АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2018 року м. Київ

Справа 757/39508/16-ц

Апеляційний суд м. Києва в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Немировської О.В., Чобіток А.О.

секретар Луговий Р.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду м. Києва ухваленого під головуванням судді Москаленко К.О. 11 липня 2017 року о 15:49 год. у м. Києві, дата складення повного тексту не зазначена, у справі за позовом ОСОБА_2 до відповідача ОСОБА_3,

В С Т А Н О В И В

У серпні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення коштів, в якому просив суд стягнути з відповідача на свою користь авансовий платіж у розмірі 2000 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ складає 49620 грн. 00 коп. Свої вимоги обґрунтовував тим, що 21.11.2013 між ним та відповідачем було укладено договір про надання завдатку, відповідно до умов якого позивач сплатив відповідачу грошові кошти в розмірі 2000 доларів США в якості завдатку та в рахунок належних з нього платежів. Згідно з п.1.1 Договору об'єктом продажу, по якому внесено завдаток, є земельна ділянка площею 0.10 га (кадастровий номер НОМЕР_1;) загальна сума розрахунку складає 49000 доларів США, яка підлягає сплаті в строк до 05.12.2013. Разом з тим, договір купівлі-продажу земельної ділянки сторонами не було укладено. Таким чином, посилаючись на положення ч.2 ст. 570 ЦК України, позивач вважає сплачений ним завдаток в розмірі 2000 доларів США - авансом, а тому, на думку позивача, він має право на його повернення.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 11.07.2017 в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів-відмовлено.

№ апеляційного провадження:№ 22-ц/796/1969/2018
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.

Не погодився із вищезазначеним судовим рішенням позивач, його представником подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про незаконність рішення, як такого, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, за неповного з'ясування обставини, що мають значення для справи. Зазначає, що суд першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення, не врахував положень ч. 2 ст. 570 ЦК України та правову позицію Верховного Суду України викладену у справах №6-82ц13, №6-30366св09, 3 526/1103/15-ц. Так, позивач вважає, що оскільки договір купівлі-продажу земельної ділянки між сторонами укладений не був, то сплачені позивачем відповідачу кошти, є авансом, а не завдатком, а відтак позивач має право на їх повернення. Враховуючи вищевикладене, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

В порядку п. 8 ч. 1 Розділу VIII Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України(в редакції від 03.10.2017), до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Згідно п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

А отже Апеляційний суд м. Києва є компетентним судом щодо розгляду даної справи.

Сторони в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки не повідомили. Тому колегія суддів апеляційного суду, керуючись положеннями ст.ст. 371, 372 ЦПК України, вважала за можливе розглянути справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що саме з вини позивача не було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки на умовах, визначених договором від 21.11.2013 про надання завдатку, а тому сума отримана відповідачем під час укладення договору від 21.11.2013 в розмірі 2000 доларів США не підлягає поверненню позивачу.

Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з такого.

Судом встановлено, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 21.11.2013 було укладено договір про надання завдатку, у простій письмовій формі, за яким позивач надав відповідачу грошові кошти у розмірі 2000 доларів США (а.с.11).

Відповідно до п.1 договору сторони дійшли згоди в тому, що грошова сума в розмірі 2000 доларів США, сплачена покупцем в рахунок належних з нього платежів, має статус завдатку.

Згідно з п.1.1 договору об'єктом продажу, по якому внесено завдаток, є земельна ділянка площею 0,10 га (кадастровий номер НОМЕР_1). Загальна сума розрахунку складає 49000 доларів США, та сплачується в термін до 05.12.2013.

Пунктами 2,3 договору передбачено, що у разі порушення договору з вини покупця завдаток залишається у продавця. У разі порушення договору з вини продавця, він зобов'язаний повернути покупцеві завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку.

Договір купівлі-продажу земельної ділянки сторонами не було укладено. Таким чином, позивач посилаючись на положення ч.2 ст. 570 ЦК України, вважає сплачений ним завдаток в розмірі 2000 доларів США - авансом.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком.

Згідно зі ст.570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Відповідно до ст. 571 ЦК України, якщо порушення зобов'язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора.

Якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, він зобов'язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості.

Сторона, винна у порушенні зобов'язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором.

У разі припинення зобов'язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню.

Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може мати місце лише в разі наявності зобов'язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного в порядку встановленому законом.

Оскільки договір купівлі-продажу земельної ділянки, який би за своєю формою та змістом відповідач вимогам закону, між сторонами укладений не був, а сторони лише домовились укласти такий договір в майбутньому, передана ОСОБА_2 відповідачу сума в розмірі 2000 доларів США є авансом, який підлягає поверненню позивачу на підставі ч. 3 ст. 571 ЦК України. Таким чином, висновок суду першої інстанції щодо необґрунтованості позовних вимог про стягнення авансу за договором від 21.11.2013 є помилковим.

За таких обставин,колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог та стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суми авансу в розмірі 49620 грн., що заявлена позивачем як еквівалентна (2000 доларів США).

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1218, 00 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 11.07.2017 - скасувати, ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 49620 (сорок дев'ять тисяч шістсот двадцять) гривень 00 копійок та судові витрати в розмірі 1218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) гривень 00 копійок, а всього 50838 (п'ятдесят тисяч вісімсот тридцять вісім) гривень 00 копійок.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач:

Судді:

Повний текст постанови складений 26.02.2018