Справа № 348/2494/17
Провадження № 22-ц/4808/91/18
Головуючий у 1 інстанції Флоряк Д. В.
Суддя-доповідач Мелінишин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2018 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого (суддя-доповідач) Мелінишин Г.П.

суддів: Пнівчук О.В., Томин О.О.,

за участю секретаря: Турів О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Надвірнянського районного суду в складі судді Флоряк Д.В., ухвалене 11 липня 2018 року в м. Надвірній Івано-Франківської області, повний текст якого виготовлено 20 липня 2018 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні майном,

встановив :

У грудні 2017 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні майном.

Позов мотивувала тим, що з 1994 року сторони перебували в шлюбі, проте з 2016 року сімейні відносини припинились. За час спільного проживання ними набуто у власність житлові будинки по АДРЕСА_1, приміщення магазину-кафе та склад в с. Пнів Надвірнянського району, з приводу чого існує судовий спір. Відповідач вигнав її з житлових будинків, поміняв замки в них, а також у приміщенні магазину та складу, внаслідок чого вона обмежена в доступі відповідно до житла і позбавлена можливості здійснювати підприємницьку діяльність. Крім того, забрав ключі та техпаспорт, чим позбавив її можливості користуватись автомобілем «Toyota RAV 4» 2007 р.в., днз. НОМЕР_1. Посилаючись на зазначені обставини просила усунути перешкоди в користуванні цим майном.

В липні 2018 року ОСОБА_2 подала заяву про відмову від частини позовних вимог, а саме зобов'язання відповідача усунути перешкоди в користуванні автомобілем.

Рішенням Надвірнянського районного суду від 11 липня 2018 року позов задоволено частково. Зобов'язано ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_2 перешкоди в користуванні приміщеннями магазину-кафе площею 258,4 кв.м, позначеному в технічному паспорті літерою Я та складу площею 343,9 кв.м, позначеному в технічному паспорті літерою Щ, які знаходяться в АДРЕСА_2. В решті позову відмовлено.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із наявності перешкод у здійсненні права користування приміщеннями магазину-кафе та складу, яке є спільною сумісною власністю подружжя.

Не погодившись з рішенням суду в частині задоволення позовних вимог, вважаючи його ухваленим з порушенням норм процесуального права ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

Зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази того, що він чинить перешкоди позивачу в користуванні майном шляхом заміни замків на вхідних дверях. Безпідставним вважає посилання на рішення виконкому Пнівської сільської ради від 16.09.2009 року, згідно з яким позивач здійснювала роздрібну торгівлю в магазині-кафе в с. Пнів. Даний документ ніяким чином не є підтвердженням того, що вона у 2017 році здійснювала підприємницьку діяльність, а лише містить інформацію щодо продовження в 2010 році дії дозволу на продаж тютюнових та горілчаних виробів. З рішення також не вбачається, з якого часу відповідач почав чинити перешкоди позивачу, помінявши замки у вхідних дверях.

Крім того, в позовній заяві ОСОБА_2 просила вселити її у нежитлове приміщення, яке знаходиться по АДРЕСА_2, а в заяві про відмову від частини позовних вимог - зобов'язати відповідача не чинити їй перешкоди у здійсненні права користування зазначеним приміщенням. Відтак, фактично збільшила позовні вимоги. Згідно вимог ст.49 ЦПК України право на звернення з заявою про уточнення позовних вимог чи збільшення їх на момент подачі до суду заяви вважається втраченим, оскільки розпочато розгляд справи по суті. Тому суд мав прийняти заяву про відмову від частини вимог, а інші вимоги розглядати в первинному вигляді.

Неправильним є рішення і в частині стягнення судових витрат, оскільки в заяві про відмову від позовних вимог позивач про це не клопотала.

З цих підстав просив рішення в оскарженій частині скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Відзиву на апеляційну скаргу позивачем не подано.

В засіданні апеляційного суду представник апелянта адвокат ОСОБА_3 доводи апеляційної скарги підтримав з наведених у ній мотивів.

ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Відтак, відповідно до ст. 372 ЦПК України перешкод розглядові справи у її відсутності не встановлено.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника апелянта, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом ч.ч.1, 2 та 5 ст.263 ЦПК судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на межі оскарження рішення суду переглядається в частині задоволення позовних вимог про усунення перешкод в користуванні приміщеннями магазину-кафе та складу, які знаходяться в АДРЕСА_2.

В іншій частині рішення суду сторонами не оскаржено, а тому апеляційним судом не переглядається.

Статтею 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно із положеннями ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором.

Захист цивільних прав - це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Згідно роз'яснень ВССУ у постанові пленуму №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.

За змістом положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не повя'заних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані, на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки.

Позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своєму чи на чужому або іншому об'єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача.

Судом встановлено, що сторони з 8 грудня 1994 року перебувають у шлюбі, зареєстрованому Надвірнянським відділом реєстрації актів громадянського стану Івано-Франківської області, актовий запис № 164 (а.с.5).

Відповідно до Державного акта на право власності на земельну ділянку від 22.01.2008 року відповідач ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,5273 га, що розташована в АДРЕСА_2 Надвірнянського району Івано-Франківської області, для обслуговування приміщення мийки автомашин (а.с.8).

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 29.03.2008 року на підставі рішення виконавчого комітету Пнівської сільської ради від 04.03.2008 року №89, вбачається, що нежиле приміщення, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та складається із: миючого боксу, Х, 530,4 кв.м; складу Щ 343,9 кв.м, складу Ю, 599,9 кв.м, магазину-кафе Я, 258,4 кв.м, навісу Щ1, 100,8 кв.м, вбиральні Ф, 1,0 кв.м, альтанки Є, 1.5 кв.м, огорожі 2, 246,0 кв.м, воріт 1, 9,2 кв.м, огорожі 3, 188, 2 кв.м, належить на праві приватної власності відповідачу ОСОБА_1 (а.с.9).

З матеріалів справи вбачається, що у провадженні Надвірнянського районного суду знаходиться справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя, в тому числі і вказаного нежитлового приміщення.

Встановлено, що спір між сторонами виник внаслідок здійснення відповідачем перешкод у використанні позивачем нежитлового приміщення.

Таким чином, ОСОБА_2 звертаючись до суду за захистом свого порушеного права, повинна була довести наявність фактів порушення ОСОБА_1 її права користування цим майном.

Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_2 покликалась на те, що відповідач забороняє їй користуватися приміщенням магазину-кафе та складу, які знаходяться по АДРЕСА_2 та поміняв всі замки у вхідних дверях.

На підтвердження своїх вимог в цій частині позивачем надано, в тому числі, рішення Пнівської сільської ради від 16.06.2009 року №85 про продовження терміну дії дозволу на розміщення об'єкту торгівлі у магазині-кафе в АДРЕСА_2 та дозвіл на торгівлю тютюновими виробами, горілчаними напоями. Саме на підставі останнього їй видано дозвіл на розміщення об'єкта торгівлі.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із положеннями ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами;висновками експертів; показаннями свідків.

Всупереч цим вимогам закону позивачем не надано будь-яких належних та достовірних доказів на підтвердження факту чинення перешкод у користуванні спірними нежитловими приміщеннями, заміни замків у їх вхідних дверях тощо.

При цьому долучені до позовної заяви висновки Надвірнянського ВП ГУНП в Івано-Франківській області за результатами перевірок заяв ОСОБА_2 не доводять цих обставин. З їх змісту вбачається, що предметом звернення останньої було питання користування житловим будинком АДРЕСА_1

Аналогічно як і не підтверджують цієї обставини рішення Пнівської сільської ради від 16.06.2009 року №85 про продовження терміну дії дозволу на розміщення об'єкту торгівлі у спірному магазині-кафе, дозвіл на торгівлю тютюновими виробами та горілчаними напоями.

Відтак, колегія суддів вважає, що позивачем не доведено порушення її права користування спірним майном,що відповідно є підставою для відмови в позові з цих підстав.

Як передбачено ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищенаведене апеляційний суд приходить висновку про скасування рішення суду першої інстанції у частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні нежитловими приміщеннями магазину-кафе та складу, ухваливши у вказаній частині нове рішення про відмову у задоволенні цих вимог.

Інші доводи апеляційної скарги колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вони не стосуються незаконності(необґрунтованості) рішення в частині задоволення позовних вимог. А як видно з прохальної частини скарги апелянт тільки в цій частині просив скасувати судове рішення та ухвалити нове про відмову в їх задоволенні.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

З огляду на вищенаведене апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Згідно із положеннями ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв'язку з цим із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 960 грн на відшкодування судового збору, сплаченого ним за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 374,376, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Надвірнянського районного суду від 11 липня 2018 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні приміщеннями магазину-кафе площею 258,4 кв.м, позначеному в технічному паспорті літерою Я, та складу площею 343,9 кв.м, позначеному в технічному паспорті літерою Щ, які знаходяться по АДРЕСА_2 в с. Пнів Надвірнянського району Івано-Франківської області відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 960 грн на відшкодування судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий Г.П. Мелінишин

Судді: О.В. Пнівчук

О.О. Томин

Повний текст постанови виготовлено 6 листопада 2018 року.