КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 381/4645/ 17

провадження № 22-ц/824/1776/2018

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А.,

суддів - Шкоріної О.І., Махлай Л.Д.

за участі помічника, який за дорученням судді здійснює повноваження секретаря судового засідання - Виноградової А.І.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідачі - ОСОБА_2, Борівська селищна рада Фастівського району Київської області, Фастівська РДА Київської області

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3

на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 11 квітня 2018 року у складі судді Чернишової Є.Ю.

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Борівської селищної ради Фастівського району Київської області, Фастівської РДА Київської області про визнання частково недійсним рішення, скасування свідоцтва про право власності , скасування рішення про державну реєстрацію прав та визнання права на завершення приватизації земельної ділянки, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2017 року позивач звернулася в суд з позовом , у якому просила визнати недійсним:

Пункт 2 рішення Борівської селищної ради №8-20 від 15.04.2014 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність», у частині передачі у приватну власність земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, з кадастровим номером НОМЕР_1, площею 0,0700 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ОСОБА_2.

Визнати протиправними та скасувати:

свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 06.05.2014 року, індексний номер 21316941 (НОМЕР_2), видане Реєстраційною службою Фастівського міськрайонного управління юстиції Київської області;

рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Фастівського міськрайонного управління юстиції Київської області Кузьмінської Ірини Миколаївни від 06.05.2014 року, індексний номер 12870141, про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) на вищевказану земельну ділянку, та документи видані на підставі вказаного рішення державного реєстратора;

визнати за ОСОБА_1 право на завершення приватизації земельної ділянки площею 0,0700 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою: АДРЕСА_2, з подальшим правом державної реєстрації права власності на зазначену земельну ділянку за нею в порядку спадкування за заповітом після смерті її дядька ОСОБА_5 який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Свої позовні вимоги мотивувала тим, що є спадкоємицею ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Протоколом засідання виконавчого комітету селищної ради народних депутатів Фастівського району Київської області №4 від 17.04.1986 року, гр. ОСОБА_5 дозволено будівництво жилого будинку за типовим проектом з оформленням технічної документації та виділено земельну ділянку для будівництва вказаного будинку.

22.05.2013 року Борівською селищною радою Київської області ОСОБА_5 видано довідку №455 для виготовлення документів щодо реалізації права на приватизацію земельної ділянки в АДРЕСА_1.

Так, оформлюючи документи з метою приватизації земельної ділянки, ОСОБА_5 в 2013 році видав нотаріально посвідчену довіреність на ім'я ОСОБА_2, якою доручив останньому бути його представником в усіх органах державної влади та місцевого самоврядування України, зокрема, представляти інтереси з питань приватизації земельної ділянки, що розташована на території Борівської селищної ради.

Рішенням Борівської селищної ради Фастівського району Київської області №5-3-31-6 від 12.12.2013 року ОСОБА_5надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, загальною площею 0,0700 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, за адресою: АДРЕСА_1.

Протягом 2014 року отримано необхідні дозволи та погодження з метою затвердження вищевказаного проекту землеустрою, в тому числі документи, що підтверджують проведення державної реєстрації земельної ділянки.

В системі Державного земельного кадастру України та 07.04.2014 року на ім'я голови Борівської селищної ради від імені ОСОБА_5 було подано заяву про затвердження проекту з землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за вищевказаною адресою, за результатами розгляду якої 15.04.2014 року селищною радою було прийняте рішення №8-20 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність», яким вирішено земельну ділянку передати ОСОБА_2

Позивач вказує, що останній ніякого відношення до земельної ділянки не мав, всі попередні рішення, проекти, висновки, погодження та дозволи були оформлені та видані на ім'я ОСОБА_5 Отже, ОСОБА_2 став власником фактично чужого майна, отримав свідоцтво про право власності на нерухоме майно та витяг з ДРРПНМ, та, відповідно до заяви, було змінено адресу земельної ділянки на поштову адресу АДРЕСА_2 і проведено державну реєстрацію права власності на об'єкт нерухомого майна земельну ділянку, розташовану за новою адресою.

28.07.2014 року ОСОБА_5 складено заповіт, яким все належне йому майно заповідав позивачці, яка у передбачений законом строк звернулась до нотаріуса з метою оформлення своїх спадкових прав, проте у видачі свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку площею 0,0700 га у АДРЕСА_1 їй було відмовлено у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів та рекомендовано звернутися до суду.

Зазначає, що ОСОБА_5 за життя повинен був зареєструвати своє право власності на земельну ділянку, проте не зміг цього зробити, оскільки відповідач незаконно повністю завершив приватизацію на своє ім'я, тому позивач просила позов задовольнити.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 11 квітня 2018 року позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду, 20.05.2018 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, посилаючись на те, що судом неповно встановлені обставини справи внаслідок необґрунтованої відмови у прийнятті доказів, неправильно застосовані норми матеріального права та порушено норми процесуального права, що призвело до винесення судом незаконного рішення.

