26 лютого 2018 року м. Люботин
Люботинський міський суд Харківської області в складі:
головуючого: судді Малихіна О.О.,
за участі секретаря: Косенко С.В.,
представника позивача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Люботин Харківської області в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу № 630/669/17 (провадження № 2/630/43/18) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виселення з належного їй житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та зобов'язання відповідні органи місцевого самоврядування зняти відповідача ОСОБА_3 з реєстрації в житловому будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1
В обґрунтування заявленого позову ОСОБА_2 вказувала, що вона є власником житлового будинку що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, в якому разом з нею проживає її чоловік, ОСОБА_3 Але спільне життя з ОСОБА_3 стало для неї нестерпним, бо чоловік зловживав спиртними напоями, постійно влаштовував сварки, чим принижував її честь та гідність. Тому вона звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу. Після ухвалення Люботинським міським судом Харківської області заочного рішення про розірвання шлюбу відповідач ОСОБА_3 не пускає її в будинок та перешкоджає веденню спільного господарства. 08 листопада 2017 року вона звернулася до Люботинського ВП Харківського ВП ГУНП в Харківській області через погрози з боку відповідача про фізичну розправу та перешкоджання у доступі до власного житла. Крім того, відповідач не приймає участі в утриманні житлового будинку та сплаті комунальних послуг, чим завдає матеріальних збитків. Все це в сукупності, на переконання позивача, свідчить про наявність підстав для виселення відповідача у відповідності до ст.ст. 116, 157 Житлового кодексу України.
Відповідачем ОСОБА_3 поданий відзив від 12 лютого 2018 року, копію якого того ж дня було ним направлено на адресу позивача. У відзиві відповідач виклав заперечення проти позовних вимог та наведених позивачем обставин, які зводяться до наступного. Позивач насправді володіє на підставі договору-купівлі продажу від 13 квітня 2001 року лише 1/2 частиною житловому будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та який було придбано в період перебування сторін в зареєстрованому з 15 лютого 2000 року шлюбі. Оскільки будинок був придбаний за спільні гроші, то його слід вважати таким, що належить подружжю на праві спільної сумісної власності. Тому підстави для виселення позивачем з будинку його співвласника відсутні. Тим більше, позивачем не представлені докази на підтвердженого наявності заборгованості за спожиті комунальні послуги.
В судовому засідання до початку з'ясування обставин у справі представником позивача ОСОБА_1 було подано уточнену позовну заяву від 26 лютого 2018 року. Порівнявши текст уточненої позовної заяви з текстом первісної позовної заяви від 24 листопада 2017 року, суд дійшов висновку, що має місце внесення змін у підстави позову. У відповідності до ст. 49 ЦПК України позивач наділений правом змінити предмет або підстави позову. Але можливість реалізації позивачем такого права обмежена у часі - він повинен подати уточнений позов не пізніше ніж за п'ять днів до початку першого судового засідання у справі, якщо вона розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Крім цього, представником позивача не було виконану іншу вимогу, передбачену ч. 5 ст. 49 ЦПК України, - він не надав суду докази направлення копії уточненої позовної заяви відповідачу. Тому уточнену позовну заяву було повернуто представнику позивача без прийняття до розгляду.
Відповідач ОСОБА_3 та його представник, адвокат ОСОБА_4, в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Про причини неявки в судове засідання ані відповідач, ані представник не спостили, тому суд виходить з того, що їх неявка відбулась за неповажних причин. Заяв про відкладення розгляду справи відповідач до суду не подавав. Суд, зі згоди представника позивача, розглядає справу за відсутністю відповідача в заочному судовому засіданні.
У вступному слові представник позивачка ОСОБА_1, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, звернув увагу суду на те, що позивач ОСОБА_2 вважає себе одноособовим власником 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1. Але її права володіння і користування житловим будинком порушені з боку відповідача, який перешкоджає їй в доступі до житлових приміщень в будинку, вчиняє сварки, висловлює погрози. Позивач навіть змушена була звернутися до Люботинського ВП Харківського ВП ГУПН в Харківській області з заявою про погрози з боку відповідача. За її зверненням органом поліції проведено перевірку та профілактичну бесіду з ОСОБА_3 щодо недопущення ведення антигромадського способу життя. На думку представника позивача, це свідчить про порушення відповідачем правил співжиття та створення неможливих для позивача умов спільного проживання в будинку.
Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, встановив наступне.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Сторони у справі, ОСОБА_2 і ОСОБА_3, перебували у зареєстрованому шлюбі з 15 лютого 2000 року, що підтверджується копією свідоцтва про одруження НОМЕР_1, виданого 15 лютого 2000 року Ленінським відділом РАГС м. Харкова.
На підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Гонтаренко С.Л. 13 квітня 2001 року, ОСОБА_2 придбала у власність 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1. Реєстрація права власності ОСОБА_2 на частину житлового будинку відбулась у Люботинському БТІ 18 квітня 2001 року.
В будинку зареєстровані як постійні мешканці позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3, що випливає з відомостей, внесених до будинкової книги для прописки громадян, які проживають в будинку АДРЕСА_1. Така сама адреса реєстрації постійного місця проживання вказана у національних паспортах сторін в справі.
Згідно з ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки; сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
Відповідно до ст.ст. 156, 157 ЖХ України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. В той же час, членів сім'ї власника жилого будинку може бути виселено у випадках, передбачених ч. 1 ст. 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.
Відповідно до ст. 116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.
Позивач ОСОБА_2 звернулась до Люботинського ВП Харківського ВП ГУНП в Харківській області 08 листопада 2017 року з заявою про те, що відповідач погрожував їй фізичною розправою та перешкоджав їх потрапити в будинок. Однак, копії такої заяви позивачем чи її представником у встановленому процесуальному порядку в якості доказу не надано.
Натомість, представником позивача представлено суду лист Люботинського ВП Харківського ВП ГУНП в Харківській області від 15 грудня 2017 року, в якому підтверджується, що звернення ОСОБА_2 від 08 листопада 2017 року (але зміст цього звернення в листі не вказаний) було розглянуто, з ОСОБА_3 було проведено профілактичну бесіду щодо недопущення ведення антигромадського способу життя.
В своєму позові ОСОБА_2 в якості підстав для виселення відповідача ОСОБА_3 вказує на систематичне порушення ним правил співжиття в її будинку, що унеможливлює для неї подальше спільне з ним проживання. Але належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів позивач та її представник суду не надали, та в матеріалах, доданих до позову, такі докази відсутні.
Викладені позивачем у позові обставини в сукупності з усними поясненнями представника позивача, наданими в судовому засіданні, фактично вказують на наявність спору у позивача з відповідачем з приводу порушення останнім її права користування житловим будинком та проживання в нього. Але позовні вимоги щодо усунення перешкод в користуванні житловим будинком та вселення позивачем не заявлені та не були предметом судового розгляду.
В зв'язку з цим суд відмовляє в задоволенні позову в повному обсязі.
На підставі викладеного, керуючись ст. 116 ЖК України, ст.ст. 10-13, 81, 82, 141, 263, 265, 274, 279, 280 ЦПК України, суд -
В задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити в повному обсязі.
Рішення може бути оскаржене позивачем до апеляційного суду Харківської області в загальному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до апеляційного суду Харківської області протягом 30 днів з дня його проголошення. У разі проголошення лише вступної та резолютивної частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

На заочне рішення відповідачем протягом 30 днів з дня його проголошення до Люботинського міського суду Харківської області може бути подана письмова заява про його перегляд. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя О. О. Малихін