Справа №461/6418/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2018 року м.Львів

Галицький районний суд м.Львова

в складі

головуючого судді Радченка В.Є.

при секретарі Сидорак М.А.

з участю:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_4 (АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_1) до ОСОБА_5 (АДРЕСА_3, РНОКПП НОМЕР_2) та ОСОБА_6 (АДРЕСА_4, РНОКПП НОМЕР_3) про стягнення грошових коштів, а також за зустрічним позовом ОСОБА_6 (АДРЕСА_4, РНОКПП НОМЕР_3) до ОСОБА_4 (АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_1) та ОСОБА_5 (АДРЕСА_3, РНОКПП НОМЕР_2) про визнання недійсними договорів, -

в с т а н о в и в:

Позивач за первісним позовом ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, з врахуванням уточнених позовних вимог /Том 1 а.с.42 - 44/, просить стягнути солідарно з відповідачів на його користь грошові кошти у сумі 250000,00 доларів США, а також судові витрати.

В обгрунтування поданого первісного позову покликається на те, що 12 листопада 2005 року, між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 був укладений договір позики грошових коштів на суму 150 000,00 доларів США.

На підтвердження укладення даного договору позики, ОСОБА_5 була представлена розписка, відповідно до якої ОСОБА_5 взяв у позику в ОСОБА_4 грошові кошти у сумі 150000,00 доларів США для проведення реконструкції квартири за адресою: АДРЕСА_1 та влаштування в цій квартирі магазину. Отримані грошові кошти зобов'язувався повернути до 12 листопада 2015 року.

Після настання строку повернення грошових коштів за даним договором, а саме 12 листопада 2015 р. ОСОБА_5 всіляко ухилявся від виконання своїх зобов'язань та грошові кошти не повернув.

10.12.2005 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 був укладений договір позики грошових коштів на суму 100 000,00 доларів США.

На підтвердження укладення даного договору позики, ОСОБА_5 була представлена розписка, відповідно до якої ОСОБА_5 взяв у позику в ОСОБА_4 грошові кошти у сумі 100 000,00 доларів США для придбання квартири за адресою: АДРЕСА_5. Отримані грошові кошти зобов'язувався повернути до 10.12.2014 року.

Після настання строку повернення грошових коштів за даним договором, а саме 10.12.2014 року ОСОБА_5 всіляко ухилявся від виконання своїх зобов'язань та грошові кошти не повернув.

У визначені договорами позики строки ОСОБА_5 грошові кошти не повернув, тобто не виконав взяті на себе зобов'язання, чим порушив умови договорів позики. Відповідно 10.12.2014 року та 12 листопада 2015 мало місце прострочення боржника.

Відповідно загальна сума грошових коштів, які отримав у позику ОСОБА_5 складає - 250000,00 доларів США.

Окрім цього, позивач зазначає, що оскільки грошові кошти отримані за договорами позики були отримані ОСОБА_5 під час його перебування у шлюбі з ОСОБА_6 тобто в інтересах сім'ї та були використані в інтересах сім'ї, вважає, що стягнення цих грошових коштів, слід здійснювати з відповідачів солідарно.

15.11.2017 р. ОСОБА_6 звернулася до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_4, ОСОБА_5, в якій просить визнати недійсним договір позика між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на суму 150000,00 доларів США, на підтвердження укладення якого ОСОБА_7 була надана розписка, датована 12.11.2005 р.; визнати недійсним договір позика між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на суму 100000,00 доларів США, на підтвердження укладення якого ОСОБА_7 була надана розписка, датована 10.12.2005 р. /Том 1 а.с. 229-233/.

В обгрунтування поданого зустрічного позову покликається на те, що договір позики між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, на підтвердження укладення якого ОСОБА_5 була надана розписка, датована 12 листопада 2005 року та договір позики між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, на підтвердження укладення якого ОСОБА_5 була надана розписка, датована 10 грудня 2005 року є фіктивними тобто такими, які вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Вказані розписки були складені без мети передачі грошей у позику.

На фіктивність наведених договорів вказує, те що період коли ОСОБА_4 нібито позичив ОСОБА_5 250 000,00 доларів США (листопад - грудень 2005 року) ОСОБА_6 перебувала у шлюб за ОСОБА_5 Зазначає, що жодної згоди на отримання вказаної суми не давала, про існування такої позики, теж ОСОБА_6 не знала. Жодних коштів у зазначених розмірах не отримувала. Сім'я жодного майна за позикові кошти не придбала і ремонти чи будівельні роботи за такі кошти не здійснювала. Просить зустрічний позов задоволити, а в первісному відмовити.

Ухвалою суду від 11.05.2017 р. (суддя Мисько Х.М.) у справі призначено судово - технічну експертизу. Провадження у справі на час проведення експертизу зупинено. /Том №1 а.с.169/.

На підставі розпорядження керівника апарату Галицького районного суду м.Львова №52 від 01.08.2017 р. /а.с. Том №1 а.с.173/ у справі проведено повторний автоматичний розподіл справ, які перебували в провадженні судді Галицького районного суду м.Львова Мисько Х.М., у зв'язку із тим, що 30.07.2017 р. припинено повноваження судді Мисько Х.М. у зв'язку із закінченням строку, на який її було призначено суддею.

01.08.2017 р. вказану цивільну справу передано судді Радченко В.Є., на підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями. / Том №1 а.с.174/.

Ухвалою суду від 11.09.2017 р. у справі відновлено провадження та призначено до розгляду. /Том №1 а.с.184/.

У судовому засіданні представник позивача за первісним позовом ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні до них. Просив суд первісний позов задоволити повністю. Щодо зустрічного позову, то представник позивача подав відзив на нього /Том №2 а.с.30-35/, відповідно до якого просив суд відмовити у його задоволенні.

Відповідач ОСОБА_5 у судове засідання не з'явився. Однак, подав письмові пояснення /Том №1 а.с.131/, в яких зазначив, що дійсно 12 листопада 2005 року та 10 грудня 2005 року між ним та ОСОБА_4 були укладені договори позики грошових коштів на загальну суму 50 000,00 доларів США. Дані грошові кошти були ОСОБА_5 необхідні та витрачені в подальшому для придбання квартири за адресою: АДРЕСА_5 та для проведення реконструкції квартири за адресою: АДРЕСА_1 та влаштування у цій квартирі магазину.

Після настання строку для повернення цих грошових коштів, ОСОБА_5 не зміг їх повернути у зв'язку з складним матеріальним становищем. Неодноразово він звертався до ОСОБА_4 з метою відстрочення повернення цих грошових коштів та вони узгоджувала певну відстрочку виконання моїх зобов'язань.

Окрім цього, відповідач зазначив, що і надалі між ними ведуться переговори про можливість часткового погашення заборгованості та подальшого узгодження графіку сплати щомісячних платежів для погашення.

Також щодо зустрічного позову відповідач ОСОБА_5 подав відзив на нього /Том №2 а.с.26-28/, згідно якого просить суд відмовити у задоволенні такого. Оскільки, за позичені кошти у ОСОБА_4 відповідачем була придбана квартира за адресою: АДРЕСА_5 та для проведення реконструкції квартири за адресою: АДРЕСА_1 та влаштування у цій квартирі магазину. Придбання та реконструкція квартири здійснювалася під час шлюбу з ОСОБА_6, тобто дане майно є спільною сумісною власністю. Крім цього, відповідача зазначає, що його колишня дружина за час перебування у шлюбі ніколи не працювала, та ніколи не цікавилася походженням грошей ОСОБА_5

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 надані письмові пояснення щодо первісного позову та відзив на зустрічну позовну заяву підтримав. Надав пояснення аналогічні викладеним у них. Вирішення первісного позову відніс на розсуд суду, а щодо зустрічного, то просив суд відмовити у такому.

Представник відповідача за первісним позовом ОСОБА_6 - ОСОБА_3 первісні позовні вимоги заперечив, просив суд відмовити у їх задоволенні. Щодо зустрічного позову, то такий підтримав надав пояснення аналогічні до нього. Просив суд вимоги зустрічного позову задоволити повністю.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь справі, з'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, на підтвердження та спростування первісних та зустрічних позовних вимог, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд встановив, що 12 листопада 2005 року, між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 був укладений договір позики грошових коштів на суму 150 000,00 доларів США.

На підтвердження укладення даного договору позики, ОСОБА_5 була представлена розписка, відповідно до якої ОСОБА_5 взяв у позику в ОСОБА_4 грошові кошти у сумі 150000,00 доларів США для проведення реконструкції квартири за адресою: АДРЕСА_1 та влаштування в цій квартирі магазину. Отримані грошові кошти зобов'язувався повернути до 12 листопада 2015 року. /Том №1 а.с.4/

Також, 10.12.2005 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 був укладений договір позики грошових коштів на суму 100 000,00 доларів США.

На підтвердження укладення даного договору позики, ОСОБА_5 була представлена розписка, відповідно до якої ОСОБА_5 взяв у позику в ОСОБА_4 грошові кошти у сумі 100 000,00 доларів США для придбання квартири за адресою: АДРЕСА_5. Отримані грошові кошти зобов'язувався повернути до 10.12.2014 року. /Том №1 а.с.5/.

Як вбачається з матеріалів справи квартира за адресою АДРЕСА_5 була придбана ОСОБА_5 16 грудня 2005 року на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири. /Том №1 а.с.53/.

Реконструкція квартири за адресою: АДРЕСА_1 та влаштування цій квартирі магазину здійснювалося теж за позичені відповідачем в ОСОБА_4 грошові кошти.

