Єдиний унікальний номер 225/2418/17 Номер провадження 22-ц/775/102/2018
Єдиний унікальний номер 225/2418/17 Головуючий у 1 інстанції Довженко О.В.
Номер провадження 22-ц/775/102/2018 Доповідач Дундар І.О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2018 року

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Дундар І.О.,

суддів: Азевича В.Б., Корчистої О.І.,

за участю секретаря Ситнік Д.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №5 в приміщенні суду в місті Бахмуті Донецької області цивільну справу № 225/2418/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія»,

на рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 25 жовтня 2017 року ухвалене в приміщенні суду в місті Торецьку Донецької області,-

В С Т А Н О В И В:

В травні 2017 року позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 в розмірі 44830,03 дол. США звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 шляхом продажу предмета іпотеки будь-якій особі покупцю від імені іпотекодержателя на підставі договору купівлі-продажу за ціною не нижче початкової ціни продажу, визначеної на підставі оцінки, надати ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» право на проведення всіх необхідних дій пов'язаних з реалізацією предмета іпотеки, в тому числі, але не виключно на виготовлення та отримання оригіналів дублікатів, копій правовстановлюючих документів, технічної документації на нерухомість у відповідних установах, підприємствах, організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування.

Заочним рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 25 жовтня 2017 року в задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» просили рішення скасувати, постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначили, що рішення винесено з неповним з'ясуванням обставин справи, неправильною оцінкою наданих доказів і встановлених юридичних фактів, а також з порушенням норм процесуального та матеріального права, а саме : позивач у своїй позовній заяві просив звернути стягнення на предмет іпотеки, який був переданий ОСОБА_1 в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором - квартиру АДРЕСА_2. Однак, під час підготовки позовної заяви представником позивача було допущено описку, замість вірного номеру квартири «11» у позовній заяві представник помилково вказав квартиру номер «1». Позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог були надані необхідні документи. Вважає, що суд, встановлюючи обставини справи, розумів, що позивач просить звернути стягнення саме на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_2, однак в порушення процесуальних норм, суд не постановив питання позивачу щодо обґрунтованості та правильності позовних вимог.

В судове засідання учасники справи не з'явилися.

Представник ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» надав суду заяву з проханням розглянути справу без їх участі.

Відповідач ОСОБА_1 про день та час розгляду справи повідомлений належним чином шляхом розміщення оголошення на офіційному веб - сайті в порядку, передбаченому ч. 11 ст. 128 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за таких підстав.

Указом Президента "Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах" від 29 грудня 2017 року № 452/2017 ліквідовано апеляційний суд Донецької області, утворено Донецький апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Донецьку область, з місцезнаходженням у містах Бахмуті, Донецьку і Маріуполі. Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України від 02 червня 2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п.3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Підпунктом 8 п.1 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції Закону №2147-VIII від 03.10.2017) установлено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

На підставі п.9 ч.1 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону №2147-УІІІ від 3 жовтня 2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цієї редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Судом першої інстанції під час розгляду справи було встановлено, що 4 серпня 2008 року між ВАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за яким банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 41500 дол. США терміном до 2028 року зі сплатою процентів за користування в розмірі 15% річних, в забезпечення виконання зобов'язань 4 серпня 2008 року між сторонами укладено іпотечний договір, за яким ОСОБА_1 передав нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_2, зобов'язання не виконав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що в межах заявлених позовних вимог щодо звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 відсутні підстави для задоволення позову, оскільки дана квартира належить не відповідачу, а іншій особі.

Але з такими висновками суду в повному обсязі погодитися неможливо.

На підставі ч. 1 ст.11 ЦПК України, в редакції, яка діяла на час розгляду справи судом першої інстанції, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі; ч. 2 - особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Звертаючись до суду з даним позовом ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» просили звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 (арк..спр.3-4).

В подальшому позивач до суду не з'являвся, надав суду заяву з проханням розглянути справу без їх участі (арк. спр. 66, 69, 74, 80, 94).

На підставі ч.4 ст.10 ЦПК України, в редакції, яка діяла на час розгляду справи судом першої інстанції, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.2 ст.119 ЦПК України, в редакції, яка діяла на час розгляду справи судом першої інстанції, позовна заява повинна містити: найменування суду, до якого подається заява; ім'я (найменування) позивача і відповідача, а також ім'я представника позивача, якщо позовна заява подається представником, їх місце проживання (перебування) або місцезнаходження, поштовий індекс, номери засобів зв'язку, якщо такі відомі; зміст позовних вимог; ціну позову щодо вимог майнового характеру; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування; перелік документів, що додаються до заяви, ст.121 суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Згідно п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" позовна заява подається до суду в письмовій формі і за змістом повинна відповідати вимогам статті 119 ЦПК. У зв'язку з цим суди мають звертати особливу увагу, зокрема, на те, що у позовній заяві повинні не лише міститися позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину. Якщо заява не відповідає вимогам статей 119, 120 ЦПК або не сплачено судовий збір чи не оплачено витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, суддя відповідно до вимог статті 121 ЦПК постановляє ухвалу, в якій повинні бути зазначені конкретні підстави залишення заяви без руху, в тому числі й розмір несплачених судових витрат, і надає строк для усунення недоліків, тривалість якого визначається в кожному конкретному випадку з урахуванням характеру недоліків, реальної можливості отримання копії ухвали, яка повинна бути надіслана заявнику негайно, та їх виправлення. Якщо порушення правил статей 119, 120 ЦПК виявлені при розгляді справи, вони усуваються в ході судового розгляду або настають наслідки, передбачені пунктом 8 частини першої статті 207 ЦПК. Подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі через неподання доказів при пред'явленні позову залишати заяву без руху та повертати заявнику, п.23- розглядаючи і вирішуючи цивільні справи на засадах змагальності та диспозитивності, суди відповідно до положень статей 10, 11 ЦПК повинні роз'яснювати особам, які беруть у ній участь, їх права та обов'язки, попереджувати про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Виходячи з положень п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 5 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду" готуючи справу до розгляду, суд повинен визначити: обставини, які мають значення для справи, та факти, що підлягають встановленню і покладені в основу вимог і заперечень; характер спірних правовідносин і зміст правової вимоги; матеріальний закон, який регулює спірні правовідносини; вирішити питання про склад осіб, які братимуть участь у справі; з'ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів; визначити коло доказів відповідно до характеру спірних правовідносин і роз'яснити, якій із сторін слід довести певні обставини; вжити заходів для забезпечення явки в судове засідання, а також сприяти врегулюванню спору до судового розгляду, ч.3 - з метою врегулювання спору до судового розгляду суди мають з'ясовувати: чи не відмовляється позивач від позову, чи визнає позов відповідач, чи не бажають сторони укласти мирову угоду або передати справу на розгляд третейського суду. Зазначені процесуальні дії можуть бути вчинені лише в позовному провадженні та повинні здійснюватися не формально; суди мають вживати дієві заходи для примирення сторін та врегулювання спору до судового розгляду, зберігаючи при цьому об'єктивність і неупередженість. Зокрема, вони мають роз'яснювати сторонам можливості розгляду справи у третейському суді та порядок виконання його рішення, суть та процедуру здійснення кожної дії та їх наслідки, п.13 - при з'ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов'язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом, зокрема статтею 61 ЦПК.

На підставі ч.1 ст.60 ЦПК України, в редакції, яка діяла на час розгляду справи судом першої інстанції, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Суд на зазначені положення закону уваги не звернув, не з'ясував обставини по справі, не дав належної оцінки доказам, які містяться в матеріалах справи та дійшов передчасного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

На підставі ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції під час розгляду справи неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи; порушено норми процесуального права, що є підставами для скасування рішення з ухваленням нового про задоволення позовних вимог.

Як виходить з матеріалів цивільної справи 4 серпня 2008 року між ВАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 104В-ДФВ19/2008 від 04 серпня 2008 року, згідно якого банк надав відповідачу грошові кошти в розмірі 41500,00 доларів США терміном до 2028 року зі сплатою 15 відсотків річних за користування кредитом; за п. 2.1 договору грошові кошти отримані Позичальником за цим Договором використовуються за цільовим призначенням: для придбання однокімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 (арк..спр.5-7).

Зобов'язання за кредитним договором відповідач не виконав.

Рішенням Будьоннівського районного суду м. Донецька від 31 серпня 2009 року з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ВАТ «ВТБ Банк» стягнута заборгованість за кредитним договором № 104В-ДФВ19/2008 від 04 серпня 2008 року в загальному розмірі 44830,03 дол. США. (справа №2-2346/09).

Ухвалою Будьоннівського районного суду м. Донецька від 20 березня 2013 року змінено стягувача у виконавчому провадженні з примусового виконання рішення Будьоннівського районного суду м. Донецька від 31 серпня 2009 року №2-2346/09 про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «ВТБ Банк» на правонаступника ТОВ «Кредекс Фінанс» (арк..спр.35).

Ухвалою Будьоннівського районного суду м. Донецька від 14 квітня 2014 року змінено стягувача у виконавчому провадженні з примусового виконання рішення Будьоннівського районного суду м. Донецька від 31 серпня 2009 року №2-2346/09 про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «Кредекс Фінанс» на правонаступника - ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» (арк..спр.36).

За змістом п.9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель). Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена.

До цього часу рішення суду про стягнення заборгованості по кредиту не виконано.

В забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором 04 серпня 2008 року між ВАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_1 було укладено Іпотечний договір № 104Вз-ДФВ19/2008, за яким ОСОБА_1 передав в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 32,3 кв. м. (арк..спр.8-9).

Відповідно до договору про відступлення права вимоги №241212ів від 24 грудня 2012 року ПАТ «ВТБ Банк» передав ТОВ «Кредекс Фінанс» право вимоги до боржників, в тому числі відповідача (арк..спр.10-16), 17 лютого 2014 року між ТОВ «Кредекс Фінанс» та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» укладено договір про відступлення права вимоги грошових зобов'язань за фінансовим кредитами , за яким новий кредитор набув право вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення (арк..спр.22-27).

