Справа 206/3739/18
Провадження 2-о/206/817/18
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2018 року в залі суду в м. Дніпрі Самарський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Сухоруков А.О.,

при секретарі Панюшкіній О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Міністерство соціальної політики України, Російська Федерація, про встановлення факту, що має юридичне значення,

за участю представника заявника ОСОБА_2

в с т а н о в и в:

09 липня 2018 року заявник звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересовані особи: Міністерство соціальної політики України, Російська Федерація.

В прохальній частині своєї заяви заявник просить суд встановити факт загибелі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , при виконанні обов`язку військової служби 17 серпня 2014 року в с. Комунар Макіївської міськради Донецької області України, внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України.

Вимоги заяви обґрунтовані тим, що заявник є членом Громадської організації «Всеукраїнський рух «Сила права», з метою захисту своїх прав звернувся до суду. Від шлюбу з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_3 . 24 березня 2014 року ОСОБА_3 був призваний по мобілізації Індустріально-Самарським ОРВК м. Дніпропетровська. Наказом командиру військової частини НОМЕР_1 від 25.03.2014 року №63 ОСОБА_3 був зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та призначений розвідником далекомірником взводу управління командира 1 самохідно-артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи.

В період часу з 31.05.2014 року по 30.06.2014 року з 26.07.2014 року по 17.08.2014 року безпосередньо брав участь в захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України на території Луганської та Донецької областей, у складі в/ч НОМЕР_1 .

У кінці лютого на початку березня 2014 року перекинуті з Російської Федерації війська без розпізнавальних знаків окупували Кримський півострів. З цього моменту фактично розпочалася військова агресія Російської Федерації проти України.

Так син заявника ОСОБА_3 , 24 березня 2014 року був призваний по мобілізації Індустріально-Самарським ОРВК м. Дніпропетровська.

Відповідно до Витягу з Наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 25.03.2014 року № 63 ОСОБА_3 був зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та призначений розвідником - далекомірником взводу управління командира 1 самохідно - артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи. В період з 31.05.2014 року по 30.06.2014 року, з 26.07.2014 року по 17.08.2014 року безпосередньо брав участь в захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України на території Луганської та Донецької областей, у складі в/ч НОМЕР_1 . ОСОБА_3 , 17 серпня 2014 року виконував бойове завдання біля с. Комунар Макіївської міськради Донецької області. В ході пошуково-ударних дій повністю був знищений штаб збройних формувань РФ. У відповідь ворог почав обстрілювати українських військових із " ОСОБА_5 ". У ході обстрілу, рядовий ОСОБА_3 рятуючи старшого офіцера батареї капітана ОСОБА_6 , отримав вибухові травми несумісні з життям.

Згідно з лікарським свідоцтвом про смерть №367 від 20 серпня 2014 року, виданим Артемівським відділом СМЕ Донецького обласного бюро СМИ, свідоцтвом про смерть від 21 серпня 2014 року серії НОМЕР_2 , виданим відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, витягом із протоколу засідання Центральної військово - лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця (протокол № 2594 від 09 вересня 2014 року) отримана під час виконання службових обов`язків поранення ОСОБА_3 послужила причиною його смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Указом Президента України від 14 листопада 2014 року № 873/2014 "За особисту мужність і героїзм, виявлені у захисті державного суверенітету та територіальної цілісності України, вірність військовій присязі", ОСОБА_3 посмертно нагороджено орденом "За мужність" III ступеня (посмертно).

Отже, саме в результаті збройної агресії та воєнного конфлікту, який був розпочатий Російською Федерацією, його син, ОСОБА_3 , загинув у с. Комунар Макіївської міськради Донецької області, ІНФОРМАЦІЯ_3 . Заявник вважаю, що внаслідок саме військової агресії Російської Федерації проти України на території Донецької області було порушено невід`ємне право на життя його сина, передбачене статтею 27 Конституції України, ст. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року.

Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 31.07.2018 року по даній справі було відкрито провадження, призначено справу до судового розгляду в порядку окремого провадження (а.с. 148).

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, підтримали в повному обсязі, просили її задовольнити. Також заявник пояснив, що в результаті агресії з боку Російської Федерації загинув його син.

Заінтересована особа - представник Міністерства соціальної політики України в судове засідання не з`явився, хоча був повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином, про що свідчить поштове повідомлення (а.с. 156,157).

Заінтересована особа - представник Російської Федерації, в судове засідання не з`явився, хоча своєчасно і належним чином повідомлявся про день, час та місце розгляду справи, про що свідчить поштове повідомлення (а.с. 158,159).

Заслухавши пояснення заявника та його представника, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 є ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , видане 12 грудня 1990 року, актовий запис за №877 (а.с. 27).

Відповідно до витягу з наказу №63 Командира військової частини НОМЕР_4 ОСОБА_7 відповідно до Указу Президента України від 17 березня 2014 року №303 та мобілізаційної Директиви Начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 18 березня 2014 року №0189 «ОКП» з 24 березня 2014 року ОСОБА_3 було прийнято на посаду солдата, призваного із Індустріально - Самарським ОРВК м. Дніпропетровська 24 березня 2014 року розвідником далекомірником взводу управління командира 1 самохідно артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи (а.с.29)

Згідно довідки, виданої військовою частиною № НОМЕР_5 від 15.12.2015 року, вбачається, що солдат ОСОБА_3 дійсно в період з 31.05.2014 року по 30.06.2014 року, з 26.07.2014 року по 17.08.2014 року, безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі (районах) проведення антитерористичної операції в Донецькій та Луганській обл. (а.с.30)

Із витягу з наказу Командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_8 , вбачається, що ОСОБА_3 розвідник далекомірник взводу управління командира 1 самохідно артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи загинув 17 серпня 2014 року під час участі у антитерористичній операції, внаслідок вибухової травми, травматичної ампутації лівої руки та обох ніг на рівні тазу, з 17 серпня 2014 року виключити з усіх списків особового складу частини та зняти з усіх видів забезпечення з 17 серпня 2014 року (а.с. 28).

З лікарського свідоцтва про смерть №367 виданого 20 серпня 2014 року Артемівським відділенням СМЕ, вбачається, що ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , причина смерті: вибухова травма. Травматична ампутація лівої руки та обох ніг на рівні тазу (а.с. 86).

ІНФОРМАЦІЯ_5 відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_6 , з якого вбачається, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.88).

Указом Президента України від 14 листопада 2014 року №873/2014 ОСОБА_3 нагороджено ордером «За мужність» ІІІ ступеня (посмертно) (а.с. 90).

Постановою Верховної Ради України "Про Заяву Верховної Ради України Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків" №337-VIII від 21 квітня 2015 року було схвалено текст Заяви Верховної Ради України "Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків". З аналізу даної заяви вбачається, що 20 лютого 2014 року були зафіксовані перші випадки порушення Збройними силами Російської Федерації порядку перетину державного кордону України в районі Керченської протоки та використання підрозділів збройних сил Російської Федерації, розташованих в Криму, що знаходились там відповідно до Угоди між Україною і Російською Федерацією "Про статус та умови перебування Чорноморського флоту Російської Федерації на території України" від 28 травня 1997 року, для блокування українських військових частин.

З даної заяви Верховної Ради України слідує, що 27 лютого 2014 року збройні підрозділи спеціального призначення Головного розвідувального управління Генерального штабу Збройних сил Російської Федерації захопили будівлі Ради міністрів та Верховної Ради Автономної Республіки Крим. Водночас відбулось створення і озброєння іррегулярних збройних формувань найманців з числа місцевих жителів, якими керували офіцери спецслужб і Збройних сил Російської Федерації, а Чорноморський флот Російської Федерації заблокував українські порти, де знаходились кораблі Військово-Морських сил України. В подальшому лідер партії "Русское единство" Сергій Аксьонов проголосив себе головою Ради Міністрів Автономної Республіки Крим та закликав президента Російської Федерації "забезпечити мир і спокій в Криму". У відповідь на цей заклик Президент Російської Федерації звернувся до Ради Федерацій Федеральних зборів Російської Федерації, яка своєю постановою від 1 березня 2014 року надала згоду на використання на території України Збройних Сил Російської Федерації. Як наслідок це призвело до збройного захоплення і воєнної окупації невід`ємної частини України - Автономної Республіки Крим та міста Севастополя.

Нелегітимно сформована в умовах російської воєнної окупації виконавча влада Автономної Республіки Крим 16 березня 2014 року провела референдум про входження Автономної Республіки Крим до складу Російської Федерації, однак результати референдуму не були визнані жодною країною світу, крім Російської Федерації, що підтверджується Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН 68/262 від 27 березня 2014 року "Територіальна цілісність України".

