обґрунтованих доводів позивача, оскільки у вищевказаних довідках чітко визначений залишок пайового внеску на момент укладення шлюбу з ОСОБА_4 Крім того, згідно інформації ОЖБК відомості по черговим платежам не збереглися, оскільки термін їх зберігання становить лише 3 роки.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду, відсутні підстави для скасування судового рішення.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо доведеності позивачем фактів порушення його прав, свобод та інтересів, виходячи з визначених ст. 2 ЦПК України завдань цивільного судочинства правомірно задовольнив позовні вимоги. Рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому, відповідно до ст.375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст. 368, ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє в свої інтересах та в інтересах ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 20 жовтня 2017 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст виготовлено 02 лютого 2018 року.

Головуючий:

Судді: