Справа №442/2764/18
Провадження №2/442/1282/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2018 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Крамара О.В.

з участю секретаря - Малик О.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дрогобич цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення до житлового приміщення, -

в с т а н о в и в :

07.05.2018 позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовною заявою, в якій просить зобов»язати відповідача ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні житловою квартирою №56 по вулиці Михайла Грушевського, 148 у місті Дрогобич, Львівської області шляхом його вселення до даної квартири та надання ОСОБА_2 ключів до вхідних дверей цієї квартири.

В обгрунтування позовних вимог позивач ОСОБА_1 вказує на те, що 19.07.2007 року між ним та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб. За час перебування у шлюбі, а саме: 24.07.2013 ним було придбано квартиру АДРЕСА_1. Однак, у звязку з перебуванням його на роботі за кордоном, право власності на дану квартиру було оформлено на ОСОБА_2 З 2013 року він зареєстрований та проживає по вказаній адресі, іншого житла він не має. Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду від 25.12.2014 року шлюб між ним та відповідачем розірваний. 15.04.2018, приїхавши з відрядження, він виявив заміну замка вхідних дверей квартири. Зателефонувавши до відповідача, остання повідомила йому, що не пустить його до квартири поки він не купить для неї двохкімнатну квартиру. У звязку з такими діями відповідача, він не може попасти у власну квартиру, та змушений ночувати у своїх родичів, так як іншого житла немає. Також відповідач викинула на коридор загального користування частину його особистих речей. У зв»язку з такими незаконними діями відповідача він звертався з відповідною заявою у Дрогобицький ВП ГУ НП у Львівській області, на яку отримав відповідь, згідно якої йому рекомендовано звернутися в суд у звязку з ознаками цивільно-правових відносин.

Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду від 21.05.2018 відкрито провадження у справі та надано строк відповідачу на подання відзиву на позовну заяву. Призначено підготовче засідання у справі на 20.06.2018.

20.06.2018 на підставі клопотання представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3 відкладено підготовче засідання у справі на 18.09.2018, так як представник просив надати термін для ознайомлення із справою та підготувати відзив на позовну заяву, оскільки відповідач не отримала копії позовної заяви з додатками, так як тимчасово відсутня по місцю реєстрації, а про судовий розгляд у справі відповідач дізналася із сайту суду.

17.09.2018 в суд надійшло клопотання представника відповідача адвоката ОСОБА_3 про повторне відкладення розгляду справи через зайнятість представника в розгляді іншої справи.

18.09.2018 відбулося підготовче засідання у справі. Дане підготовче засідання проведено без участі відповідача та його представника, які належним чином були повідомлені про час і дату розгляду справи. Суд у підготовчому засіданні визнав, що відповідач та його представник не добросовісно користуються своїми правами та зловживають ними, що виразилося у їх неявці в підготовче судове засідання, що призводить до затягування розгляду справи та визнав їх неявку безпідставною, оскільки дата та час розгляду справи попередньо погоджувалися із сторонами та їх представниками.

Згідно ухвали суду від 18.09.2018 закрито підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду.

У своєму відзиві на позовну заяву представник відповідача ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_3 позов ОСОБА_1 заперечила та вказала, що вважає його безпідставним та необгрунтованим з наступних підстав. Вона не згідна з твердженнями позивача про те, що квартира АДРЕСА_2 придбана позивачем, так як відповідно до договору купівлі-продажу від 24.07.2013 дана квартира придбана ОСОБА_2 Наведене також підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна №51991408 від 24.01.2016, згідно якої ОСОБА_2 є єдиним власником квартири АДРЕСА_1. Після розлучення з ОСОБА_1, яке відбулося 25.12.2014, позивач пішов проживати до іншої жінки, в якої проживав, коли повертався з роботи за кордоном. Позивач просив ОСОБА_2 не знімати його з місця реєстрації по вказаній адресі. Так як вони тривалий час перебували у шлюбі та мають спільну дитину, ОСОБА_2 послухала ОСОБА_1 і його місце реєстрації залишилося по вказаній адресі. Відповідач не згідна з твердженнями позивача у позовній заяві про те, що вона викинула частину особистих речей ОСОБА_1 на коридор загального користування, так як позивач давно забрав з квартири свої речі та його речі у квартирі взагалі відсутні. Також представник відповідача вважає, що доводи позивача про те, що він змушений ночувати у своїх родичів не підкріплені поданими в суд доказами. Не є таким доказом і довідка Дрогобицького ВП ГУ НП у Львівські області, яку позивач долучив до позовної заяви, так як у цій довідці не вказано з приводу чого ОСОБА_1 звертався у цей правоохоронний орган.

Крім цього, у відзиві на позовну заяву представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат ОСОБА_3 зазначає, що позивач ОСОБА_1 є конфліктна особа, вчиняє регулярні сварки, у тому числі в присутності їх дитини. Внаслідок однієї з таких сварок ОСОБА_2 змушена була звернутися в поліцію, щоб припинити його протиправні дії, що підтверджується, зокрема, листом Дрогобицького ВП ГУ НП у Львівській області від 01.04.2018 за №3950/44/01-18. Таким чином, на думку представника відповідача, вселення колишнього чоловіка ОСОБА_2 у квартиру, в якій проживає відповідач разом із малолітньою дочкою, створить загрозу для їх життя та здоров»я.

У вступному слові представник позивача ОСОБА_1 - адвокат ОСОБА_4 підтримала в повному обсязі позовні вимоги і додала, що після того як 15.04.2018 ОСОБА_1 повернувся з роботи з-за кордону в місто Дрогобич, він не може попасти у свою квартиру АДРЕСА_1, яка була набута позивачем за час шлюбу. По даний час відповідач ОСОБА_2 чинить перешкоди позивачу в користуванні спірною квартирою, не передає ключі від вхідний дверей цієї квартири, вхідний замок у якій нею був поміняний. Представник позивача заперечила твердження представника відповідача про те, що ОСОБА_1 вчиняє конфлікти з відповідачем у присутності їх спільної дочки, і стверджує, що між ними є конфлікт лише в тому, що відповідач відмовляється пустити позивача для проживання у цій квартирі та не передає ключів від вхідних дверей квартири.

У вступному слові представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат ОСОБА_3 заперечила проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. При цьому, представник відповідача зазначила, що власником квартири є ОСОБА_2, яка придбала квартиру особисто згідно договору купівлі-продажу від 24.07.2013 та вважає, що ОСОБА_1 не може бути вселений у цю квартиру, в якій вона проживає разом з їх спільною дочкою.

Заслухавши вступне слово представників сторін, зясувавши всі фактичні обставини, на які учасники справи посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, безпосередньо дослідивши докази у справі, суд дійшов висновку про задоволення позову з врахуванням наступних підстав.

Відповідно до ч.1ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Пункти 3, 4, 5 частина 2 статті 16 ЦК України передбачають, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення та примусове виконання обовязку в натурі.

Частина 1 статті 316 ЦК України передбачає, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч.1 ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження свої майном.

Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Стаття 60 СК України передбачає, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно з ч.1 ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Відповідно до ст. 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.ст.81, 83 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу квартири від 24.07.2013, посвідченого приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрованого в реєстрі за №425, ОСОБА_2 придбала квартиру за №56 по вулиці Михайла Грушевського, 148 у місті Дрогобич, Львівської області. Згідно пункту 1.5. вказаного договору вбачається, що покупець, тобто ОСОБА_2 стверджує, що на дату укладення цього договору вона перебуває у зареєстрованому шлюбі і чоловік дав згоду на його укладення, що додатково підтверджується його заявою, підпис на якій засвідчено 07.06.2013 ОСОБА_6, приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за №316.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна №51991408 від 24.01.2016 встановлено, що ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1.

З паспорту КВ 780875, виданого 15.12.2001 року Дрогобицьким МРВ УМВС України у Львівські області на прізвище ОСОБА_1, встановлено, що його місце проживання зареєстровано у квартирі №56 про вулиці М.Грушевського, 148 у місті Дрогобич, Львівської області.

За таких обставин, враховуючи норми ст.ст.60, 63, 68 СК України квартира за №56 по вулиці Михайла Грушевського, 148 у місті Дрогобич на даний час вважається спільною сумісною власністю ОСОБА_1 і ОСОБА_2, оскільки була набута ними за період шлюбу, так як розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Судом, на підставі перевірених у суді доказів підтверджені доводи позивача ОСОБА_1 про те, що відповідач ОСОБА_2 з 15.04.2018 року чинить йому перешкодити, так як замінила замок у вхідних дверях квартири і не передає йому ключ від цього замка, не пускаючи позивача у квартиру та не дозволяючи вільно володіти та користуватися цією квартирою. Такі дії відповідача ОСОБА_2 порушують права позивача ОСОБА_1 як співвласника квартири щодо вільного володіння і користування своїм майном. На підставі наведеного, позовна заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню з метою захисту його прав та законних інтересів як співвласника квартири.

Суд не приймає до уваги, наданий представником відповідача ОСОБА_2 доказ довідку Дрогобицького ВП ГУ НП у Львівські області від 01.04.2018 за №3950/44/01-18, на яку цей представник посилається як на доказ про те, що дії позивача ОСОБА_1 створюють загрозу для життя і здоровя відповідача та їх спільної дочки, так як позивач у присутності дитини вчиняє регулярні сварки, а тому з цих підстав представник відповідача просить відмовити в задоволенні позовної заяви. З цього приводу, суд зазначає, що у цій довідці зазначено, що в ході проведення перевірки по телефонному повідомленню ОСОБА_7 про те, що колишній чоловік вчинив конфлікт, від ОСОБА_7 надійшла письмова заява про те, щоб дане повідомлення не розглядати, оскільки конфлікт з колишнім чоловіком нею був вичерпаний до приїзду працівників поліції. Також у цій довідці зазначено, що у звязку з відсутністю ознак адміністративного правопорушення, до адміністративної відповідальності нікого не притягнуто.

Відповідно до п. 6 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в користь позивача понесені ним витрати по оплаті судового збору.

Керуючись ст.ст. 11, 12, 13, 76, 81, 83, 141, 265, 268 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов задоволити.

Зобовязати ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_1 житловою квартирою № 56 у будинку №148 по вул. Михайла Грушевського у м. Дрогобич Львівської області шляхом вселення ОСОБА_1 до даної квартири та надання ОСОБА_1 ключі до вхідних дверей цієї квартири.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 сплачений ним судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп..

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 06.11.2018 року.

Суддя О.В. Крамар