17 березня 2014 року Верховна рада Автономної Республіки Крим, розпущена постановою Верховної Ради України від 15.03.2014 №891VІІ, всупереч цьому проголосила Крим незалежною державою. 18 березня 2014 року самозвані представники Верховної ради Автономної Республіки Крим підписали з президентом Російської Федерації Володимиром Путіним "Договір про прийняття до Російської Федерації Республіки Крим і створення у складі Російської Федерації нових суб`єктів".

21 березня 2014 року владою Російської Федерації було прийнято Федеральний конституційний закон "О принятии в Российскую Федерацию Республики Крым и образовании в составе Российской Федерации новых субъектов - Республики Крым и города федерального значения Севастополя".

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" №1207-VІІ від 15 квітня 2014 року із змінами і доповненнями, внесеними відповідно Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо визначення дати початку тимчасової окупації" від 15 вересня 2015 року №685-VІІІ Автономна Республіка Крим та місто Севастополь визнано тимчасово окупованою територією України з зазначенням дати початку тимчасової окупації - 20 лютого 2014 року.

Незаконно анексувавши Автономну Республіку Крим, Росія продовжила свою військову агресію по відношенню до України, розпочавши в квітні 2014 року другу фазу збройної агресії проти України, коли контрольовані, керовані і фінансовані спецслужбами Російської Федерації озброєні формування проголосили створення "Донецької народної республіки" (07 квітня 2014 року) та "Луганської народної республіки" (27 квітня 2014 року).

Згідно з постановою Верховної Ради України "Про Заяву Верховної Ради України Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків", від 21.04.2015 №337-VIII зазначені події на сході України відбувалися за наступним сценарієм.

Протягом травня 2014 року самозвані лідери "ДНР" та "ЛНР", серед яких було багато громадян Російської Федерації, у неконституційний спосіб організували проведення фіктивних референдумів про відокремлення цих нелегітимних утворень від України. Під приводом і з метою їхньої підтримки на територію України були заслані розвідувально-диверсійні групи, які очолювали кадрові офіцери Головного розвідувального управління Генерального штабу Збройних сил Російської Федерації, парамілітарні формування російського козацтва та укомплектований чеченцями - громадянами Російської Федерації батальйон "Восток", а також були задіяні такі озброєні групи найманців як "Русский сектор" та "Оплот". За їхньої участі відбулися захоплення адміністративних будівель у багатьох населених пунктах Донецької та Луганської областей, здійснено збройні напади на частини українських Сухопутних військ та літаків Повітряних сил Збройних Сил України.

11 травня 2014 року на окупованій території Донецької і Луганської областей відбувся референдум щодо самовизначення в Луганському та Донецькому регіонах з метою відокремлення та проголошення так званих "Луганської Народної Республіки" та "Донецької Народної Республіки". Однак, такий референдум, як і проголошені утворення, а саме "Луганська Народна Республіка" та "Донецька Народна Республіка" не були визнані ані національним законодавством, ані міжнародною спільнотою, про що свідчать наступні, досліджені в суді докази.

Так, Міністерство закордонних справ Великобританії назвало прикрим факт проведення референдуму 11 травня на Донбасі (http://ua.korrespondent.net/world/3361365-mzs-brytanii-nazvav-prykrym-faktom-referendum-na-donbasi). Тим часом прес-секретар Держдепартаменту США заявила, що США не визнають результати референдуму про незалежність "Донецької народної республіки" (http://ua.korrespondent.net/ukraine/politics/3361226-derzhdepartament-ssha-znovu-zaiavyv-pro-nevyznannia-referendumiv-na-donbasi).

"Так звані референдуми у Донецькій і Луганській областях нелегітимні, і ми не визнаємо їх результатів. Ті, хто організував ці референдуми, не володіють демократичною легітимністю", - заявила прес-секретар верховного представника Європейського Союзу із закордонних справ Кетрін Ештон (http://www.ukrinform.ua/rubric-politycs/1660771-es ne viznae referendum na shodi ukraiini_1937380.html).

Підтвердженням окупації Російською Федерацією, як країною-агресором, частини території Луганської і Донецької областей, є факти здійснення нею активних дій щодо організації збройних нападів, участі в них та постачання для цього на територію України зброї та особового складу військ Російської Федерації.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про оборону України» від 06 травня 1991 року №1932-ХІІ, збройна агресія - це застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з таких дій, зокрема: вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України; напад збройних сил іншої держави або групи держав на військові сухопутні, морські чи повітряні сили або цивільні морські чи повітряні флоти України.

