Справа № 465/6246/17 Головуючий у 1 інстанції: Ванівський Ю.М.
Провадження № 22-ц/811/95/18 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Жукровській Х.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 10 липня 2018 року в складі судді Ванівського Ю.М. в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,-

встановила:

В жовтні 2017 року позивач ОСОБА_4 звернулась в суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн. на кожну дитину щомісячно.

Вимоги обґрунтовувала тим, що 08.02.2003 року сторони зареєстрували шлюб, про що міським відділом реєстрації актів громадянського стану Львівського обласного управління юстиції, в книзі реєстрації актів про одруження, зроблено актовий запис № 194. Від шлюбу у них народилося двоє дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. Вказувала, що самостійно, власними силами намагається матеріально забезпечити, доглядати та виховувати дітей, а також виконувати всі обов'язки, покладені законом та необхідні для належного утримання дітей. Відповідач, який проживає з позивачем та дітьми, ухиляється від виконання свого обов'язку щодо утримання, матеріально не допомагає дітям, участі у їх вихованні не приймає та не виконує жоден із тих обов'язків, які покладені законом, як на батька дітей. Просила позов задовольнити.

Оскаржуваним рішенням Франківського районного суду м. Львова від 10 липня 2018 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - задоволено.

Вирішено стягувати з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт серії НОМЕР_3, ІПН НОМЕР_1, що проживає за адресою: АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_4, паспорт серії НОМЕР_4, ІПН НОМЕР_2, що проживає за адресою: АДРЕСА_2) аліменти на утримання неповнолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 2000 гривень щомісячно, починаючи з 30.10.2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

Вирішено стягувати з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт серії НОМЕР_3, ІПН НОМЕР_1, що проживає за адресою: АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_4, паспорт серії НОМЕР_4, ІПН НОМЕР_2, що проживає за адресою: АДРЕСА_2) аліменти на утримання неповнолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 2000 гривень щомісячно, починаючи з 30.10.2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт серії НОМЕР_3, ІПН НОМЕР_1, що проживає за адресою: АДРЕСА_1) 704,80 гривень судового збору на користь держави.

Рішення суду оскаржив представник відповідача ОСОБА_3, з оскаржуваним рішенням не погоджується, вважає його незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Стверджує, що враховуючи середній заробіток відповідача за останні вісім місяців, останній об'єктивно не може сплачувати аліменти у розмірі, який визначений судом.

Вважає, що при визначенні розміру аліментів місцевий суд не врахував те, що у відповідача є непрацездатні батьки, яким він допомагає матеріально.

Крім цього зазначає, що доводи позивача про те, що відповідач має мінливий дохід не відповідають матеріалам справи, а наявність інших джерел доходу позивач не довела.

Звертає увагу суду на те, що відповідач в суді першої інстанції визнав обов'язок та необхідність утримання неповнолітніх дітей, готовий його виконувати, поряд з цим позивач не довела, що відповідач ухиляється від свого обов'язку з утримання дітей.

На думку апелянта, відсутня сама потреба в утриманні зі сторони батька, оскільки в матеріалах справи відсутні докази, що неповнолітні діти проживають та перебувають лише на утриманні матері.

В апеляційній скарзі зазначає, що позивач в судовому засіданні не довела обґрунтованість визначеної суми аліментів у розмірі 2000 грн. на кожну дитину, не надала середньомісячного розрахунку витрат на дітей.

Просить скасувати рішення Франківського районного суду м. Львова від 10 липня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким стягувати з відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на одну дитину щомісячно до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Згідно із ч. 1 ст. 351 ЦПК України (в редакції закону від 03.10.2017 року) судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до Указу Президента України №452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Львівської області ліквідовано та створено новий - Львівський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Львівську область, з місцезнаходженням у місті Львові.

04 жовтня 2018 року у газеті «Голос України» опубліковано повідомлення голови Львівського апеляційного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Ухвалою про призначення справи до розгляду від 12 жовтня 2018 року вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи без їх виклику.

Оскільки розгляд справи проведено без виклику учасників справи в судове засідання, за відсутності всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засдіання за допомогою звозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає до задоволення частково виходячи із такого.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Враховуючи наявні матеріали справи та вимоги закону колегія суддів приходить переконання, що оскаржуване рішення не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам.

Задовольняючи позовні вимоги та стягуючи аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн. на кожну дитину щомісячно, місцевий врахував рівень споживчих цін, пояснення представника позивача, представника відповідача та надані сторонами докази щодо їх майнового стану, стану здоров'я кожної дитини й платника аліментів, рівня доходів кожного із сторін.

Аліменти стягнуто з часу звернення до суду з позовом.

Крім цього, суд вирішив питання розподілу судових витрат, від сплати яких позивач звільнена.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до ст.ст. 51 Конституції України, 180 СК України батьки зобов»язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Судом встановлено, що сторони у справі перебувають в шлюбі, який зареєстрований 08 лютого 2003 року міським відділом реєстрації актів громадського стану Львівського міського управляння юстиції, про що складено відповідний актовий запис № 194, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_5 (а.с. 8).

Від спільного подружнього життя у сторін ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася донька ОСОБА_6, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 від 12.07.2003 року, актовий запис № 3501(а.с. 9).

