22.01.2018 Єдиний унікальний номер 205/9500/16-ц
Єдиний унікальний номер № 205/9500/16-ц
Провадження № 2/205/662/18
22 січня 2018 року м. Дніпро
Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого судді Басової Н.В., за участю секретаря судового засідання Сахончик Я.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі цивільну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів,
Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22.12.2016 року позовну заяву повернуто позивачу.
Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 13.04.2017 року ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22.12.2016 року скасовано і направлено справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05.05.2017 року провадження у справі відкрито.
У заяві від 22.01.2018 року позивач ФОП ОСОБА_1 просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.
Відповідачі ОСОБА_2 до ОСОБА_3 в судове засідання не зявились, про дату, час та місце слухання справи повідомлялись належним чином. Про причини своєї неявки суд не повідомили. Письмових заяв від них не надходило.
На підставі ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності відповідачів.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав.
Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Судом встановлено, що 12.11.2014 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (замовником) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (перевізником) було укладено договір перевезення вантажу № 0611, за умовами якого Замовник замовляє, а Перевізник зобов'язується доставити довірений йому вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу, а Замовник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату у порядку та на умовах, передбачених договором (а.с. 12-15).
Згідно п. 1.2 Договору перевезення, під кожне конкретне перевезення Замовник надає Перевізнику письмову заявку-договір, в якій вказує найменування і кількість вантажу, маршрут перевезення, місце завантаження, місце доставки вантажу, місця митного оформлення, плановану дату надання вантажу відправником, терміни доставки вантажу в місце доставки вантажу, тип транспортного засобу, дані про вантажовідправника і вантажоодержувача та іншу необхідну інформацію, що стосується організації перевезення. Заявка-договір подається не пізніше одного календарного дня до початку навантаження і готовність вантажу до перевезення. Заявка-договір має бути заповнена повністю та містити підпис та печатку Замовника.
Згідно п. 4.1 Договору перевезення, перелік надаваних послуг, а також вартість послуг Перевізника встановлюються в кожній окремій заявці та/або рахунках на оплату, що виставляються Перевізником.
Відповідно до п. 4.2, 4.3 Договору перевезення, Замовник оплачує: послуги за цим договором протягом 10 банківських днів з моменту отримання оригіналів документів, на підставі виставленого рахунку та акта виконаних робіт, якщо інше не зазначено в заявці-договорі.
18.11.2014 року ФОП ОСОБА_1 було закінчено виконання послуг перевезення вантажу за заявкою-договором на перевезення вантажу № 0611 від 12.11.2014 року на перевезення вантажу за маршрутом «м. Дніпропетровськ м. Ростов-на-Дону», між сторонами було підписано акт № 73/14 здачі-приймання виконаних робіт (а.с. 17, 20).
18.11.2014 року ФОП ОСОБА_1 було закінчено виконання послуг перевезення вантажу за заявкою-договором на перевезення вантажу № 0511 від 12.11.2014 року на перевезення вантажу за маршрутом «м. Дніпропетровськ м. Ростов-на-Дону», між сторонами було підписано Акт № 74/14 здачі-приймання виконаних робіт.
ФОП ОСОБА_3 вчинила часткову сплату за договором перевезення вантажу від 12.11.2014 року: 10.02.2015 року в сумі 5000 грн. оплата за послуги згідно рахунку № 74/14 від 18.11.2014 року; 20.02.2015 року в сумі 6000 грн. оплата за послуги згідно рахунку № 74/14 від 18.11.2014 року; 15.04.2015 року в сумі 2500 грн. оплата за послуги згідно рахунку № 74/14 від 18.11.2014 року; 08.05.2015 року в сумі 2000 грн. оплата за послуги згідно рахунку № 74/14 від 18.11.2014 року та рахунку № 73/14 від 18.11.2014 року.
18.09.2015 року ОСОБА_3 припинила свою діяльність як Фізична особа-підприємець, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців № НОМЕР_2 проведено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_3 станом на 15.07.2016 року (а.с. 24-25).
Так, згідно зі ст. 609 ЦК України зобов'язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов'язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов'язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.
Проте до підприємницької діяльності фізичних осіб згідно зі ст. 51 ЦК України застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.
Частиною 3 статті 46 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» передбачено, що фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця.
Відповідно до ст. 52 ЦК України фізична особа-підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення. Фізична особа-підприємець, яка перебуває у шлюбі, відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм особистим майном і часткою у праві спільної сумісної власності подружжя, яка належатиме їй при поділі цього майна.
Відповідно до ст. ст. 51, 52, 598-609 ЦК України, 47-49 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», однією із особливостей підстав припинення зобов'язань для фізичної особи-підприємця є те, що у випадку припинення суб'єкта підприємницької діяльності фізичної особи (виключення з реєстру суб'єктів підприємницької діяльності) її зобов'язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа-підприємець відповідає за своїми зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.
Зі змісту зазначених норм вбачається, що основне зобов'язання за договором не припинилося, тому є підстави для стягнення існуючої заборгованості.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 04.12.2013 року№ 6-125цс13.
Частиною 1 статті 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.
Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).
До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.
Згідно ст. 174 ГК України, господарські зобов'язання виникають, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.
Правове регулювання відносин з перевезення вантажу закріплено в главі 64 ЦК України та в главі 32 ГК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 307 ГК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.
Згідно ч. 1 ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.
Відповідно до ч. 1 ст. 929 ЦК України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.
Статтею 931 ЦК України врегульовано порядок плати за договором транспортного експедирування і визначено, що розмір плати експедиторові встановлюється договором транспортного експедирування, якщо інше не встановлено законом. Якщо розмір плати не встановлений, клієнт повинен виплатити експедитору розумну плату.
Відповідно до ч. 1 ст. 916 ЦК України за перевезення вантажу стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Якщо розмір провізної плати не визначений, стягується розумна плата.
Згідно ч. 2 ст. 12 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» клієнт зобов'язаний у порядку, передбаченому договором транспортного експедирування, сплатити належну плату експедитору, а також відшкодувати документально підтверджені витрати, понесені експедитором в інтересах клієнта в цілях виконання договору транспортного експедирування.
Відповідно до ст. 9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» факт надання послуги експедитора при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом (міжнародними товарно-транспортними накладними СМR) або комплектом документів (залізничних, автомобільних, авіаційних накладних, коносаментів тощо), які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення.
Згідно ст. ст. 930, 932 ЦК України договір транспортного експедирування укладається у письмовій формі. Розмір плати експедиторові встановлюється договором транспортного експедирування, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до вимог ст. 193 ГК України, які кореспондуються з вимогами ст. 526 ЦК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).
Згідно зі ст. ст. 610, 615 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
12.11.2014 року між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір поруки (а.с. 28).
Згідно п. 1.1. договору поруки поручитель зобовязується частково відповідати перед Кредитором за виконання всіх зобовязань ФОП ОСОБА_3, що виникли з Договору перевезення вантажу № 0611 від 12.11.2014 року, який був укладений між ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_1
Відповідно до 1.2. договору поруки у випадку порушення Боржником обов'язку за основним договором, поручитель частково відповідає перед Кредитором, розмір частки зобовязання складає 500 грн.
Згідно ст. ст. 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
Відповідно до ч. 1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.
Частиною першою статті 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.
Згідно з ч. 6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.
Згідно п. 4.6 Договору перевезення вантажу № 0611 від 12.11.2014 року, у разі порушення Замовником здійснення платежу за надані Перевізником послуги, Замовник сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми, що підлягає оплаті, за кожен день такого порушення.
Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних з простроченої суми.
3 % річних за період з 29.11.2014 року по 28.04.2015 року (1,4959 %) складає 201,95 грн., інфляційні втрати за період листопада 2014 року по травень 2015 року (38,38%) становлять 5181,30 грн.
Таким чином, аналізуючи наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що вимоги позивача законні та обґрунтовані, у звязку з чим підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд приймає до уваги те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, тому сплачений позивачем судовий збір у розмірі 551,20 грн. (а.с. 10) покладається на відповідача.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 11, 15-16, 51-52, 525-526, 530, 553-554, 599, 610, 615, 625, 909, 916, 929-932 ЦК України, ст. ст. 174, 193, 216, 230-231, 307 ГК України, ст. 46 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», ст. 9, 12 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність», ст. ст. 4, 12-13, 82, 141, ч. 2 ст. 247, 258-259, 263-266, 280, 282-284, 289, 354 ЦПК України, суд,
Позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів задовольнити.
Повний текст судового рішення складено 30 січня 2018 року.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивачем може бути подана апеляційна скарга на рішення суду, яка відповідно до пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя Н.В. Басова