Ухвала

7 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 761/26953/15-ц

провадження № 61-1242св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 та представника ОСОБА_2 - ОСОБА_5 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 29 лютого 2016 року у складі судді Осаулова А. А. та рішення апеляційного суду міста Києва від 16 червня 2016 року у складі суддів: Слюсар Т. А., Волошиної В. М., Котули Л. Г.,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до підпункту 4 пункту 1розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У серпні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів, стягнення додаткових витрат на дитину та пені за прострочення сплати аліментів.

Позовна заява мотивована тим, що рішенням суду стягнуто з ОСОБА_3 аліменти на утримання дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 29 січня 2013 року і до досягнення дітьми повноліття, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. ОСОБА_2 припинила підприємницьку діяльність з 10 липня 2014 року, яка була основним джерелом доходу, її майновий стан змінився, що є підставою для збільшення розміру аліментів. ОСОБА_3 не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, ухиляється від сплати аліментів та виконання рішення суду, у результаті чого утворилась заборгованість зі сплати аліментів. Крім того, 1 вересня 2015 року ОСОБА_6 вступив на навчання до державного вищого навчального закладу, на денну форму навчання за контрактом.

На підставі викладеного позивач просила, збільшити розмір аліментів, що стягуються з відповідача на користь ОСОБА_2 на утримання дітей з 1/4 частини до 1/2 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 29 січня 2013 року і до досягнення дітьми повноліття, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; стягнути з ОСОБА_3 пеню за прострочення сплати аліментів, в розмірі 63 072 грн 93 коп. та додаткові витрати в розмірі 11310 грн на утримання сина ОСОБА_6

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 29 лютого 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання: сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/2 частини усіх видів доходів (заробітків) щомісячно, починаючи з 5 вересня 2015 року до досягнення ними повноліття, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку щомісяця.

Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ніхто з батьків не звернеться до суду з позовом про визначення розміру аліментів на іншу дитину - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, ухвалено стягувати аліменти за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 додаткові витрати на навчання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1 487 грн 50 коп., а саме у розмірі половини від оплаченої суми за 1-й курс навчання (2015 - 2016 роки) ним в Київському транспортно-економічному коледжі Національного транспортного університету.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 пеню (неустойку) за несплату аліментів на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, за період з 29 січня 2013 року по 4 жовтня 2013 року в розмірі 1 778 грн 70 коп.

Решту позовних вимог залишено без задоволення.

Рішення в частині стягнення аліментів допущено до негайного виконання в межах сплати суми за один місяць.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 487 грн 20 коп.

Рішення районного суду мотивоване тим, що враховуючи вік дітей, рівень доходу позивача та відповідача, зважаючи на встановлений законодавством розмір прожиткового мінімуму на дітей віком до 18 років та мінімальний розмір аліментів, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог щодо збільшення розміру аліментів, що стягуються з відповідача на утримання малолітніх дітей. Крім того, відповідачу було відомо про стягнення з останнього аліментів на дітей та про наявну заборгованість по аліментам, разом з тим, відповідач не вчинив жодних дій для погашення боргу. Рішення суду в добровільному порядку не виконує. Враховуючи вказане, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача пені (неустойки) за несплату аліментів на утримання сина та доньки в розмірі, що розрахований державним виконавцем із суми боргу згідно з частою четвертою статті 195 СК України. Щодо вимог про стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину, суд виходив з того, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, зобов'язаний брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами, тому наявні правові підстави для стягнення з відповідача додаткових витрат на навчання сина у розмірі половини від оплаченої суми за 1-й курс навчання в Київському транспортно-економічному коледжі Національного транспортного університету.

Рішенням апеляційного міста Києва від 16 червня 2016 року рішення Шевченківського районного суду міста Києві від 29 лютого 2016 року в частині вирішення вимог про стягнення аліментів та пені змінено, викладено резолютивну частину в цій частині вирішення позовних вимог в наступній редакції:

«Стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання: сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/3 частини з усіх видів доходу (заробітку), щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку і до досягнення повноліття сином ОСОБА_8, а в подальшому - по 1/6 частині щомісяця і до досягнення повноліття донькою ОСОБА_7, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 пеню (неустойку) у зв'язку із заборгованістю, яка утворилась зі сплати аліментів, у сумі 1 889 грн 20 коп.».

У решті рішення суду залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що районний суд не навів розрахунків, на підставі яких визначив суму пені та не звернув увагу на те, що державним виконавцем не було враховано в суму заборгованості аліменти на дохід, отриманий боржником від підприємницької діяльності. Стягуючи суму пені 1889 грн 20 коп., апеляційний суд застосував висновки щодо визначення розміру пені у зв'язку із несплатою аліментів, які містяться у постанові Верховного Суду України від 1 липня 2015 року у справі № 6-94цс15. Залишаючи рішення місцевого суду без змін в іншій частині, апеляційний суд зазначив, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом збільшено за рішенням суду одержувачем аліментів у разі зміни матеріального стану, тому з урахуванням обставин справи, є обґрунтованим висновок районного суду про наявність правових підстав до збільшення розміру аліментів.

У касаційній скарзі, поданій у липні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що пеня має обчислюватися виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, що узгоджується із висновками викладеними у постанові Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року у справі № 6-81цс13.

У касаційній скарзі, поданій у липні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_5 просить змінити рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог повністю в частині стягнення додаткових витрат, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не врахували положення статті 185 СК України та стягнули з ОСОБА_3 лише частину додаткових витрат на навчання сина, замість передбачених витрат у повному розмірі плати за навчання, оскільки за умовами договору плата за навчання підлягає внесенню наперед.

15 січня 2018 року цивільну справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 7 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати (об'єднаної палати), передає справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо така колегія або палата (об'єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду України.

Предметом спору у справі, яка переглядається, є, зокрема, стягнення пені за прострочення сплати аліментів відповідно до вимог статті 196 СК України. Правові висновки щодо застосування статті 196 СК України висловлені у постановах Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року № 6-81цс13, від 1 жовтня 2014 року № 6-149цс14, від 1 липня 2015 року № 94цс15, від 25 листопада 2015 року № 6-2022цс15, від 16 березня 2016 року № 6-300цс16, від 2 листопада 2016 року № 6-1554цс16.

Ухвалою Верховного Суду від 23 січня 2018 року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу № 572/1762/15-ц за позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_11 про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, заборгованості по аліментах, пені за прострочення сплати аліментів, оскільки колегія суддів вирішила відступити від висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у раніше ухвалених рішеннях Верховного Суду України (постанови Верховного Суду України 1 липня 2015 року в справі № 6-94цс15, від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, від 2 листопада 2016 року № 6-1554цс16).

У пункті 10 частини першої статті 252 ЦПК України встановлено, що у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об'єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі. Відповідно до пункту 10 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини цього Кодексу до закінчення перегляду в касаційному порядку.

Таким чином, оскільки справа № 572/1762/15-ц передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у справі № 761/26953/15-ц.

Керуючись статтями 252, 253, 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

У Х В А Л И В :

Касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів, стягнення додаткових витрат на дитину та пені за прострочення сплати аліментів зупинити до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 572/1762/15-ц.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді С. Ю. Мартєв

В. В. Пророк

І. М. Фаловська

С. П. Штелик