АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_____________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2018 року Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Кулікової С.В. (суддя-доповідач)

суддів: Кравець В.А., Мазурик О.Ф.

за участю секретаря: Осінчук Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про стягнення аліментів,

Справа № 790/28290/13-ц
Апеляційне провадження: №22-ц/796/20/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Шереметьєва Л.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Кулікова С.В.

встановила:

у грудні 2013 року позивач звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина ОСОБА_6 у розмірі 1 000 грн. щомісячно до досягнення ним 23-х річного віку.

Мотивуючи позовні вимоги позивач зазначала, що 3 листопада 1990 року було укладено шлюб між нею та відповідачем, в якому ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3.

Позивач стверджувала, що спільне життя з відповідачем не склалося у зв'язку з різними поглядами на сімейне життя, спору про поділ майна, що є спільною власністю, на момент її звернення до суду не існує, а їх дитина повнолітня, однак продовжує навчання у Київському національному університеті будівництва та архітектури, на денному відділенні, у зв'язку з чим потребує матеріальної допомоги у вигляді аліментів у сумі 1 000 грн., оскільки йому потрібно купувати одяг, харчування, оплачувати проїзд, інтернет та телефонний зв'язок, відвідувати культурні заходи.

Також позивач вказувала, що аліменти відповідач нікому не платить, стягнень по виконавчим документам з нього не проводиться, інших неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків у нього немає, тому сума аліментів у розмірі 1 000 грн. щомісячно на утримання сина до досягнення ним двадцяти трьох років, буде справедливою і не порушить принцип рівності обов'язків обох батьків стосовно утримання дитини.

Заочним рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 16 травня 2014 року позов задоволено, розірвано шлюб, укладений міжОСОБА_2 та ОСОБА_1, зареєстрований 3 листопада 1990 року ЗАГС Шевченківської районної ради народних депутатів УРСР м. Києва актовий запис №1229, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 аліменти на утримання сина в розмірі 1 000 грн. щомісяця з 27 грудня 2013 року по 15 грудня 2014 року.

Ухвалою Солом'янського районного суду міста Києва від 18 листопада 2015 року заочне рішення суду від 16 травня 2014 року скасовано в частині позовних вимог про стягнення аліментів на дитину.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 30 березня 2016 року заочне рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 16 травня 2014 року в частині розірвання шлюбу залишено без змін.

Рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення та постановити нове, яким задовольнити її позов про стягнення аліментів на утримання дитини за період її навчання до досягнення 23-річного віку, стягнувши з ОСОБА_2 аліменти у розмірі 13 000 грн.

Позивач посилається на невідповідність рішення суду нормам матеріального права, оскільки при вирішенні питання про стягнення аліментів за минулий час суд не застосував норму, яка регулює дані правовідносини.

Крім того, судом неповно з'ясовано всі фактичні обставини справи та не враховано, що з моменту навчання сина відповідач жодним чином не намагався налагодити контакт з ним, надати матеріальну допомогу чи придбати необхідні речі. Про ухилення відповідача від виконання свого батьківського обов'язку свідчать постійні спроби оскаржити рішення про стягнення аліментів, при цьому відповідач не пояснив чому не допомагав матеріально своєму сину.

Відповідно до п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІ від 3 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України від 2 червня 2016 року №1402- VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень цього Закону, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_8, який підтримав апеляційну скаргу, відповідача ОСОБА_2, яка просив залишити рішення суду без змін, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу позивача такою, що підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з листопада 1990 року. Заочним рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 16 травня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 30 березня 2016 року, шлюб розірвано.

В шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_9, який на час звернення позивача до суду у грудні 2013 року, досяг повноліття, проте продовжував навчання у Київському національному університеті будівництва і архітектури на четвертому курсі за контрактом.

Суд першої інстанції встановив, що навчання в вищому навчальному закладі сином сторін закінчено 15 лютого 2015 року, тому в порядку ч. 2 ст.199 СК України, згідно якої право на утримання припиняється у разі припинення навчання, відмовив у задоволенні позову.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

У відповідності до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Разом з цим, згідно вимог ч. 4 вказаної статті, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 198 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Згідно ч. 1 ст. 199 Сімейного кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

У п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів 27 грудня 2013 року, при цьому обов'язкова сукупності юридичних фактів, на відсутність яких посилається суд першої інстанції, існувала на час звернення позивача з позовом.

Подальші дії відповідача, у тому числі реалізація права оскарження судового рішення, та обставини, які стали підставою для розгляду в суді позову ОСОБА_1 впродовж чотирьох років, від волі позивача не залежали. Також вбачається, що позивач по справі не припиняла цікавитися її подальшим розглядом та добросовісно виконувала процесуальні обов'язки.

На вказані норми матеріального права та обставини справи не звернув уваги суд першої інстанції і дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та наданим сторонами доказам, судом неправильно застосовані норми матеріального права, тому рішення суду підлягає скасуванню, а позов задоволенню.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат

В порядку ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір при зверненні до суду першої та апеляційної інстанцій.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 376, 379, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Солом'янського районного суду міста Києві від 25 жовтня 2017 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про стягнення аліментів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі 1 000 грн. щомісяця, починаючи стягнення з 27 грудня 2013 року по 15 грудня 2014 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. за звернення з позовною заявою та 267 грн. 96 коп. за подачу апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий:

Судді: