Справа № 527/1805/17
провадження 2/527/142/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2018 року м. Глобине

Глобинський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді Левицької Т.В.,

при секретареві судового засідання - Папенко Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Глобине цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості ,-

В С Т А Н О В И В:

ПАТ КБ «Приватбанк» 06.09.2017 року звернувся до суду з позовом, в якому прохає суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором в сумі 21353,17 грн. та понесені судові витрати.

Свої вимоги мотивував наступним, відповідно до укладеного договору б/н від 13.02.2013 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 7000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом.

Позичальник підтвердив свою згоду на те, що підписана нею заява, умови надання банківських послуг, правила користування платіжною карткою та тарифи банку складають договір між нею та банком, що підтверджується підписом у її заяві.

Взяті на себе зобов'язання ОСОБА_1 не виконує.

Станом на 31.07.2017 року заборгованість відповідача перед банком складає 21353 грн. 17 коп., з яких: 449,93 грн. - заборгованість за кредитом; 15910,23 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3500,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 993,01 грн. - штраф (процентна складова).

31 жовтня 2017 року Глобинським районним судом Полтавської області було винесене заочне рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено.

08.11.2017 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення.

Ухвалою Глобинського районного суду Полтавської області від 05 грудня 2017 року заяву відповідача ОСОБА_1 про скасування заочного рішення у цивільній справі № 527/1805/17, провадження №2/527/851/17 за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено; заочне рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 31.10.2017 року у справі № 527/1805/17 за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - скасовано, справу призначено до розгляду в загальному прядку.

В судове засідання представник позивача не з'явився. Належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, направив заяву про розгляд справи без їх участі.

Відповідач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 також не з'явилися в судове засідання, будучи належним чином повідомленими про час та місце судового засідання, направили заяви про розгляд справи без їх участі, щодо задоволення позову заперечили в повному обсязі, направили письмові заперечення на позов.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об'єктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Ст. 81 ЦПК України регламентовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судомвстановлено, що відповідно до укладеного договору без номера від 13.02.2013 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 7000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом.

Позичальник підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява, умови надання банківських послуг, правила користування платіжною карткою та тарифи банку складають договір між нею та банком, що підтверджується її власноручним підписом у заяві від 13.02.2013 року.

Відповідач взяті на себе зобов'язання порушила, внаслідок чого, станом 31.07.2017 заборгованість відповідача перед банком складає 21353 грн. 17 коп., з яких: 449,93 грн. - заборгованість за кредитом; 15910,23 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3500,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 993,01 грн. - штраф (процентна складова).

Згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства та у встановлені договором строки.

Ст. 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

За ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. За ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтями 1049, 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором.

Згідно ч.1 ст. 546, ст. 549 ЦК виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою чи іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов'язання (п.3 ч.1 ст. 611 ЦК).

Відповідно до п. 2.1.1.5.5. Умов надання банківських послуг (надалі умов), як складової частини укладеного договору, позичальник зобов'язаний погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Згідно п. 2.1.1.5.6. Умов, у разі невиконання зобов'язань за договором, позичальник на вимогу банку зобов'язаний виконати обов'язки з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку.

В пункті 2.1.1.7.6. Умов і правил надання банківських послуг зазначено, що при порушенні клієнтом строку платежів по будь-якому грошовому зобов'язанню, передбаченому договором, більше ніж на 30 днів, клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

Кредитним договором від 13.02.2013 передбачено і пеню і штрафи - за порушення строків всіх видів платежів передбачених договором, тобто, за одне і те ж порушення зобов'язання передбачена подвійна відповідальність одного виду (неустойка). При цьому в ст. 61 Конституції України встановлена конституційна заборона, згідно якої ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, висловленої у постанові Судової палати у цивільних справах ВСУ від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15, зазначено, що пеня і штраф є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і теж порушення.

Крім того, позивачем не розмежовано заборгованість за пенею та комісією.

З огляду на встановлені обставини та викладені норми закону, суд дійшов до висновку, що в стягненні заборгованості по комісії та пені в сумі 3500 грн на користь позивача слід відмовити.

Встановивши, що ОСОБА_1 як позичальник, не виконала зобов'язань за кредитним договором і, як наслідок, допустила заборгованість по кредиту, суд позов задовольняє, проте, частково. Стягується з відповідача на користь банку-позивача: 449,93 грн. - заборгованість за кредитом; 15910,23 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 500 грн. - штраф (фіксована частина), 993,01 грн. - штраф (процентна складова), а всього 17853,17 грн.

Встановивши, що відповідач, як позичальник, не виконала зобов'язання за кредитним договором і, як наслідок, допустила заборгованість по кредиту, врахувавши вищеназвані норми закону та умови договору, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково.

Вирішуючи питання про судові витрати, суд вважає, що вони повинні бути покладені на відповідача в силу ст.141 ЦПК України, оскільки з його сторони не виконані умови договору.

Відповідно до роз'яснень, даних у п. 39 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року № 10 у разі якщо суд на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України зменшує розмір неустойки, витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Таким чином понесені позивачем судові витрати, підлягають стягненню з відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 526,610,625,1054 Цивільного кодексу України, ст.ст. 12,13, 76-81,141, 223, 263-265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

Позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки с. Луганка Петрівського району Кіровоградської області, проживаючої АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50, , р/р 3111, МФО 305299) 17853,17 гривні (сімнадцять тисяч вісімсот п'ятдесят три гривні сімнадцять копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» витрати по сплаті судового збору в сумі 1600,00 гривень.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п.п.п. 15.5 п.п. 15 п. 1 Розділу XIII Перехідні положення ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Полтавської області через Глобинський районний суд Полтавської області.

Суддя Т. В. Левицька