Зазначає, що судом безпідставно відмовлено у допиті свідків, покази яких мали істотне значення для ухвалення законного та обґрунтованого рішення.

Також апелянт зазначає, що суд перебрав на себе повноваження щодо вирішення питання приватизації земельної ділянки, яке віднесено до компетенції органів державної влади, що є формою втручання в дискреційні повноваження державного органу, а право власності на земельну ділянку виникло у ОСОБА_2 на підставі рішення органу місцевого самоврядування, яке ґрунтується на правовстановлюючих документах.

Уважає непорушеними права позивачки з огляду на те, що земельна ділянка позивачці на праві власності не належить , як і не належала померлому ОСОБА_5

Вказує, що суд не врахував, що підставою для звернення спадкоємця з вимогою про визнання права на завершення приватизації земельної ділянки може бути лише рішення про передачу спадкодавцю ОСОБА_5 безоплатно у приватну власність земельної ділянки, яке прийнято селищною радою відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», проте такого рішення на підтвердження вимог позивач не надала.

Представник позивача - адвокат ОСОБА_6 08.07.2018 року надіслав на адресу суду відзив на апеляційну скаргу, у якому вимоги, викладені у апеляційній скарзі, не визнає та вважає, що скарга не підлягає задоволенню, оскільки суд при вирішенні справи не підмінював жодний орган державної влади та місцевого самоврядування, а права позивача були порушені внаслідок незаконних дій ОСОБА_2 відносно земельної ділянки, належної ОСОБА_5

У порядку п. 8 ч. 1 Розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017) до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Згідно п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Указом Президента України від 28 вересня 2018 року № 297/2018 суддів апеляційного суду міста Києва переведено на роботу на посади суддів Київського апеляційного суду.

Відповідно до статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» рішенням зборів суддів Київського апеляційного суду від 02 жовтня 2018 року №3 днем початку роботи Київського апеляційного суду визначено 03 жовтня 2018 року.

Повідомлення про початок роботи новоутвореного Київського апеляційного суду опубліковано в газеті «Голос України» 03 жовтня 2018 року.

Нерозглянуті апеляційні скарги, заяви, клопотання, подані до Апеляційного суду міста Києва та Апеляційного суду Київської області, передано до новоутвореного Київського апеляційного суду.

У зв'язку із зазначеним, вказана цивільна справа прийнята до провадження Київського апеляційного суду.

Представник ОСОБА_2 свою апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з вищевказаних підстав.

Представник ОСОБА_1 проти апеляційної скарги заперечував та просив рішення суду залишити в силі.

Інші учасники справи в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегією суддів вирішено розглядати справу за відсутності осіб, що не з'явилися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов,суд виходив з того, що технічна документація із землеустрою на земельну ділянку розроблялась на ім'я ОСОБА_5, а відтак Борівська селищна рада неправомірно прийняла рішення про її затвердження та передачу у власність ОСОБА_2, оскільки передання земельної ділянки у власність особи, без попереднього отримання такою особою дозволу відповідного органу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, суперечить вимогам законодавства. Згідно зі ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, вказаним вимогам рішення суду не відповідає з огляду на таке.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом установлено, що позивач ОСОБА_1 є спадкоємицею після смерті ОСОБА_5, що підтверджується заповітом від 28 липня 2014 року, посвідченим приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області /т.1 а.с.43/.

Після смерті ОСОБА_5 позивач звернулась до Ружинської державної нотаріальної контори із заявою, відповідно до якої заявниця просила видати їй свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок АДРЕСА_1. Проте, листом від 28.03.2017 року за № 658/02-14 державний нотаріус Ружинської державної нотаріальної контори відмовив заявниці у видачі свідоцтва з підстав відсутності правовстановлюючих документів та рекомендовано звернутися до суду /т.1 а.с.44/.

Так, 18.04.2017 року позивач, як спадкоємець, звернулася до Борівської селищної ради із заявою про надання дозволу на завершення приватизації земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, площею 0,07 га та під час реалізації своїх спадкових прав позивачем з'ясовано наступне.

17.04.1986 року протоколом засідання виконавчого комітету Борівської селищної ради народних депутатів Фастівського району Київської області № 4 гр. ОСОБА_5 дозволено побудувати жилий будинок за типовим проектом КО-5К-145, 5-кімнатний, жилою площею 66.80 кв.м., загальною площею 103.14 кв.м., розміром 9,960х11,400 м та зобов'язано оформити технічну документацію на будівництво жилого будинку в районному відділі архітектури /а.с.18/. Також вказаним протоколом затверджено спільне рішення адміністрації та РК профспілки КОКДС про виділення ОСОБА_5 земельної ділянки АДРЕСА_1 під будівництво індивідуального житлового будинку /т.1 а.с.17/.

Факт користування земельною ділянкою розміром 0,06 га в АДРЕСА_1 ОСОБА_5 підтверджується довідкою № 455 від 22.05.2013 року Борівської селищної ради/т.1 а.с.34/.

