Справа № 372/3252/17
Провадження № 2-266/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2018 року Обухівський районний суд Київської області в складі :

Головуючого судді Потабенко Л.В.,

при секретарі Глущенко А.В.,

за участю представника ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області цивільну справу № 372/3252/17-ц за позовом ОСОБА_2 до Обухівського міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції в Київській області про зняття арешту з майна,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до Обухівського районного суду Київської області з позовом до Обухівського міськрайонного ВДВС ГТУЮ в Київській області, в якому просить скасувати постанову №29040935 від 26.10.2011 року ВДВС Обухівського РУЮ, визнати арешт належного йому нерухомого майна незаконним, зняти арешт з належного йому нерухомого майна, зняти інші арешти якщо такі мали місце в рамках постанови №29040935 від 26.10.2011 року ВДВС Обухівського РУЮ, та стягнути понесені судові витрати. Обгрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначив, що 26.10.2011 року ВДВС Обухівського РУЮ на підставі постанови про накладення арешту на належне йому нерухоме майно було накладено арешт. Виконавче провадження відносно позивача було розпочато за заявою ОСОБА_3 на підставі заочного рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15.11.2010 року по справі № 2-6556/10 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої дитини. Дане заочне рішення суду скасовано ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 23.01.2012 року. В подальшому, ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 02.03.2012 року позовна заява ОСОБА_3 була залишена без розгляду в частині стягнення аліментів. 23.10.2017 року позивач звернувся до відповідача з заявою про зняття арешту, однак йому було відмовлено. На даний час виконавче провадження Обухівським міськрайонним відділом ДВС ГТУЮ в Київській області відносно позивача не проводиться, тому він звернувся до суду з даним позовом.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав вказаних в позовній заяві, та просив задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, про розгляд справи був повідомлений належним чином.

Суд, заслухавши думку представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши докази по справі, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 15.11.2010 року заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва, позов ОСОБА_3 задоволено. Шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірвано. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі 8000 грн., щомісячно, починаючи з 21.06.2010 року і до повноліття дитини.

28.09.2011 року державним виконавцем ВДВС Обухівського РУЮ було відкрито виконавче провадження №29040935 за підставі виконавчого листа від 24.01.2011 року №2-6556-10, виданий Дарницьким районним судом м. Києва.

23.01.2012 року ухвалою Дарницького районного суду м. Києва заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15.11.2010 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів скасовано і призначено справу до судового розгляду в загальному порядку.

02.03.2012 року ухвалою Дарницького районного суду м. Києва позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів залишено без розгляду в частині стягнення аліментів.

Відповідно до листа № 10595 від 23.10.2017 року, в Обухівському міськрайонному ВДВС ГТУЮ у Київській області відсутні відомості про накладення арешту на майно ОСОБА_2, у звязку зі знищенням архівної справи.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє користується, розпоряджається своїм майно на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

На підставі ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності, або обмежене в його здійснені лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Як роз'яснює п. 2 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України від 3.06.2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Ураховуючи вимоги ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши належні та допустимі докази відповідно до вимог ст.ст. 76-81 ЦПК України.

При ухваленні рішення суд бере до уваги, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при рівності прав щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Враховуючи принцип безпосередності судового розгляду цивільних справ, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.

Суд оцінює докази відповідно до вимог статей 77, 78, ч. 3 ст. 82 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

При цьому, згідно із статтею 81 ЦПК України, обовязок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач для відхилення його заперечень проти позову, а, відповідно, для задоволення вимог позивача.

Положеннями ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст.ст. 12, 81 ЦПК України - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оскільки позивачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження того, на яке нерухоме майно було накладено арешт постановою ВДВС Обухівського РУЮ та в яких адміністративних межах знаходиться спірне майно, не надано постанову яку позивач просить скасувати, клопотань про витребування доказів позивачем в судовому засіданні не заявлялось, позовні вимоги представником позивача не уточнювались щодо конкретизації нерухомого майна, з якого необхідно зняти арешт, а тому в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити повністю, у звязку з його недоведеністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 89, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Обухівського міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції в Київській області про зняття арешту з майна, відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області через Обухівський районний суд Київської області шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Суддя: