Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2018 року Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Попрас В.О.,

при секретарі - Томіної І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Єврокар Україна» про розірвання договору та стягнення суми, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати договір № 3987 фінансового лізингу від 19.10.2017 р. та стягнути з відповідача ТОВ «Єврокар Україна» на її користь суму, внесену за умовами договору, в розмірі 20000 грн. В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що 19.10. 2017 р. між нею та ТОВ «Єврокар Україна» був укладений Договір № 3987 фінансового лізингу. Згідно п. 1.1 вищевказаного договору предметом фінансового лізингу за вказаним договором є транспортний засіб Ravon R2 Comfort з об'ємом двигуна 1250 куб. см. Відповідно до п. 8.2 вартість предмета лізингу на момент укладення Договору становить 7 055, 42 дол. США з урахуванням ПДВ, що дорівнює 189 000 грн. За умовами договору п. 1.4 предмет лізингу може бути змінений. В той же день сторонами було укладено Додаткову угоду, за умовами якої було змінено предмет лізингу на автомобіль Ford Fosion з об'ємом двигуна 1700 кб. см. В той же день позивачка внесла оплату за договором лізингу в розмірі 20 000 грн. на розрахунковий рахунок ТОВ «Єврокар Україна». Автомобіль повинні були надати в термін до 01.11.2017 р. Позивачка спробувала зв'язатися з представником ТОВ «Єврокар Україна», яка підписувала договір, але вона повідомила позивачку, що її звільнили і в компанії вона більше не працює. Позивачка спробувала зателефонувати в центральний офіс компанії, але її спроби були безрезультатними, оскільки телефони не відповідали. Позивачка вважає, що відповідачем порушені умови договору. В добровільному порядку відповідач відмовився повернути позивачці грошові кошти. Відповідно до п. 12.1 Договору лізингоодержувач, який не сплатив лізингові платежі, передбачені п.1.7 та п.4.1. та не отримав автомобіль, має право розірвати договір в односторонньому порядку. Посилаючись на вимоги ст.ст. 598, 615 ЦК України, позивачка в позові, зазначає, що вона претендую на розірвання Договору №3987 фінансового лізингу в наслідок порушення Лізінгодавцем умов договору.

В судовому засіданні позивачка позов підтримала, просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлений у встановленому порядку. Враховуючи, що в справі є достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про місце і час судового засідання, суд розглядає справу у відсутність відповідача.

Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

19.10. 2017 р. позивачка ОСОБА_1 та ТОВ «Єврокар Україна» уклали Договір № 3987 фінансового лізингу (далі за текстом Договір), предметом якого згідно п.1.1 визначено транспортний засіб Ravon R2 Comfort з об'ємом двигуна 1250 куб. см.

Відповідно до п. 8.2 вартість предмета лізингу на момент укладення Договору становить 7 055, 42 дол. США з урахуванням ПДВ, що враховуючи курс долара США до української гривні, на дату укладання Договору становить 189 000 грн.

Згідно п. 1.4 Договору предмет лізингу може бути змінений.

19.10.2017 р. сторонами було укладено Додаткову угоду, за умовами якої був замінений предмет лізингу на автомобіль Ford Fosion з об'ємом двигуна 1700 кб. см.

В той же день, 19.10.2017 р. позивачка внесла авансовий платіж за Договором лізингу в розмірі 20 000 грн. на розрахунковий рахунок ТОВ «Єврокар Україна».

В обґрунтування позовних вимог про розірвання Договору, позивачка зазначає, що автомобіль, який є предметом Договору відповідач повен був надати в термін до 01.11.2017 р. Оскільки в строк до 01.11.2017 р. автомобіль наданий не був, позивачка вважає, що відповідачем порушені умови Договору.

Позивачка вважає, що відповідач не виконав умови Договору, не надавши їй автомобіль та відмовившись повернути сплачені ОСОБА_1 грошові кошти, тому на думку позивачки, вона має право розірвати договір в односторонньому порядку.

Посилаючись на вимоги ст.598 ЦК України, якою передбачені підстави припинення зобовязань, ОСОБА_1 вважає, що вона має право на розірвання Договору та стягнення з відповідача внесені за умовами Договору грошові кошти в розмірі 20000 грн.

Проте, доказів, підтверджуючих порушення відповідачем умов Договору № 3987 фінансового лізингу увід 19.10.2017 р.; доказів, підтверджуючих факт звернення позивачки до відповідача з питання розірвання Договору та його відмови повернути сплачені ОСОБА_1 грошові кошти, позивачкою не надано.

Згідно пунктів 1.7, 4.1 Договору № 3987 фінансового лізингу від 19.10.2017 р., укладеного між сторонами, предмет Лізингу передається в користування Лізингоодержувачем протягом строку, який становить не більше 90 календарних днів з моменту сплати Лізингоодержувачем на рахунок Лізингодавця: - Комісії за організацію Договору; - Авансового платежу; - Комісії за передачу Предмета Лізингу; - у разі наявності, сплати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених у п.9.4. ст.9 даного Договору, або різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених у п.9.5 ст.9 даного Договору.