Також, сторони є батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, про що 16.06.2005 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_7, актовий запис № 297 (а.с. 10).

З копій паспортів сторін вбачається, що позивач ОСОБА_4 зареєстрована за адресою АДРЕСА_2, а відповідач ОСОБА_2 на АДРЕСА_1 (а.с. 2-5).

Звертаючись з позовними вимогами та обгрунтовуючи такі позивач ОСОБА_4 акцентувала увагу на тому, що відповідач проживає разом з нею та дітьми, однак на даний час нею поданий позов про розірвання шлюбу, спільні з відповідачем діти перебувають на її повному утриманні, відповідач ухиляється від виконання свого обов'язку щодо утримання дітей, згоди з приводу матеріального утримання та виховання дітей не досягнуто, добровільно сплачувати аліменти відповідач не бажає, участі у вихованні дітей не приймає.

01.03.2018 року відповідач ОСОБА_2 подав відзив на позов, в якому просив прийняти рішення, яким визначити стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на одну дитину щомісячно до досягнення найстаршою дитиною повноліття. У відзиві посилається на те, що середня заробітна плата за останніх 8 місяців становить 3353,25 грн. (а.с. 25-28). Крім цього, подав копії пенсійних посвідчень своїх батьків.

Законом України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набув чинності 08 липня 2017 року, внесено зміни до Сімейного кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до вказаної норми аліменти на утримання дитини можуть бути стягнуті на користь того з батьків, з ким вона проживає та на чиєму утриманні вона перебуває.

Таким чином, положеннями СК України спосіб стягнення аліментів (у частці від доходу відповідача чи у твердій грошовій сумі) поставлений в залежність від вимоги того, хто має на них право та одночасно встановлено, що розмір аліментів, призначений за будь-яким із зазначених способів стягнення аліментів, не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

З вказаних підстав доводи скаржника про те, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права, не заслуговує на увагу, оскільки грунтуються на помилковому суб'єктивному тлумаченні положень сімейного законодавства.

Крім цього, пред'явлення позивачем позову про стягнення аліментів свідчить про те, що батьки не досягли домовленості щодо способів виконання кожним із батьків обов'язку утримувати дітей, а бажання відповідача сплачувати такі в частці від доходу, в силу вимог диспозитивності не можуть братись до уваги.

Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів визначені статтею 182 СК України.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч. 2 цієї статті).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст.ст. 13, 76, 77 ЦПК України).

Таким чином, врахувавши принцип диспозитивності цивільного судочинства та те, що спільні діти сторін у справі проживають разом із матір'ю (протилежні докази в матеріалах справи відсутні), місцевий суд дійшов правильного висновку про те, що відповідач ОСОБА_2, як батько, зобов'язаний утримувати неповнолітніх дітей, однак за відсутності згоди між сторонами з цього приводу та утримання дітей виключно позивачем, стягнув аліменти на їх утримання в судовому порядку.

Поряд з цим, з копії трудової книжки встановлено, що відповідач ОСОБА_2 01.07.2015 року прийнятий на посаду оператора лінії розливу в ТзОВ «Ресторація «На Ринку», де працює по сьогоднішній день (а.с. 61 зворот).

Згідно довідки про доходи за період з червня 2017 року по листопад 2017 року ОСОБА_2 нарахована заробітна плата в розмірі 19626,88 грн.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Стаття 81 ЦПК України надає право сторонам та іншим учасникам справи подавати докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Згідно із ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2018рік» у 2018 році прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень.

Колегія суддів звертає увагу на те, що позивач не навела належних доказів того, що відповідач, з врахуванням його місця працевлаштування та отримуваного заробітку, має можливість сплачувати аліменти в розмірі по 2000 грн. на кожну дитину щомісячно.

При цьому, судова колегія враховує положення ст. 70 ЗУ «Про виконавче провадження» за якими розмір відрахувань на аліменти із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків заробітної плати.

На думку колегії суддів, є всі підстави для стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання дітей у твердій грошовій сумі, при цьому розмір цих аліментів повинен становити по 1200 грн. на кожну дитину, оскільки аліменти у зазначеному розмірі відповідатимуть мінімальному гарантованому розміру аліментів на одну дитину, при цьому загальний розмір відрахувань із заробітку відповідача не перевищуватиме 70% заробітної плати.

Враховуючи наведене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, судове рішення в частині визначення розміру аліментів необхідно змінити, стягнувши з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі по 1200 гривень на кожну дитину щомісячно, починаючи з 30.10.2017 року і до досягнення дітьми повноліття.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 368, 372, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 376, 381, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 10 липня 2018 року в частині стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання неповнолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 2000 гривень щомісячно та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання неповнолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 2000 гривень щомісячно - змінити.

Стягувати із ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт серії НОМЕР_3, ІПН НОМЕР_1, що проживає за адресою: АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_4, паспорт серії НОМЕР_4, ІПН НОМЕР_2, що проживає за адресою: АДРЕСА_2) аліменти на утримання двох малолітніх дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі по 1200 гривень на кожну дитину щомісячно, починаючи з 30.10.2017 року до досягнення дітьми повноліття.

Врешті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 30 жовтня 2018 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк