Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/5576/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2018 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Позарецької С.М.

при секретарі Семиволос І.М.

за участю представника позивача -

адвоката ОСОБА_1

та представника за довіреністю ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3

та представника відповідача

адвоката ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальності «ОПТТОРГ - 15» до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої працівником, -

в с т а н о в и в :

Позивач ТОВ «ОПТОРГ-15» (м. Кривий Ріг, вул. Телевізійна, 5Д, код 39691520) звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) про відшкодування шкоди, завданої працівником. Свої позовні вимоги мотивує тим, що з 02.12.2016р. по 24.05.2017р. відповідач працювала у ТОВ на посаді продавця продовольчих товарів, а з 21.12.2016р. заступником керуючого магазину продукти №80 м. Черкаси, вул. Лук»янова, 5, відповідно до наказу №161 від 21.12.2016р.

21.12.2016р. між сторонами укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. По акту приймання-передачі №90 від 20.03.2017р. відповідач прийняла товару в маркет (склад) магазину №80 на загальну суму 259491,40грн.

14.05.2017р. в магазині «Продукти №80» проведено позапланову комісійну інвентаризацію товару, відповідно до наказу №20 від 11.05.2017р., під час проведення якої виявлено нестачу підзвітних їй товарів на суму 92593,55грн., що підтверджується інвентаризаційним описом № від 14.05.2017р. Причини нестачі ОСОБА_3 пояснити не змогла, добровільно відшкодувати, завдану ТОВу шкоду, відповідач відмовляється.

Таким чином, позивач просить суд, - стягнути з ОСОБА_3 на користь ТОВ «ОПТТОРГ-15» матеріальну шкоду в сумі 92593,55грн., завдану нею під час виконання трудових обов»язків, а також судовий збір в сумі 1600грн.

В судовому засіданні представники позивача ТОВ «ОПТТОРГ-15» адвокат ОСОБА_1 та за довіреністю ОСОБА_2 повністю підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 та її представник адвокат ОСОБА_4 просили відмовити у задоволенні позову, надавши письмові заперечення (відзив) проти позову.

Заслухавши пояснення учасників справи, показання свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення за таких підстав:

встановлено, що відповідно до наказу №881 від 01.12.2016. ОСОБА_3 прийнята на роботу продавця продовольчих товарів магазину «Продукти №80», що в м. Черкаси, вул. Лук»янова, 5.

З 21.12.2016р. вона переведена на посаду заступника керуючого вказаним магазином, що підтверджується даними наказу №161 від 21.12.2016р.

21.12.2016р. між сторонами укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, який в т.ч. підписаний і відповідачем, що не оспорюється. Так, передбачено, що працівник, що займає посаду заступника керуючого магазину приймає на себе повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження ввірених йому підприємством матеріальних цінностей, у зв»язку з чим зобов»язується, в т.ч. вживати заходів для запобігання шкоди; своєчасно повідомляти адміністрації підприємства про всі обставини, що загрожують забезпеченню збереження ввірених йому матеріальних цінностей; вести облік, складати і представляти в установленому порядку товарно-грошові та інші звіти про рух і залишки ввірених йому матеріальних цінностей; брати участь в інвентаризації МЦ, ввірених йому. У разі незабезпечення з вини працівника збереження ввірених йому МЦ, визначення розміру збитків, заподіяної підприємству і його відшкодування проводяться відповідно до чинного законодавства. Дія цього договору поширюється на весь час роботи з майном і іншими довіреними працівнику МЦ підприємства.

Також, 21.12.2016р. ОСОБА_3 була ознайомлена із посадовою інструкцією заступника керуючого магазином (код КП 1314). За положеннями інструкції, заступник керуючого магазином є матеріально відповідальною особою, з яким укладається типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. Заступник керуючого магазином здійснює приймання, видачу, переміщення ТМЦ та основних засобів, оформлює і підписує необхідні для цього документи; забезпечує належне збереження отриманих ТМЦ; приймає товар за кількістю, якістю згідно первинних документів та ціною, призначеною діючою специфікацією до договору із відповідним постачальником (продавцем); проводить оприбуткування та приймання товару або його повернення, збір товару для подальшого переміщення в порядку, визначеному в Товаристві; керую поточною діяльністю, спрямованою на просування товарів до споживачів; забезпечує організацію обліку ТМЦ; забезпечує збереження ТМЦ; керує персоналом магазину; у разі свого звільнення або підпорядкованої матеріально-відповідальної особи, зобов»язаний брати участь у проведення інвентаризації отриманих ТМЦ , оформити результати інвентаризації та підписати необхідну документацію. Також передбачено, що заступник керуючого магазином несе відповідальність: за неналежне виконання або невиконання своїх посадових обов»язків, що передбачені цією посадовою інструкцією в межах, визначених діючим законодавством України про працю; за правопорушення, скоєні в процесі здійснення своєї діяльності, - в межах визначених діючим адміністративним, кримінальним та цивільним законодавством України; за завдання матеріальної шкоди несе повну індивідуальну матеріальну відповідальність в межах, визначених діючим цивільним законодавством та законодавством про працю України.

Відповідно до акту прийняття-передачі товару №90 від 20.03.2017р., ОСОБА_3 прийняла від ОСОБА_7 (керівник ТОВ «ОПТТОРГ-15») товар за переліком на суму 259491грн. 40коп. Як зазначено у акті, підписанням даного акту у двосторонньому порядку сторони підтвердили, що на момент прийняття товару, він знаходиться на маркеті Черкаси №80 по вул. Лук»янова, 5 в повному обсязі, що посвідчили підписами.

Доводи відповідача про те, що фактично товар вона не отримувала і даний акт її примусили підписати, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Наказом №20 від 11.05.2017р. призначено проведення позапланової інвентаризації товару на магазині №80, з яким була ознайомлена цього ж дня і ОСОБА_3

Перед початком проведення інвентаризації ОСОБА_3 всі видаткові і прибуткові документи на ТМЦ здала до бухгалтерії і всі ТМЦ, які надійшли під її відповідальність, оприбуткувала, а ті, що вибули, списала на видатки, про що сама ж зазначила у розписці від 14.05.2017р. Крім того, у даній розписці вказано, що на підставі наказу від 11.05.2017р. №20 проведено зняття фактичних залишків ТМЦ станом на 14.05.2017р.

Відповідно до інвентаризаційного опису № від 14.05.2017р. ТМЦ по магазину №80 виявлено нестачу товару на суму 92593грн. 55коп., з яким також ОСОБА_3 ознайомлена, про що свідчить її підпис. У опису зазначено, що всі ТМЦ, наведені у цьому описі зі строки №1 до строки №1466 комісією перевірені у присутності ОСОБА_3 і внесені в опис, у зв»язку з чим претензій до інвентаризаційної комісії не має. Цінності, перелічені в описі (за обліковими даними та фактична наявність) знаходяться у її (ОСОБА_3О.) відповідальному зберіганні.

Таким чином, на думку суду, ОСОБА_3 визнала факт товару у кількості та по його ціні як за обліковими даними, так і за фактичною наявністю, і відповідно недостачі, що підтвердила своєю особистою участю у проведенні інвентаризації та своїм підписом у опису.

Даний інвентаризаційний опис відповідає вимогам постанови Держкомстату СРСР №241 від 28.12.1989р. «Про затвердження форми первинного обліку документації для підприємств та організацій», яка діє і на час розгляду справи.

Крім того, факт встановленої нестачі ТМЦ підтверджується даними протоколу від 15.05.2017р.

Слід зазначити, що як під час проведення інвентаризації, так і після неї, в т.ч. враховуючи письмові листи-вимоги ТОВ «ОПТТОРГ-15» щодо надання своїх пояснень за результатами проведеної інвентаризації та виявленої недостачі ТМЦ, - ОСОБА_3 не відреагувала і жодних заперечень, зауважень та пояснень так і не надала.

Як вбачається з наказу №448-к від 26.05.2017р. трудовий договір із ОСОБА_3 припинений на підставі ст. 41 п.2 КЗпП України у зв»язку з втратою довіри (виявлена недостача ТМЦ). На час розгляду справи, встановлено, що наказ є чинним, в т.ч. не змінене формулювання підстав звільнення відповідача з роботи.

Крім того, судом встановлено, що позивачем неодноразово направлялися вимоги - претензії відповідачеві щодо відшкодування шкоди, але вони виконані не були.

Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Статтею 130 КЗпП України передбачена матеріальна відповідальність працівників за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Порушення працівником покладених на нього трудових обов'язків є протиправними діями.

Трудові обов'язки працівника визначаються законодавством, трудовим договором, посадовою інструкцією, наказами керівника тощо. Підставою для матеріальної відповідальності може бути вина у формі або прямого умислу або необережності (халатність, недбалість); дії працівника повинні призвести до негативних наслідків, тобто має бути пряма дійсна шкода, що підлягає відшкодуванню; між діями та наслідками дій працівника наявний причинний зв'язок.

