АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1087/18 Справа № 203/3084/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Красвітна Т.П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2018 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,

при секретарі Шило С.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі Комунального закладу «Дніпропетровський коледж культури і мистецтва» Дніпропетровської обласної ради на рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 11 жовтня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Комунального закладу «Дніпропетровський коледж культури і мистецтва» Дніпропетровської обласної ради про стягнення невиплаченої заробітної плати з урахуванням індексу інфляції, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

В С Т А Н О В И Л А:

22 серпня 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що з 17.12.2010 року по 01.09.2015 року працювала у відповідача на посаді «сторожа». Згідно наказу №84-К від 17.08.2015 року була звільнена з займаної посади. За період її роботи на підприємстві та на момент звільнення їй не було виплачено заробітну плату за надурочну роботу за 2011 рік в сумі 374,10 грн., за 2014 рік в сумі 409,83 грн. Тому позивач просила стягнути з відповідача на її користь вказану заборгованість з урахуванням інфляційних витрат в сумі 2314,91 грн., а також середній заробіток за час затримки розрахунку з 01.09.2015 року станом на день вирішення справи, що на 01.09.2017 року складає 50913,60 грн. (а.с. 1-2, 21-22).

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 жовтня 2017 року, з урахуванням ухвали цього ж суду про виправлення арифметичної помилки від 18 жовтня 2017 року, позов задоволено частково, стягнути з КЗ «Дніпропетровський коледж культури і мистецтва» Дніпропетровської обласної ради на користь ОСОБА_2 заборгованість по заробітній платі за 2011 рік в сумі 374,10 грн., за 2014 рік в сумі 409,83 грн., а всього з урахуванням інфляційних витрат 1530,98 грн.; середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 02 вересня 2015 року по 11 жовтня 2017 року в сумі 53650,89 грн.; стягнуто з КЗ «Дніпропетровський коледж культури і мистецтва» ДОР на користь держави судовий збір в сумі 640,00 грн. Вирішено також допустити негайне виконання рішення в частині стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі в сумі 783,93 грн.

В апеляційній скарзі Комунальний заклад «Дніпропетровський коледж культури і мистецтва» Дніпропетровської обласної ради, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового по суті позовних вимог.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду. Згідно абз. 3 п. 3 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Також п. 8 ч. 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, в редакції, що діє з 15.12.2017 року, передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом учасники процесу повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення судових повісток позивачу та відповідачу (а.с. 66, 67). Суд не вбачає підстав для задоволення заяви КЗ «Дніпропетровський коледж культури і мистецтва» ДОР про відкладення розгляду справи через хворобу представника ОСОБА_3, оскільки даний відповідач є юридичною особою і відсутність вказаного представника не перешкоджає участі у судовому засіданні іншої особи, що має право представляти інтереси відповідача, згідно норм Цивільного процесуального кодексу України, в редакції, що діє з 15.12.2017 року.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України і заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги та зміни оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що ОСОБА_2 з 17.12.2010 року працювала «сторожем» в Дніпропетровському училищі культури, яке згодом було перейменовано на Комунальний заклад «Дніпропетровський коледж культури і мистецтва» Дніпропетровської обласної ради, згідно наказу №80-к від 17.12.2010 року, що підтверджується копією трудової книжки позивача БТ-І №2905391 (а.с. 9-11).

Відповідно до наказу №84-К від 17.08.2015 року ОСОБА_2 була звільнена з займаної посади з 01.09.2015 року на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, у звязку з скороченням штату працівників (а.с. 11 зворот, 12).

Місцевим судом також встановлено, що за період роботи ОСОБА_2 у КЗ «Дніпропетровський коледж культури і мистецтва» ДОР та на момент звільнення позивачці не було виплачено заробітну плату за надурочну роботу за 2011 рік в сумі 374,10 грн., за 2014 рік 409,83 грн., що підтверджується копіями інформаційних довідок від 07.12.2016 року (а.с. 15, 16).

Розмір середньої заробітної плати ОСОБА_2 за останні два повні місяці, які передують звільненню її з КЗ «Дніпропетровський коледж культури і мистецтв» ДОР, становить 2121,40 грн. на місяць, що підтверджується довідкою про доходи №301 від 31.08.2017 року (а.с. 24).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 січня 2017 року в цивільній справі №200/16220/15-ц за позовом ОСОБА_2 до Комунального закладу «Дніпропетровський коледж культури і мистецтв» Дніпропетровської обласної ради про стягнення невиплаченої заробітної плати апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 червня 2016 року та додаткове рішення того ж суду від 13 липня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення; позовні вимоги задоволено частково, зобовязано КЗ «Дніпропетровський коледж культури і мистецтв» виплатити ОСОБА_2 заборгованість із заробітної плати у сумі 1219,59 грн. (яка складається з наступних платежів: за надурочну роботу у 2012 році 369,68 грн., у 2013 році 182,46 грн., у 2015 році - 541,18 грн., а також 126,27 грн. за невикористану відпустку); компенсацію у звязку із зростанням індексу інфляції у розмірі 650,36 грн.; середню заробітну плату за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 18586,44 грн. (за період з 02.09.2015 року по 31.01.2017 року включно), а всього - 20456,39 грн.; взадоволенні решти позовних вимог відмовлено. Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 січня 2017 року в цивільній справі №200/16220/15-ц набрало законної сили 31.01.2017 року. У справі за №200/16220/15-ц позов заявлено з підстав ст.ст. 116, 117 КЗпП України, з посиланням на затримку повного розрахунку при звільненні позивачки, яке відбулось у відповідності до наказу відповідача №84-К від 17.08.2015 року з 01.09.2015 року за п.1 ст.40 КЗпП України, у звязку з скороченням штату працівників.

Відповідно до ч.ч. 1 3 ст. 106 КЗпП України, за погодинною системою оплати праці робота в надурочний час оплачується в подвійному розмірі годинної ставки.

За відрядною системою оплати праці за роботу в надурочний час виплачується доплата у розмірі 100 відсотків тарифної ставки працівника відповідної кваліфікації, оплата праці якого здійснюється за погодинною системою, - за всі відпрацьовані надурочні години.

У разі підсумованого обліку робочого часу оплачуються як надурочні всі години, відпрацьовані понад встановлений робочий час в обліковому періоді, у порядку, передбаченому частинами першою і другою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. За наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в статті 117 КЗпП України відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який ухвалює рішення по суті спору.

Установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

У разі часткового задоволення позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила в заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи (постанови Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України: від 3 липня 2013 р. у справі N 6-60цс13, від 20 листопада 2013 р. у справі N 6-114цс13; лист Верховного Суду України від 01.02.2014 року "Висновки Верховного Суду України, викладені в постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 Цивільного процесуального кодексу України, за II півріччя 2013 р.").

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, місцевим судом правильно встановлено, що в день звільнення ОСОБА_2 01.09.2015 року (на підставі наказу відповідача №84-К від 17.08.2015 року) їй безпідставно не була виплачена заробітна плата за надурочну роботу за 2011 рік в сумі 374,10 грн. та за 2014 рік 409,83 грн., яка підлягає стягненню з відповідача з урахуванням інфляційних витрат, що в загальній сумі складає 1530,98 грн.

Згідно змісту апеляційної скарги, відповідач не оспорює розміру визначеної місцевим судом заборгованості із заробітної плати та розміру нарахувань у зв»язку із зростанням інфляції.

Доводи апелянта про те, що вказана заборгованість не була вчасно виплачена позивачці внаслідок бухгалтерської помилки не свідчать про відсутність вини роботодавця у невиконанні вимог ч. 1 ст. 116 КЗпП України та не звільняють відповідача від обов»язку виплатити звільненому працівнику наявну заборгованість та середній заробіток за час затримки розрахунку, згідно положень ст. 117 КЗпП України.

Приймаючи до уваги, що спір про стягнення вищевказаної заборгованості із заробітної плати (за надурочну роботу за 2011 рік в сумі 374,10 грн. та за 2014 рік в розмірі 409,83 грн.) підлягає задоволенню у повному обсязі, - з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню середній заробіток за період з 02.09.2015 року по час постановлення оскаржуваного рішення місцевим судом у даній справі 11.11.2017 року, що правильно визначено місцевим судом. Також правильно здійснено розрахунок середнього заробітку за вказаний період затримки у загальному розмірі 53650,89 грн.

Однак, місцевий суд не встановив фактичні обставини справи у повному обсязі, не взяв до уваги наявність рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 січня 2017 року в цивільній справі №200/16220/15-ц, що набрало законної сили, яким на користь ОСОБА_2 з Комунального закладу «Дніпропетровський коледж культури і мистецтв» Дніпропетровської обласної ради стягнуто заборгованість по заробітній платі за 2012, 2013 і 2015 роки та, у зв»язку із звільненням позивачки з 01.09.2015 року на підставі наказу №84-К від 17.08.2015 року, також стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнення за період з 02.09.2015 року по 31.01.2017 року включно у розмірі 18586,44 грн.

Враховуючи, що період нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за рішенням апеляційного суду від 31 січня 2017 року в цивільній справі №200/16220/15-ц (з 02.09.2015 року по 31.01.2017 року) перебуває у межах періоду стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у справі, що розглядається (з 02.09.2015 року по 11.11.2017 року); встановивши, що спори в обох справах стосуються одного і того ж факту невиконання відповідачем вимог ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні позивачки, яке відбулося 01.09.2015 року на підставі наказу відповідача №84-К від 17.08.2015 року; приймаючи до уваги, що статтею 117 КЗпП України передбачено стягнення не більше одного повного розміру середнього заробітку за один і той самий час затримки розрахунку при звільненні, а за положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, - колегія дійшла висновку, що у даній справі на користь позивачки підлягає стягненню з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02.09.2015 року по 11.11.2017 року з відрахуванням розміру середнього заробітку, який стягнутий на підставі ст. 117 КЗпП України судовим рішенням у справі №200/16220/15-ц за період з 02.09.2015 року по 31.01.2017 року, що складає 35064,45 грн. (53650,89 грн. - 18586,44 грн.).

Отже, зважаючи на неправильне застосування судом першої інстанції положень ст. 117 КЗпП України, оскаржуване рішення місцевого суду в частині розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку, стягнутої із Комунального закладу «Дніпропетровський коледж культури і мистецтва» Дніпропетровської обласної ради на користь ОСОБА_2, необхідно змінити, зменшивши із 53650,89 грн. на 35064 грн. 45 коп. В іншій частині рішення місцевого суду підлягає залишенню без змін.

Колегія наголошує, що згідно п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів.

Отже, в даному судовому рішенні присуджена до стягнення сума визначена без урахування податків та інших обов»язкових платежів, які підлягають утриманню відповідно до вимог чинного законодавства України з цієї суми.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, враховуючи правильне застосування місцевим судом положень статті 88 ЦПК України, в редакції, що діяла по 14.12.2017 року, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення повинно бути частково змінене.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Комунального закладу «Дніпропетровський коледж культури і мистецтва» задовольнити частково.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 жовтня 2017 рокув частині розміру суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, стягнутої із Комунального закладу «Дніпропетровський коледж культури і мистецтва» Дніпропетровської обласної ради на користь ОСОБА_2, за період з 02.09.2015 року по 11.10.2017 року змінити, зменшивши із 53650,89 грн. на 35064 (тридцять пять тисяч шістдесят чотири) грн. 45 коп.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий

Судді