Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 318/821/17Головуючий у 1-й інстанції Комишня Н.І.
Пр. № 22-ц/778/926/18Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя Гончар М.С.

судді Кочеткова І.В., Маловічко С.В.

за участі секретаря Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Кам'янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 14 листопада 2017 року у справі за скаргою ОСОБА_2, заінтересовані особи старший державний виконавець Кам'янсько - Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Серікова Валерія Валеріївна, ОСОБА_4 на постанову відділу державної виконавчої служби про опис та арешт майна

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вищезазначеною скаргою, в якій просив постанову про опис та арешт майна від 12.04.2017 року, вчинену старшим державним виконавцем Кам'янсько - Дніпровського районного ВДВС ГТУЮ у Запорізькій області Серіковою В.В. у межах виконавчого провадження № 53279165, скасувати.

В обґрунтування своєї скарги зазначав, що 12.04.2017 року старшим державним виконавцем Кам'янсько - Дніпровського районного ВДВС ГТУЮ у Запорізькій області Серіковою В.В. зроблено опис та арешт майна, яке не належить йому, як боржнику, за місцем його реєстрації, про що він дізнався від своєї дружини. В цей ж день він отримав вказану постанову. Зазначеним актом опису та арешту майна, крім іншого накладено арешт на одиничні речі сім'ї, а саме: телевізор та будматеріали для лагодження санвузлу будинку, а також на металеву конструкцію теплиці, що знаходиться на прибудинковій території, що належать його дружині. Державному виконавцю було відомо, що будинок та земельна ділянка належать на праві власності його дружині. За таких обставин, дії державного виконавця є безпідставні та незаконні. Описане майно, на яке накладено арешт, не є власністю боржника, а тому на нього не може бути звернуто стягнення по його боргам. Державним виконавцем не були в повній мірі виконані вимоги п. 2 ст. 52 Закону Про виконавче провадження. Вважав, що у державного виконавця маються претензії до боржника, так як він дуже мало сплачує коштів щомісяця на погашення боргу.

Ухвалою Кам'янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 14 листопада 2017 року (а.с. 109-11) вищезазначену скаргу ОСОБА_2 у цій справі залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при її постановленні, боржник ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 116) просив ухвалу суду першої інстанції скасувати, скаргу задовольнити, судові витрати покласти на Кам'янсько - Дніпровський районний ВДВС ГТУЮ у Запорізькій області.

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною скаргою відкрито (а.с. 128), справу призначено до апеляційного розгляду (а.с. 130).

Старший державний виконавець Кам'янсько - Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Серікова В.В. подала апеляційному суду відзив на вищезазначену апеляційну скаргу боржника (а.с. 132-135).

У судове засідання 25 січня 2018 року належним чином повідомлені апеляційним судом про час і місце розгляду цієї справи (а.с. 136, 138-141) всі особи, які беруть участь у справі, не з'явились.

Всі особи, які беруть участь у справі, що не з'явились, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали, окрім представника боржника ОСОБА_2 (а.с. 59) ОСОБА_5

Останній у своєму клопотанні (а.с. 137, 142) повідомив апеляційному суду, що у цей день він буде приймати участь в іншій справі в іншому суді, якщо апеляційний суд у судовому засіданні 25.01.2018 року самостійно не розгляне апеляційну скаргу, яку він підтримує з підстав, зазначених у ній, просив розгляд справи відкласти на іншу дату не пізніше 16.00.

Також старший державний виконавець Кам'янсько - Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Серікова В.В. подала апеляційному суду заяву (а.с. 143-145), в якій просила розглядати дану справу апеляційним судом без її участі, як заінтересованої особи.

В силу вимог ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції має бути розглянута протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Встановлено, що апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 28 грудня 2017 року (ухвала апеляційного суду а.с. 128).

При вищевикладених обставинах, апеляційний суд визнав неповажними причини неявки у дане судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, і на підставі ст. 372 ч. 2 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, ухвалив заяву представника боржника задовольнити частково, заяву заінтересованої особи задовольнити, розглядати дану справу апеляційним судом у даному судовому засіданні за відсутністю всіх нез'явившихся осіб, які беруть участь у справі.

