справа №619/82/18
провадження №2/619/400/18
РІШЕННЯ

іменем України

23 лютого 2018 року м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області
у складіголовуючого суддіОСОБА_1
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

справа №619/82/18

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3;

відповідач - ОСОБА_4;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження позов про стягнення грошових коштів, -

встановив

05 січня 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, в якому на підставі ст.ст.15, 16, 22, 358, 359, 361 ЦК України просив стягнути грошову суму в розмірі 9750 гривень, що становить ? частину отриманої відповідачем орендної плати за договором оренди від 23 листопада 2016 року нежитлового приміщення за адресою: Харківська область Дергачівський район смт Солоницівка вул. Незалежності №1, укладеного між ФОП ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_5. В обґрунтування позову ОСОБА_3 зазначив, що він знаходився в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який розірвано 16 березня 2015 року згідно рішення Дергачівського районного суду Харківської області права №619/5355/14-ц. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в рівних частках, по 1/2 частині кожному, на праві спільної часткової власності належить нежитлове приміщення магазину загальною площею 105,0 м2, що знаходиться за адресою: Харківська область Дергачівський район смт Солоницівка вул. 70 років Жовтня №1. Зазначене приміщення належить їм на підставі договору дарування від 12.03.2012, який посвідчений приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області, та зареєстрований в реєстрі за №597. Після розлучення вказане майно розділене в натурі не було. Однак відповідач по справі без його відома 23 листопада 2016 року уклала договір оренди вказаного нежитлового приміщення, з платою 1500 грн. за користування об'єктом оренди за один місяць, згідно п.3.1 договору. Згідно п.9.1 цього договору оренди: договір набуває чинності з 23.11.2016. Так відповідно договору відповідач по справі з 23.11.2016 по 23.11.2016 отримав прибуток в розмірі 19500 грн. Згідно ст.359 ЦК України плоди, продукція та доходи від використання майна, що є у спільній частковій власності, надходять до складу спільного майна і розподіляються між співвласниками відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Стосовно цього договору оренди ніяких домовленостей між сторонами по справі, не було і він, як співвласник нежитлового приміщення, не отримав свого відсотка доходу від здачі в оренду вищезазначеного приміщення. Таким чином відповідач по справі ОСОБА_4В порушила його право на отримання своєї, законної, частки доходу в розмірі 9750 гривень.

19 січня 2018 року після отримання інформації про місце проживання (перебування) відповідача було постановлено ухвалу про відкриття провадження та розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, призначено перше судове засідання на 09 год. 00 хв. 19 лютого 2018 року. Також запропоновано відповідачеві подати до суду відзив на позов в строк до 09 лютого 2018 року. Запропоновано позивачу подати до суду відповідь на відзив у строк до 13 лютого 2018 року. Запропоновано відповідачеві подати до суду в строк до 16 лютого 2018 року заперечення, в яких викласти свої пояснення, міркування і аргументи щодо наведених позивачем у відповіді на відзив пояснень, міркувань і аргументів і мотиви їх визнання або відхилення.

08 лютого 2018 року відповідач ОСОБА_4 надала суду відзив на позов, в якому вважає позовні вимоги позивача необґрунтованими і вони не можуть бути задоволені з наступних підстав. Відповідно до додаткової угоди від 01.12.2016 до договору оренди нежитлового приміщення від 23.11.2016 року сторонами було уточнено фактичну площу приміщення, що планувалася братися в оренду була зменшена з 16 м2 до 5 м2, а отже було зменшено орендну плату з 1500 гривень до 500 гривень. З огляду на тривалі підготування до переїзду та початку діяльності в орендованому приміщенні, фактично приміщення загальною площею 5 м2 було передано в користування 31 травня 2017 року, про що було підписано акт прийму-передачі. Фактично, орендна плата почала стягуватися в червні 2018 року, що цілком відповідає положенню п.3.2 договору оренди. Загалом за період дії договору було отримано 2900 гривень (червень-жовтень, частина листопада). Також, з огляду на колишні шлюбні відносини та спільну малолітню дитину між сторонами не було офіційно-ділового стилю спілкування, тому сторони узгоджували питання використання спільної власності звичайним спілкуванням. Питання розміщення орендатора на незначній площі обговорювалося сторонами, незважаючи на заперечення про таке позивачем. Сторони також узгоджували, що відповідач фактично може займати половину від загальної площі, зберігати своє майно на іншій половині та розміщати інших осіб за умови, що на вимогу позивача, якщо буде така потреба, звільнить у розумний строк ? площі спільного приміщення для потреб позивача. Відповідно до досягнутих домовленостей сплату за надані комунальні послуги, в тому числі щодо опалення всього приміщення, сплачував позивач за власні кошти. Однак жодного разу за весь цей час позивач не звертався до відповідача ані письмово, ані в будь-який інший спосіб. За весь цей час позивач не звертався і до суду з позовом про усунення перешкод в користуванні приміщенням або з іншими вимогами, адже ніяких перешкод не чинилося. Це ще раз підтверджує тезу відповідача про відповідну домовленість між позивачем та відповідачем щодо користування спільним майном. До того ж, позивач в межах досягнутих домовленостей забрав більшу частину спільного шлюбного майна, коли 28.01.2015 року відповідач з дозволу позивача «нібито продав» основне спільне майно - зупиночний павільйон з магазином та земельною ділянкою своїй матері, хоча ніякі гроші, навіть за такою мізерною ціною, не передавалися та не отримувалися відповідачем. Крім того, треба зауважити, що відповідач, фактично, за домовленістю з позивачем, займає разом з орендною площею близько ? площі спільного приміщення, а, отже, не порушує прав позивача на володіння та користування його половиною спільного приміщення.

19 лютого 2018 року представник відповідача ОСОБА_6 подав до суду заяву, в якій просив відмовити у задоволенні позову та відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України справу розглядати у його відсутність.

19 лютого 2018 року позивач подав до суду заяву, в якій просив задовольнити позов та відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України справу розглядати у його відсутність.

До початку першого судового засідання будь-яких інших клопотань від учасників справи не надійшло.

Всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, зясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з наступних мотивів.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Згідно договору дарування нежитлового приміщення, зареєстрованого в реєстрі за №597, посвідченого приватним нотаріусом Дергачівського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_7, ОСОБА_8 подарувала, а ОСОБА_4 та ОСОБА_3, прийняли у дар в рівних частинах по ? частині нежитлого приміщення, що знаходиться за адресою: Харківська область Дергачівський район смт Солоницівка вул. 70 років Жовтня №1.

Згідно витягу про державну реєстрацію прав №33484934 від 19.08.2008 року, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на підставі договору дарування №597 від 12.03.2012, виданого Дергачівською державною нотаріальною конторою приватним нотаріусом ОСОБА_7, є власниками кожний по ? частині нежитлового приміщення, яке розташоване за адресою: Харківська область Дергачівський район смт Солоницівка вул. 70 років Жовтня №1.

Згідно договору оренди нежитлового приміщення від 23.11.2016 року, ФОП ОСОБА_4 передала, а ФОП ОСОБА_5 прийняла в строкове платне користування частину нежитлового приміщення, яке знаходиться за адресою: Харківська область Дергачівський район смт Солоницівка вул. Незалежності №1, загальною площею 16 м2, згідно технічного паспорту №33409599 від 06.03.2012, орендна плата встановлюється у розмірі 1500 гривень.

Згідно додаткової угоди до договору оренди нежитлового приміщення від 23.11.2016 року, ФОП ОСОБА_4 передала, а ФОП ОСОБА_5, приймає в строкове платне користування частину нежитлового приміщення, яке знаходиться за адресою: Харківська область Дергачівський район смт Солоницівка вул. 70 років Жовтня №1, загальною площею 5 м2, згідно технічного паспорту №33409599 від 06.03.2012, орендна плата встановлюється у розмірі 500 гривень.