Дана квартира була придбана ОСОБА_5 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі - продажу квартири від 3 червня 2003 року./ Том №1 а.с.54/

Реконструкцію цієї квартири ОСОБА_5 здійснювалося для облаштування в ній нежитлового приміщення магазину промислових товарів загальною площею 56, 5 кв.м. та підвалу площею 1,5 кв.м.

Реконструкція здійснювалаcя на підставі: розпорядження № 1372 від 02.11.2005 р. «Про розгляд заяви гр. ОСОБА_5.».; дозволу на виконання будівельних робіт № 404/06 від 7 серпня 2006 р. на реконструкцію приміщення квартири АДРЕСА_1.; дозволу на виконання будівельних робіт (перереєстрація дозволу № 404/06 від 07.08.2006 р.) № 1/130-09 від 19 лютого 2009 р. на реконструкцію приміщення квартири АДРЕСА_1 під магазин промислових товарів з влаштування в порядку відновлення дверного прорізу на місці віконного та антресолі. /Том №1 а.с.60, 61, 62/.

За результатами проведених робіт було складено Акт готовності об'єкта до експлуатації, ухвалено Рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради від 02.10.2009 № 783 «Про погодження акта готовності об'єкта до експлуатації - магазину промислових товарів на АДРЕСА_1 та видано Свідоцтво Інспекції ДАБК у Львівській області № 13000553 від 23 грудня 2009 р. про відповідність збудованого об'єкта проектній документації, вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил. /Том №1 а.с. 63-66, 67, 68-70/.

Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики ) або таку кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 2 статті 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладеного договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Таким чином, розписка про отримання в борг грошових коштів за своєю суттю є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Як встановлено у судовому засіданні, у визначені договорами позики строки ОСОБА_5 грошові кошти не повернув, тобто не виконав взяті на себе зобов'язання, чим порушив умови договорів позики. Відповідно 10.12.2014 року та 12 листопада 2015 року мало місце прострочення боржника.

Відповідно загальна сума грошових коштів, які отримав у позику ОСОБА_5 складає - 250000,00 доларів США.

Згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору і у встановлений договором строк, а за умовами ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання.

Відповідно до ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов'язань, якщо він не приступив до їх виконання або не виконав їх у строк, встановлений договором.

Як вбачається зі змісту письмових пояснень, ОСОБА_5 після настання строку для повернення цих грошових коштів, у зв'язку з складним матеріальним становищем. Неодноразово він звертався до ОСОБА_4 з метою відстрочення повернення цих грошових коштів та вони узгоджувала певну відстрочку виконання моїх зобов'язань.

Згідно ч.2 ст.192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Частиною 2 статті 533 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

За змістом п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» - згідно з частиною першою статті 192 ЦК законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальноювартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Таким чином, з врахуванням наведеного, а також те, що в матеріалах справи є достатньо доказів для ухвалення рішення про задоволення позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 250000,00 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 15.02.2018 р. становить 6662500 (шість мільйонів шістсот шістдесят дві тисячі п'ятсот) гривень.

Що ж стосується позовної вимоги про стягнення з ОСОБА_6 в користь ОСОБА_4 грошових коштів, суд не вбачає підстав для її задоволення, з наступних підстав.

Встановлено, що рішенням Галицького районного суду м.Львова від 22.09.2016 р.розірвано шлюб укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, зареєстрований Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції 03.03.1994 року, актовий запис за №358. /Том №1 а.с.82-83/.

Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 17.06.2017 р. відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя. /Том №1 а.с.22/.

Згідно ч.4 ст.65 Сімейного кодексу України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Частиною 1 статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом

Проте, всупереч зазначених вимог, позивачем не надано суду жодних доказів в підтвердження факту, що позика у зазначеній сумі надавалась саме на потреби сім'ї ОСОБА_5.

З огляду на те, що ОСОБА_6 не є ні позичальником, ні поручителем за договорами позики, які підтверджуються розписками від 12.11.2005 р. та 10.12.2005 р., укладеними між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, зважаючи на відсутність даних отримання ОСОБА_5 позики саме на потреби сім'ї, зокрема, як зазначено у розписках для реконструкції квартири за адресою: АДРЕСА_1 та для придбання квартири за адресою: АДРЕСА_5. Відтак, суд вважає, що ОСОБА_6 не може нести відповідальність за даним договорами позики, а тому позов в цій частині не підлягає до задоволення.

Що ж стосується зустрічного позову ОСОБА_6, то суд також не вбачає підстав для його задоволення, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 640 ЦК України, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

За своєю правовою характеристикою договір позики, є реальним та одностороннім правочином. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (п. 2 ч. 1 ст. 1046 ЦК України).

У зв'язку з цим договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості

Внаслідок цього та реального характеру позики письмова форма договору позики є доказом не лише факту укладення договору, а й факту передачі грошової суми позичальнику.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі № 6-50цс16.

Згідно з ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таки, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого засобі зв'язку.

Внаслідок цього, факт наявності оригіналів розписок у ОСОБА_4 написаної ОСОБА_5 підтверджує не лише факт укладення договорів позики між ними, а й підтверджує факт отримання ОСОБА_5 від ОСОБА_4 грошових коштів за цими договорами.

Аналогічна правова позиції викладена Верховним Судом України у справі за № 6- 2789цс16, згідно з якою: «Договір позики є двостороннім правочином, а також одностороннім договором, адже після його укладення всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або відповідної кількості речей того ж роду й такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей».

Аналогічний правовий висновок Верховного Суду України викладений у справі № 6- 996цс17 згідно з яким: «За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей».

Також підтвердження факту укладення договорів позики та факту отримання грошових коштів за даними договорами позики визнає безпосередньо сам Позичальник - ОСОБА_5, а саме у наявних в матеріалах справи письмових поясненнях, в яких зазначено: «Дійсно 12 листопада 2005 року та 10 грудня 2005 року між мною та ОСОБА_4 були укладені договори позики грошових коштів на загальну суму 250 000,00 доларів США. Дані грошові кошти були мені необхідні та витрачені в подальшому для придбання квартири за адресою: АДРЕСА_5 та для проведення реконструкції квартири за адресою: АДРЕСА_1 та влаштування у цій квартирі магазину.

Після настання строку для повернення цих грошових коштів, ОСОБА_5 не зміг їх повернути у зв'язку з складним матеріальним становищем. Неодноразово звертався до ОСОБА_4 з метою відстрочення повернення цих грошових коштів та узгоджували певну відстрочку виконання моїх зобов'язань».

Відповідно та обставина на яку покликається ОСОБА_6 з приводу того, що їй не було відомо про факт укладення договорів позики, жодних грошових коштів за такими договорами вона не отримувала та письмової згоди на укладення таких договорів нею не надавалося не може бути підтвердженням того, що грошові кошти ОСОБА_5 від ОСОБА_4 за договорами позики не отримувалися. Також такі твердження ОСОБА_6 не можуть бути підтвердженням фіктивності договорів позики тобто такими, які вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином, тобто що вказані розписки були складені без мети передачі грошей у позику.

Згідно з п.24 ППВС України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним» від 06.11.2009 № 9, для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Таким чином, враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та визначеного позивачем предмета спору, суд приходить до висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення зустрічних позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, слід стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 сплачений ним судовий збір в розмірі 6890 грн.

Згідно п.2 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Як вбачається із наявного в матеріалах справи акту №10043/17-34 вартість проведеної судово - технічної експертизи складає 3571,20 грн. /Том №1 а.с.176/.

Таким чином, слід стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_6 сплачені нею витрати за проведення експертизи в сумі 3571,20 грн.

У зв'язку із відмовою у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6, судовий збір сплачений нею в розмірі 1280 грн. поверненню їй не підлягає.

Керуючись ст.ст. 4, 76, 81, 133, 141, 258, 259, 263 -265, 351-355 ЦПК України, ст.ст.192, 202, 207,526, 530, 533, 612, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст.65 СК України, постановами Пленуму Верховного суду України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_4 (АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_1) до ОСОБА_5 (АДРЕСА_3, РНОКПП НОМЕР_2) та ОСОБА_6 (АДРЕСА_4, РНОКПП НОМЕР_3) про стягнення грошових коштів - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 6662500 (шість мільйонів шістсот шістдесят дві тисчі п'ятсот гривень), що еквівалентно 250000 (двісті п'ятдесят тисячам) доларів США.

В задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_6 в користь ОСОБА_4 грошових коштів - відмовити.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 (АДРЕСА_4, РНОКПП НОМЕР_3) до ОСОБА_4 (АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_1) та ОСОБА_5 (АДРЕСА_3, РНОКПП НОМЕР_2) про визнання недійсним договору позики від 12.11.2005 р., укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на суму 150000 доларів США - відмовити.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 (АДРЕСА_4, РНОКПП НОМЕР_3) до ОСОБА_4 (АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_1) та ОСОБА_5 (АДРЕСА_3, РНОКПП НОМЕР_2) про визнання недійсним договору позики від 10.12.2005 р., укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на суму 100000 доларів США - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 сплачений ним судовий збір в розмірі 6890 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_6 сплачені нею витрати за проведення експертизи в сумі 3571,20 грн.

Сплачений ОСОБА_6 судовий збір в розмірі 1280 грн. поверненню їй не підлягає.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку учасниками справи, а також особами, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки до Апеляційного суду Львівської області через Галицький районний суд м. Львова. Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складений 23.02.2018 р.

Суддя Радченко В.Є.