Тобто, до категорії прямої дійсної шкоди відноситься, в т.ч. недостача матеріальних цінностей, виявлена у матеріально відповідальної особи, якій матеріальні цінності передані у зв»язку з виконанням нею трудових обов»язків. При цьому, недостача має місце, коли працівник зобов»язний відзвітувати про отримані матеріальні цінності, а при звіті (інвентаризації) виявиться їх менша кількість. Матеріальна відповідність за трудовим законодавством настає незалежно від форми вини працівника: умисли чи необережності. Протиправна поведінка працівника це поведінка працівника, який не виконує чи неналежним чином виконує трудові обов»язки, передбачені приписами правових норм, трудовими договорами, наказами та розпорядженнями підприємства. Формами протиправної поведінки є протиправна дія чи протиправна бездіяльність. Причинний зв»язок між протиправною і винною дією (бездіяльністю) працівника і майновою шкодою, яка сталася, повинен бути прямим (безпосереднім).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадку, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.

Як передбачено статтею 135-1 КЗпП, письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

За змістом частини третьої статті 135-3 КЗпП України на підприємствах громадського харчування (на виробництві та в буфетах) і в комісійній торгівлі розмір шкоди, заподіяної розкраданням або недостачею продукції і товарів, визначається за цінами, встановленими для продажу (реалізації) цієї продукції і товарів.

Обов'язок доведення наявності умов для покладення матеріальної відповідальності на працівника лежить на роботодавцеві (статті 138 КЗпП України).

Переліком посад і робіт з працівниками (що досягли 18-річного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо повязані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей, затвердженим постановою Держкомпраці СРСР і Секретаріатом ВЦРПС від 28.12.77р. № 447/24, і з врахуванням Постанови ВРУ від 12.09.91р.№ 1545 «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР», які і на даний час діють на території України, передбачено, що до посад, займаючи які, наймані працівники торгівлі можуть нести повну матеріальну відповідальність, відносяться - завідуючі (директори за відсутності завідуючих відділами та секціями) магазинами та їхні заступники; завідуючі товарними секціями (відділами), а також відділами замовлень магазинів та їхні заступники; начальники цехів та ділянок підприємств торгівлі та їхні заступники та інш.

Під час розгляду справи судом встановлено, що відповідач є суб»єктом матеріальної відповідальності, як працівник, що перебував у трудових відносинах із підприємством і заподіяв матеріальну шкоду підприємству внаслідок неналежного виконання ним трудових обов»язків, покладених на нього трудовим договором та договором про повну індивідуальну матеріальну відповідальність.

Крім того, відповідач 26.05.2017р. була звільнена з роботи на підставі ст. 41 п.2 КЗпП у зв»язку з втратою довіри, що не було нею оспорено.

Обставин, які б свідчили про те, що позивачем не були створені умови для нормальної роботи відповідача та умови для забезпечення повного збереження ввіреного йому майна, не встановлено.

Доводи відповідача про те, що вона не приймала товар та заперечення нею факту недостачі ТМЦ у магазині «Продукти №80», спростовуються дослідженими під час розгляду справи доказами. Крім того, враховуючи норми статей 81, 83, 84, 103 ЦПК України, заперечуючи проти факту недостачі ТМЦ та розміру шкоди, відповідачем не було надано належних та допустимих доказів в обґрунтування своєї позиції щодо заявлених позовних вимог, не було заявлено клопотань про проведення судово-бухгалтерської/судово-економічної чи інш. експертизи.

Допитана в якості свідка ОСОБА_5 підтвердила факт проведення 14.05.2017р. інвентаризації ТМЦ. Зазначила, що вона і сама допомагала у перерахуванні товару під час інвентаризації. Показала, що ОСОБА_3 відмовлялася підписувати інвентаризаційний опис, але все ж таки його підписала.

Допитана в якості свідка ОСОБА_6, показала, що вона не приймала участь в інвентаризації у травні 2017р., але в телефонній розмові із ОСОБА_3, чула, що останню примушували підписувати інвентаризаційний акт. Зазначила, що розмір недостачі ТМЦ на суму близько 92тис.грн., міг мати місце по магазину.

Таким чином, з»ясувавши обставини справи та дослідивши наявні докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, необхідно з відповідача стягнути на користь позивача судовий збір в розмірі 1600грн. 00коп., сплачений за подачу позову (платіжне доручення від 05.07.2017р.).

На підставі викладеного та, керуючись КЗпП України, постановою Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року №14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», ст.ст. 4, 5, 12, 81, 77, 141, 259 ч.6, 353, 354, Прикінцевими та Перехідними положеннями ЦПК України (в ред. від 03.10.2017), суд, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОПТТОРГ-15» (м. Кривий Ріг, вул. Телевізійна, 5Д, код 39691520) в рахунок відшкодування шкоди грошові кошти в розмірі 92593 (дев»яносто дві тисячі п»ятсот дев»яносто три)грн. 55коп., судовий збір в розмірі 1600грн. 00коп., а всього 94193грн. 55коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасни к справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складений 23 лютого 2018 року.

Головуючий: ОСОБА_8