В силу вимог ст. 247 ч. 2 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, у разі неявки в судове засіданні всіх учасників справи…, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

В силу вимог ст. 258 ч. 1 п. 1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, судовими рішеннями є ухвали.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_2 у цій справі, керувався ст. 59 ч. 1 ЗУ «Про виконавче провадження», ст. 383 ч. 1 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, та виходив із того, що фактично у цій справі існує спір про право на арештоване майно; боржником ОСОБА_2 обрано неправильний спосіб захисту, та в даному випадку саме дружина боржника - ОСОБА_6, якщо вважає, що її будь-які права при накладенні арешту на вищезазначене майно порушено, має звертатись до суду з позовом про визнання права власності за нею на це майно та просити зняти арешт з останнього.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а ухвалу суду першої інстанції - такою, що постановлена з додержанням вимог закону, є правильною та законною.

При перевірці законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції у цій справі апеляційний суд виходить із положень ЦПК України, в редакції, що була чинною до 14.12.2017 року, тобто чинною на час постановлення оскаржуємої ухвали судом першої інстанції у цій справі (14 листопада 2017 року).

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що на примусовому виконанні у старшого державного виконавця Кам'янсько -Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Запорізької області Сєрікової В.В. перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 318/2089/16-к від 11.11.2016 року про стягнення з ОСОБА_2 а на користь ОСОБА_4 110352,39 грн. (а.с. 18-20).

24.01.2017 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, яку 25.01.2017 року направлено боржнику листом рекомендованої кореспонденції з повідомленням, разом з викликом державного виконавця. Вказані документи були вручені боржнику особисто, про що свідчить підпис боржника на рекомендованому поштовому повідомлені про вручення (а.с.21-24).

Постановою старшого державного виконавця Кам'янськсько-Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Запорізької області Сєріковою В.В. від 12.04.2017р. описано та накладено арешт на металеву конструкцію довжиною 28м., висота 3,20 м., ширина 7м. з арматури діаметром 10,12,14 мм., телевізор Хюндай, 32 кольоровий, дошка пластикова довжиною 6 метрів білого кольору 12 штук (а.с. 44,45).

У суді першої інстанції старший державний виконавець Кам'янсько - Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Запорізької області Сєрікова В.Б. не оспорювала той факт, що вказане майно було описано та арештовано за адресою АДРЕСА_1.

Також судом правильно встановлено, що право власності на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 зареєстровано за дружиною боржника - ОСОБА_6, що підтверджується витягом та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 4,5).

Однак, судом першої інстанції також було правильно встановлено, що заявник ОСОБА_2 зареєстрований та проживає саме за цією адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно ст. 383 ч. 1 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно ст. 60 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, сторона повинна довести суду ті обставини на які вона посилається як в підтвердження своїх позовних вимог або заперечень.

При вищевикладених обставинах, боржник ОСОБА_2 не надав суду першої інстанції у цій справі жодних належних, допустимих доказів на підтвердження порушення саме його прав чи свобод з боку старшого державного виконавця Кам'янсько - Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Запорізької області Сєрікової В.В. під час виконання судового рішення.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» N 5 від 03.06.2016р. позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також собою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення (ст. 3 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-ХІУ «Про виконавче провадження» (у редакції Закону України від 04 листопада 2010 року № 2677-УІ).

Отже, можливість звернення з таким позовом передбачена для особи, якій належить майно, на яке накладено арешт у виконавчому провадженні, але яка не являється боржником у цьому виконавчому провадженні, а відповідачами можуть бути боржник та особа, в інтересах якої накладено арешт на майно.