7 березня 2014 року між ТОВ «Кредекс Фінанс» та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» укладено договір про відступлення прав за договорами іпотеки, в тому числі боржника ОСОБА_1 (арк..спр.29-32).

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна вбачається, що квартира АДРЕСА_2 належить на праві власності ОСОБА_1, на неї накладено заборону відчуження на підставі іпотечного договору № 104Вз-ДФВ19/2008 (арк..спр.83-87).

Отже, під час розгляду справи було достовірно встановлено, що між сторонами укладено іпотечний договір № 104Вз-ДФВ19/2008, саме на квартиру АДРЕСА_2, тобто предметом позову є звернення стягнення саме на квартиру АДРЕСА_2.

За змістом укладеного між банком та відповідачем договору іпотеки № 104Вз-ДФВ19/2008 від 04 серпня 2008 року, сторони узгодили, що звернення стягнення на заставне майно здійснюється на розсуд іпотекодержателя: або за рішенням суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса, або згідно з домовленістю сторін.

Підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки містить стаття 33 Закону України від 5 червня 2003 року N 898-IV "Про іпотеку".

Так, відповідно до абзацу 1 вказаної статті у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Згідно із нормами статті 12 Закону у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Як виходить з Іпотечного договору (арк..спр.8-9), п.5.1 - звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватися на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або шляхом позасудового регулювання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється способом за вибором іпотекодержавтеля.

Під час розгляду справи було достовірно встановлено, що заборгованість за кредитним договором не сплачена.

Отже, відповідач, як іпотекодавець та позичальник, порушив умови кредитного договору, що є підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки.

На підставі абзацу 3 статті 33 Закону звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Звертаючись до суду з позовом (арк..спр.2-4), ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» просили звернути стягнення шляхом продажу вказаного предмету іпотеки будь-якій особі покупцю.

Положеннями статті 38 Закону передбачено право іпотеко держателя на продаж предмет іпотеки.

Згідно зі ст..39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Оскільки рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки дає право на примусовий продаж іпотечного майна, то, викладаючи резолютивну частину рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, потрібно обов'язково встановити у грошовому вираженні початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначену за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 Закону України «Про іпотеку».

Виходячи зі змісту поняття ціни як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку», зазначення в рішенні суду початкової ціни предмета іпотеки, визначеної за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону, означає встановлення її в грошовому вираженні.

До цього зводиться правова позиція висловлена в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 22 березня 2017 року № 6-2654цс16.

Зі змісту п.1.4 Іпотечного договору вбачається, що предмет іпотеки сторони оцінили в 237172,54 грн. (арк..спр.8-9).

На підставі викладеного апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки.

7 червня 2014 року набув чинності Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" від 16 липня 2015 року №629-YІІІ, згідно з підпунктом 1 пункту 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме майно використовується як місце постійного проживання позичальника, за умови, що у позичальника у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно, загальна площа його не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

З матеріалів справи виходить, що нерухоме майно, яке перебуває в іпотеці, не використовується ОСОБА_1 як місце постійного проживання позичальника, оскільки він мешкав за адресою АДРЕСА_3 (т.1 арк..спр.265), в період з 18 грудня 2014 року по 17 грудня 2015 року - АДРЕСА_8 (арк..спр.51).

Отже, в даному випадку відсутні підстави для застосування вищевказаного закону.

Згідно статті 9 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року № 1669-VII протягом терміну дії цього Закону щодо нерухомого майна, розташованого на території проведення антитерористичної операції, що належить громадянам України та перебуває в іпотеці, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об'єкти), статей 41, 43 - 47 (у частині реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах) Закону України "Про іпотеку».

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р затверджено Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція - до них, в тому числі віднесено місто обласного значення - м. Донецьк.

Нерухоме майно, яке належить відповідачу та перебуває в іпотеці, розташоване в АДРЕСА_2.

Отже, протягом терміну дії цього Закону реалізація права ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» на продаж предмета іпотеки зупиняється.

На підставі ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно із ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір в сумі 1600 грн. (арк..спр.1-2).

Оскільки апеляційний суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі, з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір в сумі 1600 грн.

Керуючись ст. 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» задовольнити.

Рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 25 жовтня 2017 скасувати.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, задовольнити.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 104В-ДФВ19/2008 від 04 серпня 2008 рок перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» в розмірі 44830,03 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ станом на 26 квітня 2017 року сумі 1193904,40 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_2, шляхом продажу Предмета іпотеки будь-якій особі покупцю, від імені Іпотекодержателя - Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (, адреса : 04112, м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8) на підставі договору купівлі-продажу за ціною не нижче початкової ціни продажу визначеної в сумі 237172,54 грн.

Надати Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (, адреса 6 04112, м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8) право на проведення всіх необхідних дій, пов'язаних із реалізацією Предмета іпотеки, а саме: квартири АДРЕСА_2, в тому числі, але не виключно, на виготовлення та отримання оригіналів, дублікатів, копій правовстановлюючих документів, технічної документації на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форми власності та підпорядкування.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» витрати по оплаті судового збору у розмірі 1600,00 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий

Судді: