Справа №461/4565/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2018 року м.Львів

Галицький районний суд м. Львова

в складі:

головуючого судді Юрківа О.Р

за участю:

секретаря судового засідання Кузьми Д.М.

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Галаджун З.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівської національної наукової бібліотеки України ім. В.Стефаникапро стягнення невиплаченої доплати за вислугу років, невиплачених при звільненні грошових коштів за невикористану щорічну додаткову відпустку за особливий характер праці для працівників з ненормованим робочим днем, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про стягнення невиплаченої доплати за вислугу років, невиплачених при звільненні грошових коштів за невикористану щорічну додаткову відпустку за особливий характер праці для працівників з ненормованим робочим днем, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди покликаючись на те, що у період з 15 квітня 1991 року по 02 листопада 2017 року позивач перебувала у трудових відносинах з Львівською національною наукової бібліотекою України ім. В.Стефаника. При звільненні в якості розрахунку отримала заробітну плату за відпрацьовані дні у листопаді 2017 року та компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки. У період з 2005 року по 2017 рік ОСОБА_1 не виплачувалася доплата за вислугу років бібліотечним працівникам та при звільненні не була виплачена компенсація за невикористану щорічну додаткову відпустку за особливий характер праці для працівників з ненормованим робочим днем за робочий період 2013 - 2017 роки. Крім того, після звільнення з Львівської національної наукової бібліотеки України ім. В.Стефаника, від 07 листопада 2017 року і до подання позовної заяви, позивач перебувала на обліку у Львівському міському центрі зайнятості та отримувала соціальну допомогу, суми виплат якої є значно меншими, ніж належали б, тому вважає, що відповідачем заподіяно моральну шкоду. Просить стягнути заборгованість по виплаті доплати за вислугу років бібліотечним працівниками 88 407, 15 грн., невиплачені при звільнені грошові кошти за невикористану щорічну додаткову відпустку за особливий характер праці для працівників з ненормованим робочим днем 5 313, 19 грн., середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення 54946, 32 грн. та відшкодування за заподіяну моральну шкоду 50 000 грн.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, давши аналогічні пояснення.

Представник відповідача Галаджун З.В., в судовому засіданні проти позову заперечила покликаючись на те, що ОСОБА_1 у частині виплати доплати за вислугу років бібліотечним працівниками у розмрі 88 407, 15 грн. та виплати середнього заробітку за весь період затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення, здійснено некоректний розрахунок; щодо виплати коштів за невикористану щорічну додаткову відпустку за особливий характер праці для працівників з ненормованим робочим днем, вважає, що така вимога є неправомірною, оскільки коло обов'язків та обсяг робіт (навантаження) працівників підрозділу розраховане таким чином, що ніхто не працює понад встановлену тривалість робочого часу, а отже відсутні підстави, які б надавали працівникам право на додаткову відпустку. Крім того, вважає, що відшкодування моральної шкоди (без вини) є неправомірною вимогою, оскільки позивач отримувала надбавку за стаж роботи у науковій сфері у розмірі, що відповідає стажу її роботи у науковій сфері та розмір якої встановлений нормативно-правовими актами. Просить у позові відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши інші матеріали справи, суд вважає, що у позові слід відмовити.

Судом встановлено, що у період з 15 квітня 1991 року по 02 листопада 2017 року позивач перебувала у трудових відносинах з Львівською національною науковою бібліотекою України ім. В.Стефаника.

При звільненні в якості розрахунку отримала заробітну плату за відпрацьовані дні у листопаді 2017 року та компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки.

У період з 2005 року по 2017 рік ОСОБА_1 не виплачувалася доплата за вислугу років бібліотечним працівникам та при звільненні не була виплачена компенсація за невикористану щорічну додаткову відпустку за особливий характер праці для працівників з ненормованим робочим днем за робочий період 2013 - 2017 роки.

Доплата за вислугу років працівникам державних і комунальних бібліотек, згідно з п. 2 Порядку виплати надбавки за стаж наукової роботи затвердженої постановою Кабінету міністрів України від 22.01.2005 року № 84, виплачується працівникам, що мають на неї право крім тих, що мають право на виплату надбавки (доплати) за стаж роботи (вислугу років) на інших підставах.