19.10.2017 р. позивачкою на рахунок ТОВ «Єврокар Україна» сплачено авансовий платіж за Договором лізингу в розмірі 20 000 грн.

Інші платежі, передбачені пунктами 1.7, 4.1 Договору № 3987 фінансового лізингу, позивачкою не сплачувались. Крім того, позивачка помилково вважала, що мала право отримати автомобіль, який є предметом лізингу, вже 01.11.2017 р., а не через 90 календарних днів з моменту сплати, встановлених пунктами 1.7, 4.1 Договору.

Пунктом 4.4 Договору № 3987 фінансового лізингу від 19.10.2017 р. передбачено, що строк передачі Лізингоодержувачу в користування Предмету Лізингу може бути збільшено з причин, незалежних від Лізингодавця, при цьому Лізингоодержувач погоджується про зміну строків передання Предмету Лізингу в користування без укладання Додаткових угод до даного Договору.

Позивачка не надала суду доказів, підтверджуючих факт звернення до Лізингодавця з питання не дотримання строку передачі їй, як Лізингоодержувачу, в користування Предмету Лізингу, хоча можливість збільшення цього строку встановлена п.4.4 Договору, а ОСОБА_1 вважала, що Лізингодавець порушив цей строк.

Відповідно до вимог п.12.1 Договору № 3987 фінансового лізингу від 19.10.2017 р. Лізингоодержувач, який не сплатив лізингові платежі, що передбачені в п.1.7 та 4.1., та не отримав транспортний засіб, має право розірвати даний договір за власним бажанням, про що має повідомити Лізингодавця у письмовій формі з чітким волевиявленням щодо розірвання Договору, шляхом направлення відповідного листа рекомендованою кореспонденцією на адресу Лізингодавця та зазначення реквізитів особистого банківського рахунку для здійснення такого повернення.

Позивачкою вищезазначені умови Договору не виконанні. Суду не надані доказів, підтверджуючі повідомлення позивачкою Лізингодавця про її волевиявленням щодо розірвання Договору та направлення відповідного листа рекомендованою кореспонденцією на адресу Лізингодавця.

Згідно п.12.3. Договору, в інших випадках, не передбачених даним Договором, Лізингоодержувач має право розірвати даний Договір виключно з підстав, які передбачені чинним законодавством України на момент такого розірвання.

В позові позивачка зазначає, що вона претендує на розірвання Договору №3987 фінансового лізингу в наслідок порушення Лізінгодавцем умов договору, посилаючись в якості правових підстав на ст.ст. 598, 615 ЦК України.

Стаття 598 ЦК України встановлені підстави припинення зобов'язання, а саме: зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі з підстав, що встановлений договором або законом; припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Статтею 615 ЦК України передбачена можливість односторонньої відмова від виконання зобов'язання. Так, у разі порушення зобов'язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання частково або в повному обсязі відповідно змінюються умови зобов'язання або він припиняється.

Проте, доказів, підтверджуючих порушення відповідачем ТОВ «Єврокар Україна» умов Договору №3987 фінансового лізингу, які б слугували підставою для розірвання умов спірного Договору, позивачкою суду не надано.

Підстави для зміни або розірвання договору, встановлені ст. 651 ЦК України, якою передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Лізингоодержувач, який не сплатив лізингові платежі, що передбачені в п.п. 1.7 та 4.1., та не отримав транспортний засіб, має право розірвати даний договір за власним бажанням, про що має повідомити Лізингодавця у письмовій формі з чітким волевиявленням щодо розірвання Договору, шляхом направлення відповідного листа рекомендованою кореспонденцією на адресу Лізингодавця та зазначення реквізитів особистого банківського рахунку для здійснення такого повернення, що передбачено п.12.1 Договору № 3987 фінансового лізингу.

Доказів, підтверджуючих виконання позивачкою вищезазначених умов Договору - повідомлення Лізингодавця про волевиявленням позивачки щодо розірвання Договору шляхом направлення відповідного листа рекомендованою кореспонденцією на адресу Лізингодавця, позивачкою не надано.

Згідно ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Позивачкою ОСОБА_1 не надано доказів, підтверджуючих обґрунтованість позовних вимог, тому суд відмовляє в задоволенні її позову.

Приймаючи до уваги викладене, керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 526, 598, 611, 615, 651, 806-809 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, мешкає за адресою: м. Харків, вул. Басейна,42 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Єврокар Україна» , зареєстроване за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, оф.57/1 про розірвання договору та стягнення суми - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлений судом 23.02.2018 р.

СУДДЯ