Справа № 452/2417/17 Головуючий у 1 інстанції: Карнасевич Г.І.
Провадження № 22-ц/783/6838/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Ванівського О.М., Павлишина О.Ф.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу судді Самбірського міськрайонного суду Львівської області Карнасевич Г.І. від 09 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до КП СМР ЖЕК, Самбірського міськвиконкому про привласнення, продаж-купівлю колективного майна та службову недбалість, -

в с т а н о в и л а :

ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 09 жовтня 2017 року заяву ОСОБА_2 про відстрочку сплати судового збору по цивільній справі за його позовом до КП СМР ЖЕК про привласнення, продаж-купівлю колективного майна та службову недбалість залишено без задоволення. Позовну заяву ОСОБА_2 до КП СМР ЖЕК про привласнення, продаж-купівлю колективного майна та службову недбалість визнано неподаною та повернуто позивачу.

Вказану ухвалу оскаржив ОСОБА_2

В своїй апеляційній скарзі та заяві-доповненні до скарги просить ухвалу скасувати. Зазначає, що в ухвалі суд чотири рази «загубив» одного співвідповідача Самбірський міськвиконком. Зазначає, що доповнив заяву від 6.10.2017 року копіями пенсійного посвідчення та довідкою про розмір пенсії. Вважає, що судом вчинено нікчемний судочин.

Відповідно до ст. 368, ч.2 ст. 369 ЦПК України, розгляд справи проводився без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Із змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що суд посилаючись на ст. 82, ч. 5 ст. 119 ЦПК України, ст.8 Закону України «Про судовий збір», та повертаючи позовну заяву виходив з того, що 18 вересня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до КП СМР ЖЕК про привласнення, продаж-купівлю колективного майна та службову недбалість. Ухвалою суду від 26 вересня 2017 року позовна заява ОСОБА_2 була залишена без руху у звязку з несплатою позивачем судового збору за кожну позовну вимогу. 06 жовтня 2017 року, позивач подав до суду заяву, в якій просив суд відстрочити сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі. Дослідивши матеріали позовної заяви та заяви позивача про відстрочку сплати судового збору, суд прийшов до висновку про відмову в задоволені даної заяви, виходячи з наступного. Із заяви позивача не вбачається, що майновий стан ОСОБА_2 не дозволяє йому сплатити суму судового збору, встановлену судом, оскільки позивач не підтверджує це належними доказами. Враховуючи те, що заява ОСОБА_2 про відстрочку сплати судового збору не містить посилання на скрутне майнове становище останнього, суд прийшов до висновку про відмову в задоволені даної заяви.

Колегія суддів вважає, що такі висновки обставинам, що мають значення та вимогам закону не відповідають.

Відповідно до ч.1 та ч. 2 ст. 121 ЦПК України (в редакції чинній на момент постановлення оскаржуваної ухвали) суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали. Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначенні статтями 119 і 120 цього Кодексу, сплатить суму судового збору позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Згідно п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», позовна заява подається до суду в письмовій формі і за змістом повинна відповідати вимогам статті 119 ЦПК. У зв'язку з цим суди мають звертати особливу увагу, зокрема, на те, що у позовній заяві повинні не лише міститися позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину. Якщо заява не відповідає вимогам статей 119, 120 ЦПК або не сплачено судовий збір чи не оплачено витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, суддя відповідно до вимог статті 121 ЦПК постановляє ухвалу, в якій повинні бути зазначені конкретні підстави залишення заяви без руху, в тому числі й розмір несплачених судових витрат, і надає строк для усунення недоліків, тривалість якого визначається в кожному конкретному випадку з урахуванням характеру недоліків, реальної можливості отримання копії ухвали, яка повинна бути надіслана заявнику негайно, та їх виправлення. Якщо порушення правил статей 119, 120 ЦПК виявлені при розгляді справи, вони усуваються в ході судового розгляду або настають наслідки, передбачені пунктом 8 частини першої статті 207 ЦПК. Подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі через неподання доказів при пред'явленні позову залишати заяву без руху та повертати заявнику. У разі пред'явлення позовної заяви особами, які діють на захист прав, свобод та інтересів іншої особи (частина перша статті 45 ЦПК), у заяві повинні бути зазначені підстави для такого звернення, а їх не зазначення тягне наслідки, передбачені частинами першою і другою статті 121 ЦПК.

Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_2 подано в Самбірський міськрайонний суд Львівської області позов до КП СМР ЖЕК, Самбірського міськвиконкому, у якому він просив: скасувати рішення Самбірської міської ради протиправної приватизації нежитлових приміщень будинку та їх привласнення ЖЕКом та Самбірським хлібокомбінатом; притягнути до відповідальності бувших та нинішніх керівників (службових осіб) ЖЕКу та міськвиконкому; зобовязати службових осіб негайно усунути жахливі санітарно-епідеміологічний та техніко-травматологічний стан підвалів; відшкодувати моральну шкоду солідарно в сумі 50000 грн. для негайного ремонту фасаду та даху будинку.

У звязку з тим, що позовна заява містила недоліки, така, ухвалою судді суду першої інстанції від 26.09.2017 року була залишена без руху із наданням позивачу строку у пять днів з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків (а.с. 3). Такими суд вважав, відсутність у позовній заяві викладу обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, відсутність зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування. До матеріалів справи не долучено документу, який підтверджував би, що позивач звільнений від сплати судового збору. Крім того, позивач не долучив до заяви квитанції про сплату судового збору в розмірі 640 грн. за кожну позовну вимогу, а також відсутні копії документів, які додаються при подачі позовної заяви.

Із змісту оскаржувуваної ухвали вбачається, що позовна заява була повернута через не усунення одного із недоліків позовної заяви, про які йшлося в ухвалі про залишення без руху, а саме, у звязку із несплатою судового збору за кожну вимогу. Крім цього, суд вказує в ухвалі про вирішення заяви позивача про відстрочку сплати судового збору та залишення такої без задоволення.

Колегія суддів вважає такі висновки суду помилковими.

Так, по-перше, як вказано вище в нормах процесуального закону та їх розясненнях Верховним Судом України, в ухвалі про залишення позовної заяви без руху повинні бути вказані судом конкретні підстави, що слугували підставою (підставами) для залишення заяви без руху, зокрема, у випадку несплати (неналежної) сплати позивачем судового збору повинна бути вказана конкретна необхідна до сплати сума судового збору. Однак, в ухвалі від 26.09.2017 року про залишення позовної заяви без руху не було зазначено конкретної суми судового збору, яка підлягала сплаті при поданні позовної заяви. Натомість, судом зазначено, що позивач не долучив до заяви квитанції про сплату судового збору в розмірі 640 грн. за кожну позовну вимогу.

Зважаючи на те, що у позовній заяві було заявлено чотири немайнові вимоги судовий збір за подання такої повинен становити 2560 грн., тобто по 640 грн. за кожну із вимог (п.п.2 п.1 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»).

Вказана сума, необхідного до сплати судового збору повинна була б бути вказана судом в ухвалі про залишення заяви без руху із зазначенням порядку сплати такого (банківські реквізити) та подання доказів сплати суду у визначений судом строк.

Вказаного судом здійснено не було, що свідчить про нечіткість викладення судом недоліків позовної заяви та порядку їх усунення, неможливість для позивача у повній мірі без додаткового зясування (консультування) визначити необхідні для подальшого руху справи заходи та відповідно вказане не може не впливати на можливість позивача належно виконати вимоги ухвали суду у визначений судом строк.

Тобто, слід вважати, що позовна заява була правильно залишена без руху у звязку із несплатою, необхідного до сплати судового збору при поданні позовної заяви, однак нечіткість вимог ухвали вказує на неможливість однозначно, належним чином їх виконати у вказаний судом строк.

На виконання вимог ухвали суду в цій частині вимог позивачем було подано письмову заяву, у якій позивач заявив клопотання про звільнення його від сплати судового збору, у якому він, мотивовано виклав свою позицію щодо неможливості сплати судового збору.

Однак вказане клопотання судом не було вирішено.

Натомість, судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі вирішено заяву ОСОБА_2 про відстрочку сплати судового збору. Однак, така заява позивача в матеріалах справи відсутня та даних про її подання до суду немає.

За змістом ст. 82 ЦПК України та ст. 8 Закону України «Про судовий збір» (в редакції чинній на момент постановлення оскаржуваної ухвали), сплата судового збору за звернення до суду може бути відстрочена, розстрочена, крім цього розмірнеобхідного до сплати судового збору може бути зменшено або особу, що звернулась до суду може бути звільнено від його сплати.

Відповідно до змісту ст. 27 ЦПК України (в редакції чинній на момент постановлення оскаржуваної ухвали) особи, що беруть участь у справі мають право заявляти клопотання.

Відповідно до змісту ст. 168 ЦПК України (в редакції чинній на момент постановлення оскаржуваної ухвали) заяви і клопотання осіб, які беруть участь у справі, розглядаються судом після того, як буде заслухана думка решти присутніх у судовому засіданні осіб, які беруть участь у справі, про що постановляється ухвала.

Також, відповідно до ч.2 ст. 208 ЦПК України (в редакції чинній на момент постановлення оскаржуваної ухвали) питання, пов'язані з рухом справи в суді першої інстанції, клопотання та заяви осіб, які беруть участь у справі, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення або закриття провадження у справі, залишення заяви без розгляду, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом шляхом постановлення ухвал.

Також, згідно змісту п. 22 Постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» клопотання осіб, які беруть участь у справі, з питань, пов'язаних з розглядом справи, суд вирішує негайно. Відкладення вирішення клопотань не допускається.

Згідно п. 32 цієї ж Постанови відповідно до вимог частини другої статті 208 ЦПК всі питання, пов'язані з рухом справи в суді першої інстанції, клопотання та заяви осіб, які беруть участь у справі, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення або закриття провадження у справі, залишення заяви без розгляду у випадках, установлених цим Кодексом, суд має вирішувати шляхом постановлення ухвал, які залежно від характеру і складності питання, що ними вирішуються, оформляються або окремим процесуальним документом, постановленим у нарадчій кімнаті, або проголошуються усно в судовому засіданні із занесенням до журналу судового засідання і мають відповідати за змістом статті 210 ЦПК та окремим вимогам з цього приводу, що містяться в інших нормах ЦПК.

Як вбачається із змісту оскаржуваної ухвали та матеріалів справи, судом не вирішено клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору в порушення вказаних вимог закону та позивача про вирішення такого не повідомлено.

На, думку колегії суддів, таке клопотання судом повинно було бути вирішеним в той чи інший спосіб з врахуванням вимог закону, зокрема, згаданих ст. 82 ЦПК України, ст. 8 Закону України «Про судовий збір» (в редакції чинній на момент постановлення оскаржуваної ухвали) та наявних у матеріалах справи даних, що стосується вирішення такого, а також про вирішення такого повинен був бути повідомлений позивач, який слід вважати добросовісно розраховував на вирішення його клопотання. До вирішення такого клопотання та повідомлення про таке вирішення позивача з наданням йому можливості спрогнозувати дії суду та свої дії у випадку незадоволення такого, суд не вправі був вирішувати питання про повернення позовної заяви, оскільки це слід вважати передчасним.

Зважаючи на вказане слід вважати, що оскаржувана ухвала постановлена передчасно, з порушенням порядку встановленого для вирішення таких питань та підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

При цьому таке питання повинне бути вирішене із суворим дотриманням судом першої інстанції вимог закону, зокрема, і вказаних вище, а також і з врахуванням поданого клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору (а.с. 6). Крім цього, при вирішенні питання про відкриття провадження у справі, що стосується необхідності сплати судового збору, суду слід зважити і на докази в матеріалах справи, що стосуються матеріального стану особи позивача, а саме довідку про розмір пенсії позивача, який є особою пенсійного віку, з якої вбачається, що розмір такої становить менше розміру прожиткового мінімуму на одну особу у відповідний період отримання такої; медичні довідки, які вказують на ряд захворювань позивача та свідчать про необхідність понесення витрат на лікування, а також необхідність у нього соціальної допомоги вдома (а.с. 10 зв., 17).

Враховуючи вказане доводи апеляційної скарги слід вважати підставними, а саму скаргу такою, що підлягає до задоволення, оскаржувану ж ухвалу суду слід скасувати з направленням справи до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Крім цього, зважаючи на те, ОСОБА_2 є особою пенсійного віку; розмір його доходу (пенсія) становить менше прожиткового мінімуму на одну особу; ряд захворювань позивача, що свідчать про необхідність понесення витрат на лікування, а також необхідність у нього соціальної допомоги вдома (Довідка Самбірського обєднаного управління ПФУ №374 від 12.10.2017р., Витяг з протоколу ЛКК №202 Поліклініки Самбірської центральної районної лікарні від 27.10.2017 року, Картка медичного огляду одинокого непрацездатного громадянина від 14.11.2017 року), що свідчить про його скрутний матеріальний стан, колегія суддів вважає за можливе звільнити ОСОБА_2 від сплати судового збору за подання апеляційної скарги, сплату якого було відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.

Керуючись ст.ст. 7, 367, 368, 374 ч.1 п. 6, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 09 жовтня 2017 року скасувати.

Справу направити до Самбірського міськрайонного суду Львівської області для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Звільнити ОСОБА_2 від сплати судового збору у розмірі 320 грн. за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 20.02.2018 року.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді : О.М. Ванівський

ОСОБА_3