Провадження № 2/537/55/2018
Справа № 537/2649/17
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.01.2018 року м. Кременчук

Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі: головуючого судді Сьоря С.І. при секретарі Яворській А.Г., за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача - ОСОБА_2, представника органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області - Соколової А.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кременчук Полтавської області цивільну справу за позовом фізичної особи ОСОБА_1 до фізичної особи ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав,-

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом , відповідно до якого просить суд ухвалити рішення, яким позбавити ОСОБА_4 батьківських прав відносно малолітньої дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Свої вимоги мотивувала тим, що 25.07.2014 року між нею та відповідачем ОСОБА_4 було укладено шлюб. В шлюбі вони мають малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з нею.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25.08.2015 року шлюб між нею та відповідачем був розірваний.

За рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 01.12.2015 року відповідач зобов»язаний сплачувати їй аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі в розмірі 1167 грн. щомісячно, а також аліменти на її утримання у твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку.

Станом на 31.05.2017 року відповідач має заборгованість по сплаті аліментів на утримання сина в розмірі 24 913 грн. та заборгованість по аліментам на її утримання у розмірі 10 250 грн.

Зазначила, що відповідач ніяким чином не приймає участі у житті сина, не виявляє бажання зустрічатись з ним, не допомагає матеріально, жодного разу не з»являвся до дошкільного закладу (ясла-садок) № 34, який відвідує син, участі у вихованні дитини не приймає, батьківські збори не відвідує.

На переконливу думку позивачки, з метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини, вона вважає за необхідне просити суд вирішити питання про позбавлення відповідача ОСОБА_4 батьківських прав.

В судовому засіданні позивач позов підтримала в повному обсязі з підстав, що в ньому зазначені, при цьому зазначила, що з відповідачем вони проживали разом один - два місяці до народження сина, а після того і по теперішній час, проживають окремо. Відповідач жодної участі у житті сина не приймає, з ним взагалі не спілкується, навіть не поздоровляє із днем народження, матеріально дитину не забезпечує взагалі.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з»явився, подав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого позов визнає частково, так як батьківські обов»язки не виконує по стану здоров»я та просить розглядати справу без його участі.

Представник третьої особи - органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області Соколова А.В. у судовому засіданні з урахуванням рішення Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області № 52 від 22.01.2018 року «Про затвердження висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_4.» не заперечувала проти задоволення позовних вимог позивача.

Вислухавши пояснення позивача, її представника, пояснення представника органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд встановив наступне.

Як достовірно встановлено в судовому засіданні, сторони з 25.07.2014 року перебували в зареєстрованому шлюбі.

Від вищезазначеного шлюбу сторони мають малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_3, яке видане Автозаводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кременчуцького міського управління юстиції у Полтавській області 04.08.2014 року.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25.08.2015 року шлюб між сторонами розірвано, при цьому вказаним рішенням суду встановлено, що сторони припинили шлюбно-сімейні відносини з серпня 2014 року.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 01.12.2015 року з відповідача ОСОБА_4 на користь позивачки стягнути аліменти на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі в розмірі 1167 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, а також стягнуті аліменти на утримання позивачки у твердій грошовій сумі у розмір 500 грн. щомісячно до досягнення дитиною трьохрічного віку.

Як вбачається із довідки-розрахунку, виданої Крюківським відділом державної виконавчої служби по місту Кременчук Головного територіального управління юстиції 02.06.2017 року за вих. № 23635, відповідач взагалі не сплачує аліменти на утримання сина ОСОБА_5 та станом на 31.05.2017 року заборгованість по сплаті аліментів становить 24 913 грн.

Окрім того, згідно довідки-розрахунку, виданої Крюківським відділом державної виконавчої служби по місту Кременчук Головного територіального управління юстиції 06.06.2017 року за вих. № 23828, відповідач також не сплачував аліменти на утримання позивачки до досягнення сином ОСОБА_5 трирічного віку та заборгованість станом на 31.05.2017 року склала 10 250 грн.

Згідно довідки від 15.06.2017 року за вих. № 01-44/114, що надана Дошкільним навчальним закладом (ясла-садок) № 34 Кременчуцької міської ради Полтавської області, ОСОБА_4, який є батьком малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, жодного разу не з»являвся в дошкільному закладі, участі у вихованні дитини не приймає, на батьківські збори не ходить.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної ради Української РСР № 789-XII від 27.02.1991 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної ради Української РСР № 789-XII від 27.02.1991 року визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дітей та несуть відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; зобов'язані поважати дитину.

Згідно ч.1 ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківств прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов»язків по вихованню дитини.

Позбавлення батьківських права є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне викання ними своїх батьківських обов»язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов»язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов»язками.

В п.15 постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов»язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного , всебічного, об»єктивного з»ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Відповідно до п.16 вищезазначеної Постанови ухилення батьків від виконання батьківських обов»язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Таким чином, ухилення від виконання батьківського обов»язку - завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій.

Сімейний кодекс України детально регулює питання застосування такого засобу захисту дитини, її прав та інтересів від посягань з боку її власних батьків як позбавлення батьківських прав.

У відповідності до ч.1 ст. 17 Закону України від 23.02.2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Суд неодноразово в своїх рішеннях акцентував увагу, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров»ю чи розвитку дитини.

Згідно із ст. 19 СК України - при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно малолітнього сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, який затверджено рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області від 22.01.2018 року за № 52, орган опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_4 відносно малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

З вищезазначеного висновку також вбачається, що питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 розглядалося на засіданні комісії з питань захисту прав дитини 27.10.2017 року, 14.11.2017 року, 13.12.2017 року, проте на жодне з вказаних зсідань батько дитини не з»явився, своєї думки щодо вирішення питання про доцільність чи не доцільність позбавлення його батьківських прав не висловив.

Відповідно до ст..81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При обґрунтуванні відзиву на позову заяву відповідач посилається на те, що не виконує його батьківські обов»язки за станом здоров»я, при цьому останнім суду не надано жодного доказу на підтвердження вказаних тверджень, а тому суд останні до уваги не приймає.

Враховуючи викладене, встановлені обставини справи, а також те, що як достовірно встановлено в судовому засіданні, відповідач ухиляється та фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків відносно сина ОСОБА_5, оскільки фактично протягом всього життя ОСОБА_5 не займається його вихованням, матеріально не забезпечує, не проявляє до нього батьківської уваги та турботи, то суд приходить до висновку, що наявні підстави для позбавлення відповідача батьківських прав, а тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

Разом з тим суд роз»яснює право на поновлення батьківських прав, передбачене ст. 169 Сімейного Кодексу України в разі стійкої зміни поведінки відповідача та відношення до сина.

Оскільки позов підлягає задоволенню, то з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачені останньою судові витрати.

Керуючись ст.ст.3, 4, 5, 10, 12, 258, 259, 263 - 268, 284 ЦПК України, ст.ст.19, 164-166 СК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця м.Кременчук Полтавської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1, батьківських прав відносно малолітньої дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м.Кременчук Полтавської області.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця м.Кременчук Полтавської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 - 640 грн. сплаченого судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Полтавської області через Крюківський районний суд м.Кременчука Полтавської області протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складено 29 січня 2018 року.

Суддя: