Провадження № 2/331/969/2018
Справа № 331/3300/18
31 жовтня 2018 року місто Запоріжжя
Жовтневий районний суд міста Запоріжжя в складі:
головуючого судді Скользнєвої Н.Г.,
за участю: секретаря Постарнак М.М.,

В С Т А Н О В И В :
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що він є власником нежитлового приміщення №18 розташованого в будинку №81/49 по пр. Соборному/вул. Фортечній (колишні пр. Леніна/вул. Грязнова) в м. Запоріжжі. Вказане приміщення належить йому на праві приватної власності на підставі рішення Постійно діючого третейського суду при Юридичні компанії «Принцип» від 24.09.2007 року по справі №ПВ-87-09/07. Право власності на вказане нерухоме майно зареєстроване 12.12.2007 року, в Орендному підприємстві Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації за №17015003, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 12.12.2007 р. серії ССІ №029361.
В ухвалі Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10.11.2017 р. зазначається, що «… до вчинення зазначеного кримінального правопорушення може бути причетний ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань ОСОБА_2, мешкає за адресою м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 81. кв. 18… Відповідно до наданих матеріалів з бюро технічної інвентаризації нерухоме майно, яке розташоване за адресою: м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 81. кв. 18 на праві власності з часткою 1/1 належить ОСОБА_1.»
З наявної в матеріалах справи копії протоколу обшуку від 21.11.2017 року вбачається, що в приміщенні, яке йому належить, документів зазначених в ухвалі Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10.11.2017 р. по справі № 334/7351/17 виявлено не було, фізична особа-підприємець - ОСОБА_2 за адресою, вказаною в Єдиному державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, не мешкає та не знаходиться.
Ним, як власником нежитлового приміщення №18 розташованого в будинку №81/49 по пр. Соборному/вул. Фортечній (колишні пр. Леніна/вул. Грязнова) жодних договорів оренди з ОСОБА_3 не укладалося, ніяких дозволів на реєстрацію фізичної особи-підприємця за зазначеною адресою не надавалося, та у зазначеному приміщенні відповідач підприємницьку діяльність не здійснює.
Ухвалою суду від 15 травня 2018 року зазначену справу прийнято до розгляду та відкрито провадження, вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. (а.с. 21-22)
Ухвалою суду від 12 липня 2018 року закрито провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради про усунення перешкод у користуванні власністю. Продовжено розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю. Продовжено підготовче провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю до 16 серпня 2018 року. (а.с. 64-65)
Ухвалою суду від 16 серпня 2018 року підготовче провадження по зазначеній справі визнано закритим та призначено справу до судового розгляду по суті. (а.с. 75)
Представник позивача надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти ухвалення по справі заочного рішення за наявними у матеріалах справи доказами.
Відповідач по справі у судове засідання не зявився, хоча про час день та місце слухання справи повідомлявся належним чином, про що свідчать наявні в матеріалах справі поштові відправлення та відповідне оголошення про виклик на сайті судової влади. Причини неявки суду не повідомив, заперечень стосовно позовних вимог позивача не надав.
Представник третьої особи у судове засідання не зявився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Причина неявки суду не відома. Будь-яких заяв, клопотань, які б перешкоджали розгляду справи, до суду не надходило. З заявою про розгляд справи за її відсутності відповідач до суду не зверталася.
Відповідно до ч.1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
Відповідно до ч.3 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання без поважних причин.
Таким чином, згідно з вимогами ст.ст. 128, 131 ЦПК України, відповідач повідомлений про час та місце слухання справи за адресою його місця проживання чи місця перебування, зареєстрованого у встановленому законом порядку та не з'явився у судове засідання без поважних причин.
Статтею 210 ЦПК України визначено, що суд має розпочати розгляд справи по суті не пізніше ніж через шістдесят днів з дня відкриття провадження у справі, а у випадку продовження строку підготовчого провадження - не пізніше наступного дня з дня закінчення такого строку. Суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.
Крім того, однією з основних вимог до поведінки судді, закріплених у ст. 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» : - при здійсненні правосуддя дотримуватися вимог Конституції та законів України, забезпечувати повний, всебічний та обєктивний розгляд судових справ з дотриманням установлених законом строків.
Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких є не допустити судовий процес у безладний рух.
З рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998р. та «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001р. вбачається, що право на суд не є абсолютним та воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.
Виходячи з зазначених нормативно-правових актів України, наведених рішень Європейського суду з прав людини, взявши до уваги заяву представника позивача та з урахуванням того, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з'явився в судове засідання без поважних причин, суд у відповідності до статті 280 ЦПК України приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача по справі та ухвалою суду від 31 жовтня 2018 року ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказах.
Суд, вивчивши позовні вимоги позивача, перевіривши наявні в матеріалах справи докази, взявши до уваги заяву представника позивача, приходить до наступного.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 є власником нежитлового приміщення №18 розташованого в будинку №81/49 по пр. Соборному/вул. Фортечній (колишні пр. Леніна/вул. Грязнова) в м. Запоріжжі. Вказане приміщення належить ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі рішення Постійно діючого третейського суду при Юридичні компанії «Принцип» від 24.09.2007 року по справі №ПВ-87-09/07. Право власності на вказане нерухоме майно зареєстроване 12.12.2007 року, в Орендному підприємстві Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації за №17015003, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 12.12.2007 р. серії ССІ №029361. (а.с. 5-9)
В ухвалі Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10.11.2017 р. зазначається, що «… до вчинення зазначеного кримінального правопорушення може бути причетний ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань ОСОБА_2, мешкає за адресою м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 81. кв. 18… Відповідно до наданих матеріалів з бюро технічної інвентаризації нерухоме майно, яке розташоване за адресою: м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 81. кв. 18 на праві власності з часткою 1/1 належить ОСОБА_1.» (а.с. 10-11)
З наявної в матеріалах справи копії протоколу обшуку від 21.11.2017 року вбачається, що в приміщенні, яке належить ОСОБА_1, документів зазначених в ухвалі Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10.11.2017 р. по справі № 334/7351/17 виявлено не було, фізична особа-підприємець - ОСОБА_2 за адресою, вказаною в Єдиному державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, не мешкає та не знаходиться.
Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ст. ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Згідно ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.
У ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 р. № 3477-ІVпередбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».
Виходячи з міжнародно-правових зобовязань держави, положень ст. 8 Конституції та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), яка відповідно до вимог ч. 1ст. 9 Конституції ратифікована Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства.
Так, у частині першій ст.1 Першого протоколу до Конвенції «Захист власності» передбачено, що «кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».
З огляду на вказане, право власності кожної фізичної і юридичної особи, неурядової організації й групи приватних осіб, повинне поважитися. З положеннями частини першої ст.1 Першого протоколу до Конвенції в повній мірі кореспондуються і приписист.321 ЦК України, якими, зокрема передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.
Частина 1 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» визначає, що якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.
Відповідно до абз. 6 п.2 ч.1 ст. 25 Закону скасування реєстраційних записів проводяться на підставі судових рішень, що набрали законної сили та тягнуть за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі.
З огляду на вищенаведене, державна реєстрація фізичної особи підприємця ОСОБА_2 за адресою належного ОСОБА_1 нежитлового приміщення, без волевиявлення останнього, є втручанням у право власності ОСОБА_1 і таке втручання не відповідає критеріям законності та порушує його право власності, що гарантується Конституцією України.
Обставини по справі свідчать про те, що реєстрація фізичної особи підприємця ОСОБА_2 перешкоджає ОСОБА_1 вільно користуватися своїм майном, а отже перешкоди, які чиняться у користуванні власністю повинні бути усунені.
Аналізуючи перелічені норми цивільного права, взявши до уваги надані стороною позивача докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При подачі позовної заяви до суду позивач по справі ОСОБА_1 сплатив судові витрати при розгляді справи: а саме судовий збір у сумі 704,80 грн. (а.с. 2), а тому, оскільки позов задоволено в повному обсязі сплачений судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача по справі.
Керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України ЦПК України, ст.ст. 317, 319, 383, 386, 391 ЦК України, суд -
Позов ОСОБА_1 (місце реєстрації. Запоріжжя, вул.. Якова Новицького, буд. № 7 «а»АДРЕСА_1) задовольнити.
Стягнути з фізичної особи підприємця ОСОБА_2, місце реєстрації: м. Запоріжжя, пр. Соборний/АДРЕСА_3 (відомості про місце проживання та відомості про реєстраційний номер облікової картки платника податків відсутні), на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, місце реєстрації: м. Запоріжжя, вул.. Я.Новицького, буд. № 7 «а»АДРЕСА_1, ІПН: НОМЕР_1, судовий збір в розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.
Повний текст судового рішення складено 31 жовтня 2018 року.
Сторонам, які не з»явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подане протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дня постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ст.. 284 ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення суду або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя: Н.Г.Скользнєва