Як підсумок, Україною за наслідками збройної агресії Російської Федерації прийнято постанову Верховної Ради України від 17 березня 2015 року № 254-VІІІ "Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями", якою визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України.

В абзаці другому Постанови Верховної Ради України "Про Заяву Верховної Ради України Про визнання Україною юрисдикції Міжнародного кримінального суду щодо скоєння злочинів проти людяності та воєнних злочинів вищими посадовими особами Російської Федерації та керівниками терористичних організацій "ДНР" та "ЛНР", які призвели до особливо тяжких наслідків та масового вбивства українських громадян" від 04 лютого 2015 року №145-VІІІ зазначено, що з 20 лютого 2014 року проти України триває збройна агресія Російської Федерації та підтримуваних нею бойовиків-терористів, під час якої було анексовано Автономну Республіку Крим та місто Севастополь, які є частиною території незалежної та суверенної держави Україна, окуповано частину Донецької та Луганської областей України, загинули тисячі громадян України, серед яких діти, поранено тисячі осіб, зруйновано інфраструктуру цілого регіону, сотні тисяч громадян вимушені були покинути свої домівки.

Також постановою Верховної Ради України від 27 січня 2015 року №129-VІІ законодавчий орган України затвердив Звернення до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором.

Крім того, військові дії Російської Федерації на території України були фактично визнані та засуджені рядом міжнародних інстанцій.

Так, 15 січня 2015 року Європейський парламент затвердив резолюцію щодо України, в якій вказано: "Європарламент рішуче засуджує агресивну і експансіоністську політику Росії, що є загрозою єдності та незалежності України і створює потенційну загрозу для самого Європейського союзу, в тому числі засуджує незаконну анексію Криму і неоголошену гібридну війну проти України, яка включає в себе інформаційну війну з елементами кібер-війни, використання регулярних і нерегулярних сил, пропаганду, енергетичний шантаж, економічний тиск, дипломатичну та політичну дестабілізацію; підкреслює, що ці дії є порушенням міжнародного права і створюють серйозний виклик для безпекової ситуації в Європі; наголошує, що немає жодних підстав для застосування військової сили в Європі з так званих історичних та безпекових міркувань чи задля захисту своїх "співвітчизників, що проживають за кордоном"; закликає Москву припинити ескалацію ситуації, негайно зупинити потік зброї, найманців і військ на підтримку сепаратистських збройних формувань і використати свій вплив на сепаратистів, щоб переконати їх брати участь у політичному процесі".

Аналізуючи наведені обставини та докази, норми міжнародного та національного законодавства, суд приходить до висновку, що наслідком саме збройної агресії Російської Федерації стала окупація частини території України, а саме Автономної Республіки Крим, м. Севастополь, частини Луганської та Донецької областей.

Слід також зазначити, що Російська Федерація, здійснивши збройну агресію відносно України, та відповідно окупувавши частину території України, а саме Автономну Республіку Крим, м. Севастополь, та частину Донецької та Луганської областей, порушила норми та принципи Статуту ООН, Загальної декларації прав людини, Будапештського меморандуму, Гельсінського заключного акту наради по Безпеці та Співробітництву в Європі від 01 серпня 1975 р. та Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією.

Зокрема, пунктом 1 Будапештського меморандуму передбачено, що Російська Федерація, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки підтверджують Україні їх зобов`язання згідно з принципами Гельсінського заключного акту Наради по Безпеці та співробітництву в Європі від 01 серпня 1975 р. поважати незалежність і суверенітет та існуючі кордони України.

Пункт 2 Будапештського меморандуму говорить, що Російська Федерація, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки підтверджують їх зобов`язання утримуватися від загрози силою чи її використання проти територіальної цілісності чи політичної незалежності України, і що ніяка їхня зброя ніколи не буде використовуватися проти України, крім цілей самооборони або будь-яким іншим чином згідно зі Статутом Організації Об`єднаних Націй.

Згідно із Гельсінським заключним актом Наради по Безпеці та співробітництву в Європі від 01 серпня 1975 р. суверенні права держави мають узгоджуватись із міжнародним правом, зокрема Статутом ООН, Загальною декларацією прав людини та Гельсінським заключним актом Наради по Безпеці та співробітництву в Європі від 01 серпня 1975р., які визначають права та законні інтереси людини як найвищу суспільну цінність, гарантують людині право жити в мирі та безпеці. Виходячи із викладеного держава, яка грубо порушує гарантовані нормами міжнародного права основні свободи та права людини, не може використовувати імунітет від судового переслідування іноземними судами, як гарантію уникнення відповідальності за вчинені проти життя та здоров`я людини злочини.