Актом прийому-передачі орендованого майна від 31 травня 2017 року до договору оренди нежитлового приміщення від 23.11.2017, ОСОБА_4 передала ОСОБА_5 в строкове платне користування частку нежитлового приміщення, яке знаходиться за адресою: Харківська область Дергачівський район смт Солоницівка вул. Незалежності №1, загальною площею 5 м2, згідно технічного паспорту №33409599 від 06.03.2012.

Відповідно до п.1 ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб, належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Згідно із частинами першою, другою ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння і користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Відповідно до ст.359 ЦК України плоди, продукція та доходи від використання майна, що є у спільній частковій власності, надходять до складу спільного майна і розподіляються між співвласниками відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

На підставі досліджених доказів, що наявні в матеріалах справи, установлено, що нежитлове приміщення на час здачі його в оренду перебувало у спільній частковій власності сторін без виділення часток або установлення порядку користування ним.

Відповідно до ч.1 ст.82 ЦК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню.

Відповідачем не оспорюється факт укладення 26 листопада 2016 року Договору оренди нежитлового приміщення (далі Договір оренди).

Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд відхиляє аргументи позивача про те, що орендна плата складає 19500 гривень, з наступних мотивів.

Пунктом 3.2 Договору оренди передбачено, що орендна плата нараховується з моменту передачі приміщення в оренду на підставі акту прийому-передачі.

Як вбачається з акту прийому-передачі ОСОБА_4 передала ОСОБА_5 орендоване майно 31 травня 2017 року.

Пунктом 3.1 Договору оренди (в редакції додаткової угоди від 01 грудня 2016 року) передбачено, що орендна плата за орендоване приміщення встановлюється в розмірі 500 гривень.

Таким чином, орендна плата за період дії договору склала 3000 гривень.

Сторонами не надано доказів про будь-яку домовленість стосовно отриманих доходів від спільного майна, тому суд вважає, що їх розподіл повинен бути проведений відповідно до часток у спільному майні.

Таким чином, суд стягує з відповідача на користь позивача 1500 гривень отриманої орендної плати.

Суд відхиляє аргументи відповідача про те, що орендна плата складає 2900 гривень, так як орендоване майно у листопаді 2017 року не використовувалося повний місяць, з наступних мотивів.

Суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження домовленості між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про зменшення розміру орендної плати за листопад 2017 року.

Також суд відхиляє аргументи відповідача про існування домовленостей сторін щодо іншого майна, набутого у шлюбі, та які компенсують орендну плату, оскільки зазначене не стосується даної справи та не підтверджено відповідними доказами.

Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.1 сть.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Так як позивач звільнений від сплати судового збору та суд частково задовольняє позов, то судовий збір пропорційно до задоволеної частини вимог стягується з відповідача в дохід держави.

Відповідно до абз.1 ч.6 ст.259 ЦПК України у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - не більш як пять днів з дня закінчення розгляду справи.

Частинами 4 та 5 ст.268 ЦПК України передбачено, що у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.259 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду.

Згідно п.15.5 ч.1 Перехідних положень Розділу ХІІІ ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 83, 89, 206, 258, 259, 263-265, 268, 273-279, 351, 352, 354, пунктами 8, 9, 15.5 ч.1 Перехідних положень Розділу ХІІІ ЦПК України, суд

ухвалив

Позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 1500 (одна тисяча пятсот) гривень отриманої орендної плати.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави судовий збір у розмірі 352,40 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області через Дергачівський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_3, місце реєстрації: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1.

Відповідач: ОСОБА_4, місце реєстрації: АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_2.

Повне судове рішення складено 23 лютого 2018 року.

Суддя Є. А. Болибок