08.02.2018 Справа № 363/2277/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2018 року м. Вишгород

Вишгородський районний суд Київської області у складі головуючого судді Баличевої М.Б., секретаря Кашоїди М.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вишгород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах дитини: ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: орган опіки та піклування в особі сектору опіки та піклування служби у справах дітей та сім'ї Вишгородської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав,-

ВСТАНОВИВ:

В червні 2017 року позивач звернулася до суду із позовною заявою до ОСОБА_3, третя особа: орган опіки та піклування в особі сектору опіки та піклування служби у справах дітей та сім'ї Вишгородської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позову вказала, що з 06.08.2002 року по 24.12.2007 року вона перебувала у фактичному шлюбі з ОСОБА_3 Від цього шлюбу у них народився син - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. Оскільки відповідач за час спільного проживання ухилявся від роботи, не працював, не дбав про сім'ю, матеріально не забезпечував, позивач була змушена звернутись до суду із позовною заявою про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання малолітнього сина. 28.04.2009 року заочним рішенням Бердичевського міськрайонного суду Житомирської області було стягнуто з відповідача на її користь аліменти на утримання їх сина в розмірі ? частки від всіх видів заробітку або доходів, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, і до досягнення дитиною повноліття. Після припинення фактичних шлюбних відносин, відповідач ухиляється від обов'язків по вихованню сина, що виражається, зокрема у тому, що він не піклується про фізичний розвиток дитини, його навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, та взагалі не спілкується з дитиною. Весь цей час позивач виховує їх сина самостійно, створює належні умови, утримує дитину, купує одяг, взуття та інші речі необхідні для нормального розвитку. Також вказала, що викладене нею у позові підтверджується характеристикою зі школи їх сина, в якій зазначено, що вихованням і утриманням дитини займається позивач самостійно, за час перебування в навчальному закладі відповідач там не з'являвся. Крім того, відповідач ухиляється від утримання дитини, та станом на 01.04.2017 року має заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 92 605 грн. На підставі викладеного, просить позбавити батьківських прав ОСОБА_3 щодо їх неповнолітнього сина - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Ухвалою суду від 23.10.2017 року та 04.12.2017 року за клопотанням відповідача ОСОБА_3 у зв'язку з неможливостю останнього прибути в судове засідання до Вишгородського районного суду Київської області, було ухвалено проведення розгляду вказаної цивільної справи дистанційно, в режимі відео конференції.

Позивач ОСОБА_1 позовну заяву повністю підтримала та просила її задовольнити, пояснила, що їх дитина не бачить батька, та не пам'ятає його, відповідач не спілкується з сином, аліментів за рішенням суду не сплачує, а вітчима їх дитина називає своїм батьком. Відповідач не вітає їх сина з днем народженням або іншими святами. У їх дитини є проблеми зі станом здоров'я. Також зазначила, що з відповідачем вона перебувала в шлюбі, вони проживали разом близько 4-4,5 років, однак між ними були постійні сварки. Після того, як вона з відповідачем розійшлися, ОСОБА_3 приїжджав до них декілька разів. Приблизно з 2011 року відповідач припинив сплачувати аліменти на утримання дитини.

В судовому засіданні ОСОБА_2 пояснив суду, що він не бажає спілкуватись з батьком.

Відповідач ОСОБА_3 пояснив суду, що він заперечує проти задоволення позовних вимог, вважає позов необґрунтованим, заперечував проти позбавлення його батьківських прав щодо його сина ОСОБА_2, просив відмовити у задоволенні позову. Пояснив, що причиною їх розлучення з позивачем стало те, що остання вела аморальний спосіб життя, однак після їх розлучення він кожного місяця їздив до неї з дитиною, купував речі. Позивачу грошових коштів не надавав. Підтвердив, що дійсно він з позивачем перебував в цивільному шлюбі. В останній раз він спілкувався з дитиною у 2010 році. З 2013 року він перебував на передовій, займається волонтерством. По заборгованості зі сплати аліментів йому стало відомо з позовної заяви. На даний час він офіційно працевлаштований та працює на посаді начальника юридичної служби Тернопільського крайового кіша Українського козацтва. Також зазначив, що будь - які його намагання поліпшити відносини з сином з невідомих йому причин ігноруються, причини відмови сина від спілкування з ним йому не вдалось з'ясувати. Вказав, що він готовий компенсувати всю наявну заборгованість зі сплати аліментів.

Представник третьої особи органу опіки та піклування Вишгородської районної державної адміністрації Київської області в судовому засіданні у вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 поклалась на розсуд суду.

Суд, вислухавши пояснення сторін та неповнолітньої дитини ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що з 2002 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у цивільному шлюбі.

Від цього шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 мають сина - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, в свідоцтві про народження дитини сторони записані батьками (а.с. 5).

Заочним рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 28.04.2009 року було задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 та стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ? частки від всіх видів заробітку або доходів ОСОБА_3, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 06.11.2007 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішення суду набрало законної сили 26.05.2009 року (а.с. 8).

З довідки - розрахунку заборгованості з аліментів за період з 01.05.2014 року по 01.04.2017 року від 21.04.2017 року № ДВ/19, виданої Відділом державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві вбачається, що ОСОБА_3 станом на 01.04.2017 року має заборгованість зі сплати аліментів на утримання дитини ОСОБА_1 у розмірі 92 605 грн. (а.с. 9).

Відповідно до характеристики на учня 7-Б класу СЗОШ № 1 м. Бердичева - ОСОБА_2, 2004 року народження видно, що дитина навчається в СЗОШ № 1 м. Бердичева з другого класу. В продовж перебування у школі, ОСОБА_2 зарекомендував себе здібним, врівноваженим учнем, навчаючись переважно на оцінки достатнього та високого рівня. Також зазначено, що мата дитини займається його вихованням, та сприяє його матеріальному забезпеченню, освіті, батько дитини з сім'єю не проживає, і вихованням дитини не займається, в школі з питань навчально - виховного процесу не з'являвся (а.с. 10).

З виписок із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого року, виданих на ім'я ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, видно, що останній періодично перебуває на лікуванні з різними видами захворювань (а.с. 11-15).

З довідки від 17.05.2017 року № 1123 виданої Управлінням праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердичівської міської ради на ім'я ОСОБА_1 видно, що остання дохід за період з 17.02.2017 року по 30.04.2017 року не отримувала (а.с. 16).

З довідки міського комунального виробничого житлового ремонтного - експлуатаційного підприємства № 7 від 17.05.2017 року за № 1545 видно, що позивач ОСОБА_1 проживає і зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та разом з нею зареєстровані та проживають за вказаною адресою - син ОСОБА_2, 2004 року народження та донька ОСОБА_4, 2013 року народження (а.с. 17).

Відповідно до листа № 7-20/3087 від 27.10.2017 року Вишгородської районної державної адміністрації Київської області видно, що 11.10.2017 року службою у справах дітей та сім'ї під час виїзду до с. Литвинівка було встановлено, що за адресою: АДРЕСА_2 гр. ОСОБА_3 не проживає. Факт того, що ОСОБА_3 не проживає за вказаною адресою також підтверджується повідомленням Литвинівською сільською радою Вишгородського району Київської області. В зв'язку з чим, орган опіки та піклування Вишгородської районної державної адміністрації Київської області не зміг надати висновок про доцільність позбавлення гр.. ОСОБА_3 батьківських прав та здійснити обстеження його умов проживання (а.с. 44-45).

З довідки від 13.09.2017 року виданої Тернопільським крайовим кішем Українського козацтва підтверджено факт того, що ОСОБА_3 дійсно перебуває у складі волонтерської групи, яка в період з 24.02.2014 року по даний час включно, здійснює діяльність пов'язану з наданням гуманітарної та психологічної допомоги військовослужбовцям, які виконують свій обов'язок у зоні проведення АТО та цивільним мешканцям, що перебувають на території Донецької та Луганської областей (а.с. 64).