Порушивши Статут ООН, Загальну декларацію прав людини, Будапештський меморандум, Гельсінський заключний акт наради по Безпеці та Співробітництву в Європі від 01.08.1975р., Договір про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією, Договір між Україною і Російською Федерацією про українсько-російський державний кордон, Російська Федерація вийшла за межі своїх суверенних прав, гарантованих статтею 2 Статуту ООН, а тому суд вважає її державою-агресором, що, в свою чергу, свідчить про відсутність у неї судового імунітету.

Згідно з ч. 3 ст. 82 ЦПК України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

При вирішенні даної справи суд констатує, що факти збройної (військової) агресії Російської Федерації відносно України є загальновідомими, а тому не підлягають доказуванню згідно із нормами Цивільно-процесуального кодексу України.

Із дослідженої в судовому засіданні інформації в статті "Зведення із зони АТО, 18 серпня 2014 року" від 18.08.2014 року, що опублікована в Інтернет-джерелі "Репортер", українські військові зосереджують зусилля на утриманні висоти неподалік кургану Савур-Могила, де протягом доби успішно відбито контратаки збройних формувань РФ. В умовах активних бойових дій саперами ЗС України за останній тиждень знешкоджено понад 20 тисяч мін, снарядів та гранат. Через те, що бойовики використовують міни новітнього зразка, військові інженери знешкоджують їх методом підриву. Також, українські спецслужби перехопили телефонну розмову між представниками окупаційної адміністрації РФ на території Донецької області, які свідчать про те, що обстріл мирного населеного пункту Степове Мар`їнського району Донецької області здійснили саме російські найманці. У розмові наводяться докази того, що відповідальність за цей обстріл через російські ЗМІ збройні формування РФ намагались перекласти на ЗС України.

На сторінках Інтернет-порталу "Сьогодні" розміщена стаття "Карта бойових дій АТО: 17 серпня" від 17.08.2014 року в якій вказано, що протягом доби Збройні сили України вступали в вогневої контакт з збройними формуваннями РФ в районах населених пунктів Верхня Кринка Макіївської міської ради Донецької області, Піски Ясинуватського району Донецької області, Новокатеринівка Старобешівського району Донецької області і на відрізках доріг "Саур Могила - Першотравневе", "Маринівка - Сніжне"

Дані статті, як і ціла низка іншої інформації, що міститься на сторінках Інтернет-видань, підтверджують участь у бойових діях регулярних військ Російської Федерації в с. Комунар Макіївської міськради Донецької області, і саме цим військами протистояли військові Збройних Сил України, що відносились до складу в/ч НОМЕР_1 .

Згідно з лікарським свідоцтвом про смерть №367 від 20 серпня 2014 року, виданим Артемівським відділом СМЕ Донецького обласного бюро СМИ, свідоцтвом про смерть від 21 серпня 2014 року серії НОМЕР_2 , виданим відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, витягом із протоколу засідання Центральної військово - лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця (протокол № 2594 від 09 вересня 2014 року) отримана під час виконання службових обов`язків поранення ОСОБА_3 послужила причиною його смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Аналізуючи ці публікації та досліджені докази, суд приходить до висновку, що саме в результаті збройної агресії та воєнного конфлікту, який був розпочатий Російською Федерацією, ОСОБА_3 загинув у с. Комунар Макіївської міськради Донецької області, ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до ч. 3 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що внаслідок саме збройної агресії Російської Федерації на території Донецької області було порушено невід`ємне право на життя ОСОБА_3 , передбачене ст.27 Конституції України, ст.2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та статтею 8 Конституції України гарантовано кожному право звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина.

Враховуючи викладене, а також те, що ОСОБА_3 , проходячи військову службу в підрозділі Збройних Сил України, загинув в результаті збройної агресії Російської Федерації, та те, що встановити даний юридичний факт необхідно для виникнення права на справедливу компенсацію з держави - агресора Російської Федерації, суд вважає, що подана заява підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 81-89, 175, 293, 294, 315, 316, 318, 319 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:
Заяву задовольнити.

Встановити факт загибелі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , при виконанні обов`язку військової служби 17 серпня 2014 року в с. Комунар Макіївської міськради Донецької області України, внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 01 листопада 2018 року.

Суддя А.О. Сухоруков