14.10.2013 року ОСОБА_5 довіреністю уповноважив ОСОБА_2 на представництво його інтересів в усіх органах державної влади та місцевого самоврядування України, зокрема, з питань приватизації земельної ділянки, яка розташована на території Борівської селищної ради. Строк дії довіреності з 14.10.2013 року по 14.10.2014 року включно /а.с.35/.

Рішенням Борівської селищної ради про розгляд земельних питань за № 5-3 від 12.12.2013 року ОСОБА_5 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,0700 га, що розташована за адресою: в АДРЕСА_1, розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування господарських будівель і споруд на ім'я ОСОБА_5, ним же була надана заява голові Борівської селищної ради про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки /т.1 а.с.36,37, 164-207/.

Згідно рішення Борівської селищної ради № 8-20 від 15.04.2014 року затверджено проект землеустрою та передано у власність земельну ділянку громадянину ОСОБА_2 площею 0,0700 га, кадастровий номер земельної ділянки: НОМЕР_1, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд /т.1 а.с.38/.

У відповідності до ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України (в редакції від05.12.2013 року) громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 40 ЗК України громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом.

Громадяни України набувають права власності на земельні ділянки, зокрема: на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування (ст.81 ЗК України).

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Рішення органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про землеустрій» документація із землеустрою розробляється, зокрема у вигляді технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Статтею 152 ЗК України регламентовано, що захист прав на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання недійсним рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, застосування інших, передбачених законом способів.

Згідно з ч. 2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів є, у тому числі, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади АРК або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб, відновлення становища, яке існувало до порушення.

Згідно ч. 2 ст. 373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону, а згідно ч.2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За частиною першою статті 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що ОСОБА_2 повинен був діяти виключно у інтересах довірителя в силу наданих йому повноважень за довіреністю, а тому дійшов висновку про визнання недійсним п. 2 рішення Борівської селищної ради від 15.04.2014 року за № 8-20 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність» в частині передачі у приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки, оскільки лише сам факт подання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність не є підставою для набуття права власності на неї ОСОБА_2.

Наразі, ухвалюючи рішення, суд не врахував, що підставою для звернення спадкоємця з вимогою про визнання права на завершення приватизації земельної ділянки може бути лише рішення про передачу спадкодавцю ОСОБА_5 безоплатно у приватну власність земельної ділянки, яке прийняте селищною радою відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року &q?и,;Про приватизацію земельних ділянок&q?о ;, проте, такого рішення позивачем суду надано не було.

Окрім того, суд першої інстанції не врахував, що відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування ( зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб, право користування чужою земельною ділянкою для забудови, право користування чужим майном.

Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Відповідно до ст. 116 ЗК України набуття права на землю здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_5 , який за життя не набув згідно зі ст. 125 ЗК України права власності на земельну, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України та на його замовлення було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів.

Приватизація земельної ділянки розпочата спадкодавцем і закінчилась на тому, що ним був поданий до Борівської селищної ради розроблений на його замовлення проект землеустрою, дозвіл на виготовлення якого наданий рішенням Борівської селищної ради № 5-3 від 12.12.2013 року, проте рішення Борівською селищною радою про передачу ОСОБА_5 спірної земельної ділянки у власність не приймалося, що унеможливлює задоволення позову у спосіб, обраний позивачем, оскільки суд не вбачає порушення права позивача та можливі шляхи його поновлення у порядку спадкування з огляду на відсутність прав на земельну ділянку у спадкодавця.

Окрім того, суд не надав належної оцінки тим обставинам, що рішенням Борівської селищної ради № 8-20 від 15.04.2014 року за життя спадкодавця ОСОБА_5 затверджено проект землеустрою та передано у власність земельну ділянку ОСОБА_2 на спірній земельній ділянці, яка зареєстрована за відповідачем і належить йому на праві власності, також на вказаній земельній ділянці знаходиться і нерухоме майно, а саме будинок, зареєстрований на ім'я відповідача, тобто право власності на землю за життя спадкодавця позивачки не оспорювалось, хоча доказів необізнаності останнього з даними обставинами позивачкою не наведено.

У п. 3 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що чітке обґрунтування та аналіз є базовими вимогами до судових рішень та важливим аспектом права на справедливий суд.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» визначено, що в судових рішеннях мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя. В умовах дії такого принципу, суди не повинні обмежуватися заявленими сторонами доводами та поданими ними доказами, а мають здійснювати активну роль у встановленні об'єктивної істини, вживаючи усіх можливих заходів для перевірки та встановлення усіх фактичних даних зі спору.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Наведені порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду згідно з ч. 1 ст. 376 ЦПК України та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2 880 грн.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 11 квітня 2018 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Борівської селищної ради Фастівського району Київської області, Фастівської РДА Київської області про визнання частково недійсним рішення, скасування свідоцтва про право власності, скасування рішення про державну реєстрацію прав та визнання права на завершення приватизації земельної ділянки - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2 880 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 06 листопада 2018 року.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.І. Шкоріна

Л.Д.Махлай