Наказом № 256/14 від 02.11.2014 року було відряджені в зону АТО з метою забезпечення вчасної доставки та контролю за доставкою гуманітарної допомоги до пунктів призначення, призначено уповноваженою особою від МГО «Українське козацтво» на території проведення АТО начальника юридичної служби Тернопільського крайового кіша Українського козацтва ОСОБА_3 з його повним матеріальним та фінансовим забезпеченням на період з 15.11.2014 року по 31.12.2014 року (а.с. 65-66).

Наказом № 133/14 від 06.06.2014 року про забезпечення надання допомоги особам, які перебувають в зоні АТО - наказано керівнику юридичної служби -хорунжому ОСОБА_3 підготувати проїзні та інші документи необхідні для забезпечення виконання даного наказу (а.с. 67).

Відповідно до ч. 3 ст.51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Статтями 11, 12 Закону України "Про охорону дитинства", передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини.

Відповідно до статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони, він: не забрали дитину з пологового будинку або іншого закладу охорони здоров'я без поважних причин і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування, ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків , є хронічними наркоманами або алкоголіками та інше.

Як зазначено в п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення та поновлення батьківських прав"від 30.03.2007 року №3, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Відповідно до п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року № 3 ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення та ін., що свідчить про свідоме нехтування батьками своїми обов`язками.

Оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на батьків, такий кардинальний захід застосовується лише тоді коли інші заходи впливу на батьків не дають належного результату та вичерпали себе.

В свою чергу, жодних заходів впливу за невиконання батьківських обов'язків, в тому числі і притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП, вжито не було, що унеможливлює застосування такого засобу як позбавлення батьківських прав.

Згідно ст. 19 Сімейного кодексу України орган опіки та піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Позбавлення відповідача батьківських прав не узгоджується і з положеннями Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, яка як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав не відповідає інтересам дитини, яка потребує піклування обох батьків і яку можливо позбавити родинних стосунків з батьком лише в крайньому випадку, з метою забезпечення її інтересів.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і навіть за умов доведеності тих обставин, що відповідач тривалий час утримувався від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, вони не свідчать про його свідоме нехтування своїми обов'язками.

Згідно з ст. 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до положень ст. 141 СК України, ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом.

Дитина, яка розлучена з одним із батьків чи обома батьками, має право регулярно підтримувати особисті стосунки й прямі контакти з обома батьками, крім випадків, коли це суперечить найвищим інтересам дитини.

Статтею 157 СК України передбачено обов'язок батьків, котрі проживають окремо, брати участь у вихованні дитини, вони мають право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитини, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Однак, враховуючи ставлення відповідача ОСОБА_3 до сина ОСОБА_2, зокрема позицію щодо підтримки стосунків із сином і бажання їх налагодження, бажання брати участь у його вихованні, що вказує на не байдужість до долі своєї дитини, категоричне заперечення проти задоволення вимог позивача, тобто проти позбавлення батьківських прав, а також враховуючи, що до відповідача не застосовувались заходи адміністративного впливу з питань неналежного відношення до своїх обов'язків по вихованню сина, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав стосовно сина, а тому, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є недоведеними та не підтвердженими належними доказами, а тому не підлягають до задоволення .

На підставі ст.ст.19, 141,153,164, Сімейного Кодексу України, керуючись ст. ст. 4,5,12,81,247,258-259,263-265,352,354 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в інтересах дитини: ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: орган опіки та піклування в особі сектору опіки та піклування служби у справах дітей та сім'ї Вишгородської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу ХIIІ "Перехідні положення" Цивільного процесуального кодексу України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Вишгородський районний суд Київської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду виготовлено 16.02.2018 року.

Головуючий М.Б. Баличева