Разом з тим, заявник ОСОБА_2 є боржником у виконавчому провадженні. Вбачається, що фактично заявник ОСОБА_2 не погоджується з діями державного виконавця, якими арештовано майно, яке, на його думку, належить його дружині ОСОБА_6

На підставі вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що фактично у цій справі існує спір про право на арештоване майно; боржником ОСОБА_2 обрано неправильний спосіб захисту, оскільки, права останнього державним виконавцем не порушено при накладенні вищезазначеного арешту, належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні, саме дружина боржника - ОСОБА_6, якщо вважає, що її будь-які права при накладенні арешту на вищезазначене майно порушено, має звертатись до суду окремо від цієї справи з позовом про визнання за нею права власності на це майно та просити зняти арешт з останнього.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 не спростовують фактичних обставин, встановлених судом першої інстанції на час постановлення оскаржуємої ухвали у цій справі, є безпідставними, не ґрунтуються на процесуальному законі (чинному на час постановлення оскаржуємої ухвали судом першої інстанції) та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, а ґрунтуються на припущеннях, що суперечить вимогам ЦПК України.

Дійсно, за Переліком майна, на яке не може бути звернено стягнення за виконавчими документами, що є Додатком до ЗУ «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-УІІІ, стягнення за виконавчими документами не може бути звернено на таке майно, що належить боржникові - фізичній особі на праві власності або є його часткою у спільній власності, необхідне для боржника, членів його сім'ї та осіб, які перебувають на його утриманні), а саме: один телевізор (п.5), сільськогосподарський інвентар - в осіб, які займаються індивідуальним сільським господарством.

Проте, боржник ОСОБА_2 у своїй скарзі (а.с. 1) у цій справі у суді першої інстанції наполягав на тому, що описане майно, на яке накладено арешт, не є його власністю взагалі.

Крім того, опис та арешт майна державним виконавцем на підставі постанови державного виконавця від 12.04.2017 року (копія а.с.2) та можливе звернення стягнення на майно державним виконавцем у подальшому - це нетотожні виконавчі дії державного виконавця.

У цій справі боржником оскаржуються лише дії державного виконавця щодо опису та арешту майна державним виконавцем, звернення стягнення на яке ще державним виконавцем станом на час постановлення оскаржуємої постанови не здійснювалось, оскільки про звернення стягнення на майно боржника виконавець також виносить постанову.

Тому, судом першої інстанції було правильно встановлено, що підстави для скасування саме постанови державного виконавця від 12.04.2017 року про опис та арешт майна у цій справі відсутні, оскільки остання постановлена та опис і арешт майна проведено державним виконавцем в межах його повноважень у виконавчому провадженні з дотриманням процедури, передбаченої для цього чинним законодавством.

Дії державного виконавця щодо звернення стягнення на майно державним виконавцем не були предметом оскарження з боку боржника у цій справі, а тому правомірність (неправомірність) останніх судом першої інстанції у цій справі не перевірялась, а відповідно, апеляційним судом не може переглядатись справа в межах вимог, які не були предметом розгляду у суді першої інстанції у цій справі.

Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції у цій справі в межах апеляційної скарги ОСОБА_2

Так, в силу вимог ст. 367 ч.3 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Однак, докази, передбачені ст. 367 ч. 3 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, у цій справі відсутні, ОСОБА_2 апеляційному суду не надані.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2, як особи, яка подала апеляційну скаргу у цій справі, не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, постановлена з додержанням вимог ЦПК України.

За таких обставин, судова колегія не вбачає передбачених законом підстав для скасування ухвали суду першої інстанції у цій справі або ж її зміни.

Крім того, у разі відмови ОСОБА_2 у задоволенні його вищезазначеної апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції у повному обсязі у цій справі, останній не має права на компенсацію будь-яких судових витрат, пов'язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом, у тому числі у вигляді судового збору у розмірі 320,00 грн. (а.с. 125), сплаченого ним при подачі вищезазначеної скарги до апеляційного суд.

Керуючись ст.ст. 367-368, 371-372, 374-375, 381-384, п. 9 Перехідних положень ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Кам'янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 14 листопада 2017 року у цій справі залишити без змін.

Судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня його прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення апеляційної інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Верховного Суду, як суду касаційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення у цій справі апеляційним судом складено 29.01.2018 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Кочеткова І.В.Маловічко С.В.