З 02.01.2004 року ОСОБА_1 була переведена на посаду молодшого наукового співробітника відділу періодичних видань і в подальшому, до дня звільнення, працювала на посадах, що, відповідно до Порядку виплати надбавки за стаж наукової роботи затвердженої постановою Кабінету міністрів України від 14.04.2004 року № 494, відносяться до переліку посад, які дають право на отримання надбавки за стаж роботи в науковій сфері. Право на виплату надбавки за стаж роботи в науковій сфері для ОСОБА_1 наступило, відповідно до Порядку виплати надбавки за стаж наукової роботи затвердженої постановою Кабінету міністрів України від 14.04.2004 року № 494, з 01.02.2007 року у розмірі 10% до посадового окладу, що, відповідно до п.2 Порядку виплати надбавки за стаж наукової роботи затвердженої постановою Кабінету міністрів України від 22.01.2005 року № 84 виплати доплати за вислугу років працівникам державних і комунальних бібліотек є іншою, встановленою нормативно-правовим актом, підставою. Тому, вимоги позивача про стягнення заборгованості по виплаті доплати за вислугу років суд вважає необґрунтованими.

10.04.2014 року до Колективного договору ЛННБ України імені В. Стефаника було внесено змін та доповнень. Одним із таких доповнень було доєднання до Колективного договору Додатку № 5 щодо встановлення відпустки за особливий характер праці тривалістю до семи календарних днів відповідно до ст. 8 Закону України «Про відпустки». Частина перша тексту Додатку вказує, що «щорічна додаткова відпустка за особливий характер праці згідно ст. 8 Закону України «Про відпустки» надається працівникам за ненормований робочий день до семи календарних днів. Конкретна тривалість додаткової відпустки залежить від часу зайняття працівника на таких умовах та визначається керівником підрозділу». Керівникам підрозділів, як відповідальним особам, що найкраще володіють інформацією стосовно умов та характеру праці відділу було поставлено у обов'язок визначати наявність/відсутність таких умов у конкретному підрозділі та щодо конкретного працівника, а також встановлювати кількість днів такої відпустки. Керівник підрозділу, де працювала позивач, ОСОБА_4, керуючись тим, що коло обов'язків та обсяг робіт (навантаження) працівників підрозділу розраховане таким чином, що ніхто не працює понад встановлену тривалість робочого часу, визначила відсутність умов, а відповідно й підстав, які б надавали працівникам право на таку додаткову відпустку.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 83 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки. Наказом № 261-К від 24 жовтня 2017 року було звільнено молодшого наукового працівника ОСОБА_1 за згодою сторін та передбачено компенсацію за всі дні невикористаних відпусток, а саме: 6 календарних днів, що і було виплачено працівнику.

Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому доведенню у спорах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку.

Після звільнення з Львівської національної наукової бібліотеки України ім. В.Стефаника від 07 листопада 2017 року і до подання позовної заяви позивач перебувала на обліку у Львівському міському центрі зайнятості та отримувала соціальну допомогу. Позивач обґрунтовує моральну шкоду негативними змінами у своєму житті в результаті тривалого порушення трудових прав відповідачем, що полягало в отриманні значно менших сум виплат - соціальної допомоги, ніж належали б позивачу. Проте можливість та умови отримання більших сум виплат позивачем не підтверджено. Окрім цього, в чому полягала вина відповідача та причинний зв'язок його дій з негативними змінами в житті позивача, позивачем не доведено.

Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю позовних вимог оскільки позивачем не представлено, а судом не здобуто жодних переконливих доказів у підтримку позовних вимог щодо виплати неналежних сум грошових коштів позивачеві при звільненні, та встановлено, що діями відповідача позивачеві не було завдано жодної моральної шкоди. Посилання позивача про незаконність дій відповідача не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, спростовуються матеріалами справи.

Керуючись ст.ст. 5, 12, 19, 81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 47, 79, 82, 83, 115-117, 233, 237-1КЗпП України, суд -

В И Р І Ш И В :

у задоволенні позову ОСОБА_1 до Львівської національної наукової бібліотеки України ім. В.Стефаникапро стягнення невиплаченої доплати за вислугу років, невиплачених при звільненні грошових коштів за невикористану щорічну додаткову відпустку за особливий характер праці для працівників з ненормованим робочим днем, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди - відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя О.Р. Юрків