ЄУН № 336/4792/2018
Провадження№ 2/336/2537/2018

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2016 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого - судді Суркової В.П.,

при секретарі Прохоровій А.О.,

за участю представника

позивача ОСОБА_1,

представника відповідачів ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 336/4792/2018 провадження № 2/336/2537/2018 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, акціонерного товариства «Запорізька регіональна біржа нерухомості, ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності,

з повідомленням (викликом) сторін, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду з вищевказаним позовом, просить визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку № 106 по вул. Деповській у м. Запоріжжі, укладений 21.03.1998 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4, який діяв в своїх інтересах та в інтересах позивача ОСОБА_3

За змістом позову, 21.03.1998 року на підставі договору купівлі-продажу № 6003.К, зареєстрованого Запорізькою регіональною біржею нерухомості, дід позивача ОСОБА_6 продав, а його батько ОСОБА_4, який діяв від свого імені та від імені позивача, який на той час був малолітнім, купив у рівних частках житловий будинок № 106 по вул. Деповській у м. Запоріжжі, тобто його батько ОСОБА_4 придбав ? частку вказаного будинку у свою власність і 1/2 частку будинку у власність позивача. Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17.05.2003 року ? частка житлового будинку, що належала батьку позивача ОСОБА_4 була розділена між ним та його дружиною ОСОБА_5, визнано право власності по ? частки житлового будинку за кожним. На підставі цього рішення за ОСОБА_5М та ОСОБА_4 зареєстровано право власності.

Дідусь позивача ОСОБА_6 не бажав звертатися до нотаріальної контори для оформлення договору купівлі-продажу, позивачу стало відомо, що ОСОБА_6 помер. По теперішній час позивач проживає у спірному будинку, його право на ? частку будинку ніхто не оспорює.

Посилаючись на те, що договір був фактично виконаний сторонами, ОСОБА_6 передав відповідачу ОСОБА_4 ключі від будинку, а продавець в свою чергу отримав грошові кошти в розмірі 14 950 грн., а також з підстав, передбачених ст. ст. 47, ч. 2 ст. 220 Цивільного кодексу УРСР та ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», позивач просить визнати дійсним договір купівлі - продажу житлового будинку № 106 по вул. Деповській у м. Запоріжжі № 6003.К, укладений 21.03.1998 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4, який діяв в своїх інтересах та в інтересах сина ОСОБА_3 та був зареєстрований Запорізькою регіональною біржею нерухомості, а також визнати за позивачем право власності на ? частину будинку № 106 по вул. Деповській у м. Запоріжжі з усіма надвірними будівлями.

Ухвалою суду від 11.09.2018 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Інших процесуальних дій у справі судом вчинено не було.

В судовому засіданні представник позивача за довіреністю ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги з підстав, викладених у позові, просила про його задоволення.

Представник відповідача ОСОБА_3 за довіреністю ОСОБА_2 позовні вимоги визнав у повному обсязі, не заперечує проти задоволення позову.

Відповідач ОСОБА_4, представник відповідача АТ «Запорізька регіональна біржа нерухомості» в судове засідання не зявились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку, причини неявки суду невідомі, відзиву або будь-яких заяв до суду не подавали. Їх неявка у судове засідання у відповідності до ч. 1 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши пояснення представників позивача, відповідача ОСОБА_5, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню із наступних підстав.

Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 5 цього Кодексу визначені способи захисту, які застосовуються судом: здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

За змістом ст. ст. 12, 13, 76, 77, 80, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертиз, показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 265 ЦПК України визначені вимоги до змісту рішення суду, зокрема, у мотивувальній частині рішення зазначаються: фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини; чи були і ким порушені, не визнані або ос порені права, свободи чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду.

За положеннями ч. 1 ст. 128 ЦК УРСР в редакції 1963 року, яка діяла на час укладення договору купівлі-продажу нерухомості, право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

Частиною 1 ст. 153 ЦК УРСР в редакції 1963 року, яка діяла на час укладення договору купівлі-продажу нерухомості, передбачено, що договір вважається укладеним, коли між сторонами досягнуто згода щодо усіх істотних умов.

Судом встановлено, що 21 березня 1998 року між ОСОБА_6 та відповідачем ОСОБА_4, який діяв від свого імені та від імені неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на Запорізькій регіональній біржі нерухомості був укладений договір купівлі - продажу нерухомості, відповідно до якого ОСОБА_4 та ОСОБА_3 купили в рівних частках будинок № 106 по вул. Деповській у м. Запоріжжі (а.с. 8). Позивач зареєстрований та по теперішній час проживає у зазначеному будинку та користується ним.

На виконання вимог ч. 2 ст. 227 ЦК УРСР 15 квітня 1998 року договір був зареєстрований в Запорізькому міжміському БТІ, відповідні відомості про нових власників були внесені в технічний паспорт на будинок (а.с. 15).

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної сили у часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно зі ст. 15 Закону України «Про товарні біржі» не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку, обмін товарів, допущених до обігу на біржі.

Реєстрація Запорізьким БТІ за ОСОБА_4 та ОСОБА_3 права власності на будинок № 106 по вул. Деповській у м. Запоріжжі на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого біржею, а не нотаріусом, станом на березень 1998 року не суперечила чинному законодавству. Правила державної реєстрації обєктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, були затверджені наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству №56 від 13.12.1995 року, зареєстровані в Міністерстві України 10.01.1996 року за №31, передбачали підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу обєктів нерухомості, зареєстрованих біржею.

Відповідно до п. 5 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01.07. 2004 року право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим законом, визнаються державою.

За таких обставин, оскільки покупці повністю виконали умови договору, позивач ОСОБА_3 зареєстрований і проживає у купленому будинку, договір зареєстрований БТІ;, у передбаченому законом порядку зазначений договір з підстав не дотриманості нотаріальної форми судом не визнавався недійсним, ОСОБА_3 на підставі ст. ст. 128, 153 ЦК УРСР 1963 року і ст. 49 Закону України «Про власність» набув право власності на 1/2 частку будинку № 106 по вул. Деповській у м. Запоріжжі і правомірно володіє нею. Передбачених законом підстав для визнання дійсним неоспореного договору купівлі-продажу спірного будинку і визнання права власності на нього немає.

Враховуючи те, що позивачем жодними доказами не доведено фактів порушення, невизнання або оспорювання будь-ким його прав, свобод чи інтересів, суд не вбачає законних підстав для задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 3, 4, 5, 12, 13, 76-81, , 229, 258-259, 263-265, 273, 278, 279, 352, 354, 355 ЦПК України, ч. 1 ст. 128, ч. 1 ст. 153, ст. 220, ч. 1 ст. 227, ст. 242 ЦКУРСР 1963 року,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, акціонерного товариства Запорізька регіональна біржа нерухомості, ОСОБА_5 про визнання договори купівлі-продажу дійсним та визнання права власності відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя В.П. Суркова