Провадження № 2/263/226/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2018 року м. Маріуполь

Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Кияна Д.В.,

при секретарі Коростовцевій Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Перша Маріупольська державна нотаріальна контора про скасування арешту майна,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2О, третя особа Перша Маріупольська державна нотаріальна контора про зняття заборони відчуження обєкта нерухомого майна. На обґрунтування вимог позивач посилалася на те, що позивач є спадкоємцем після смерті матері - ОСОБА_3, яка померла 14 січня 2017 року. Після смерті ОСОБА_3 залишилось спадкове майно, а саме квартира АДРЕСА_1. На зазначену квартиру Першою Маріупольською державною нотаріальною конторою 04 листопада 1996 року на підставі договору довічного утримання №9-5099, укладеного 04 листопада 1995 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 Рішенням Жовтневого районного суду Донецької області від 26 липня 2001 року №2-3927/2001 договір довічного утримання був визнаний недійсним. Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 26 жовтня 2001 року, а також ухвалою колегії суддів судової палати по цивільним справам Верховного Суду України від 15 лютого 2002 року зазначене рішення залишено без змін. 11 вересня 2017 року позивач звернувся до Першої Маріупольської державної нотаріальної контори про зняття заборони відчуження, однак було відмовлено, оскільки сторони по договору довічного утримання до нотаріальної контори у безспірному порядку не звертались, а також рішення суд про зняття заборони не надали, будь-яких відміток про розірвання договору у Реєстрі для реєстрації заборон відчуження обєктів нерухомого майна не міститься. Оскільки заборона відчуження досі не знята, що є перешкодою ОСОБА_1 для успадкування квартири, тому просить суд зняти заборону відчуження з квартири АДРЕСА_1, накладеного Першою Маріупольською державною нотаріальною конторою 04 листопада 1995 року на підставі договору довічного утримання №9-5099, укладеного 04 листопада 1995 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2

Відповідно до пункту 9 розділу ХІІІ Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України, в редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, провадження в цивільних справах здійснюються відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У звязку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року, в редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 15 вересня 2017 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 23 лютого 2018 року вирішено провести заочний розгляд справи.

Представник позивача надала до суду заяву в якій просив розглянути справу за її відсутності та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, у разі відсутності у судовому засідання відповідача, не заперечувала проти заочного розгляду справи.

Представник Першої Маріупольської державної нотаріальної контори у судове засідання не зявився з невідомих суду причин, надавши письмові пояснення на адресу суду, відповідно яких Першою Маріупольською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу №104/2017 після смерті ОСОБА_3, померлої 14 січня 2017 року. До складу спадщини входить квартира АДРЕСА_1. Свідоцтво про право на спадщину спадкоємцю не видано, оскільки наявне обтяження, зареєстроване у Єдиному реєстрі заборон відчужень обєктів нерухомого майна. Накладення заборони відбулось на підставі договору довічного утримання №9-5099, укладеного 04 листопада 1995 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Маріупольської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 У даному випадку нотаріус знімає заборону відчуження майна при розірванні договору за згодою сторін або за рішенням суду про визнання договору довічного утримання недійсним та про скасування запису №2236675 про обтяження щодо вказаної квартири, зареєстрованого у Єдиному реєстрі заборон відчужень обєктів нерухомого майна. Рішенням Жовтневого районного суду Донецької області від 26 липня 2001 року №2-3927/2001 договір довічного утримання був визнаний недійсним, але при ухваленні рішення не вирішено питання про скасування запису про обтяження щодо накладеної заборони відчуження, власником якої значиться ОСОБА_2, що міститься у Державному реєстрі речових прав та зареєстровано за №2236675 у Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна, який є архівною складовою Державного реєстру прав. На цей час архівні справи, що були підставою для реєстрації обтяжень за період 1981-1995 роки на цей час списані та знищені. Архівні книги та журнали для реєстрації заборон, а також усі документи, на підставі яких вчилися нотаріальні дії, в тому числі договори довічного утримання за період 1943-2001 роки, включно, були передані до Донецького обласного державного нотаріального архіву для подальшого їх зберігання та залишились в архівосховищах у місті Донецьку, територія якого на цей час непідконтрольна Україні. Розгляд справи просить проводити за відсутності її представника.

Відповідач у судове засідання не зявився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у звязку з розглядом справи за відсутності учасників справи.

Суд, дослідивши письмові докази по справі вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, згідно зі свідоцтвом про смерть серії І-НО №892690, виданого Центральним районним у місті Маріуполя відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, померла 14 січня 2017 року, про що 16 січня 2017 року зроблений актовий запис №140.

Згідно зі свідоцтвом про народження серії VII-УР №0049693, виданого 19 серпня 1995 року ОСОБА_1 народився 12 грудня 1960 року, батьками зазначені: ОСОБА_6, ОСОБА_3, про що 26 грудня 1960 року зроблений актовий запис №1027.

Щодо права позивача на звернення до суду з цим позовом, то суд виходить з наступного.

Згідно з Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру №48513686 від 24 липня 2017 року, 21 лютого 2017 року після смерті ОСОБА_3, померлої 14 січня 2017 року Першою маріупольською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу за №60269606.

Згідно з відповіддю від 11 вересня 2017 року №2747/01-16 Першої маріупольської державної нотаріальної контори на звернення ОСОБА_1 вбачається, що накладення заборони відбулось на підставі договору довічного утримання №9-5099, укладеного 04 листопада 1995 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Маріупольської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 У даному випадку нотаріус знімає заборону відчуження майна при розірванні договору за згодою сторін або за рішенням суду про визнання договору довічного утримання недійсним та про скасування запису №2236675 про обтяження щодо вказаної квартири, зареєстрованого у Єдиному реєстрі заборон відчужень обєктів нерухомого майна. Оскільки заборона відчуження мала бути знята на підставі та на виконання рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 26 липня 2001 року, однак вказане питання судом не вирішено. Зняття заборони за договором довічного утримання та внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про припинення заборони та внесення відмітки про погашення запису за даними Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна слід вирішувати в судовому порядку.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на обєкти нерухомості, в тому числі квартиру, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України, в редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Системний аналіз наведених норм права, а також та обставина, що позивач у передбачені законом строки звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, дають підстави для висновку про наявність у позивача як спадкоємця за законом права на звернення до суду із позовом про скасування арешту, оскільки таке право перейшло до позивача як спадкоємця з моменту відкриття спадщини, і не може бути підставою для відмови від права на звернення до суду за захистом.

Щодо вимог, які у справі є предметом спору, то суд виходить із наступного.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Позов про зняття арешту з майна може бути предявлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Згідно з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна №92663772 від 24 липня 2017 року на квартиру АДРЕСА_1 накладена заборона (архівний запис), реєстраційний номер обтяження №2236675, підстава обтяження договір утримання №9-5099, укладеного 04 листопада 1996 року, власник ОСОБА_2

07 травня 1998 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладено договір дарування квартири АДРЕСА_1, загальною площею 45,2 кв.м, жилою площею 28,1 кв.м, яка належить ОСОБА_4 на підставі реєстраційного посвідчення, яке видане Маріупольським бюро технічної інвентаризації 02 квітня 1992 року за №35500, який був посвідчений державним нотаріусом Першої маріупольської державної нотаріальної контори ОСОБА_7

Згідно з довідкою від 21 лютого 2017 року, виданою Маріупольським бюро технічної інвентаризації за ОСОБА_3 зареєстрована квартира ІНФОРМАЦІЯ_2, на підставі договору дарування №5-1335 від 07 травня 1998 року.

04 листопада 1995 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 був укладений договір довічного утримання, який зареєстрований у реєстрі за №9-5099 та 04 листопада 1995 року накладено заборону на квартиру АДРЕСА_1 до припинення договору довічного утримання.

Згідно з рішенням Жовтневого районного суду Донецької області від 26 липня 2001 року №2-3927/2001 у позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування квартири АДРЕСА_1, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 7 травня 1998 року, посвідченого Першою маріупольською нотаріальною конторою відмовлено, зустрічний позов ОСОБА_3 задоволений та визнано договір довічного утримання від 04 листопада 1995 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, посвідчений Першою маріупольською нотаріальною конторою, зареєстрований у реєстрі за №9-5099 недійсним.

Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 26 жовтня 2001 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено, рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 26 липня 2001 року залишено без змін.

Ухвалою колегії суддів судової палати з цивільних справ Верховного Суду України від 15 лютого 2002 року в задоволенні касаційної скарги ОСОБА_2 відмовлено.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Отже, за установлених судом обставин, суд вважає, що на теперішній час у позивача як спадкоємця наявні обмеження у здійсненні свого права, зокрема, отримання майна за спадщиною, користування та розпорядження ним, ОСОБА_1 як спадкоємець наділений усіма правами спадкодавця щодо захисту, у тому числі і тими, які передбачені ст. ст. 319, 321, 391 ЦК України, в звязку з чим суд дійшов висновку, що її вимоги ґрунтуються саме на його праві на арештоване майно, тому підлягають розгляду за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 319, 321, 391, 1268, 1218, ЦК України, ст. ст. 3, 4, 12, 13, 7681, 89, 247, 263265, 280 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Перша Маріупольська державна нотаріальна контора про скасування арешту майна задовольнити.

Скасувати арешт з квартири №70, яка розташована за адресою: проспект Будівельників, будинок №109, місто Маріуполь, Донецька область, накладений Першою маріупольською державною нотаріальною конторою 04 листопада 1996 року, на підставі договору довічного утримання №9-5099, укладеного 04 листопада 1995 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем безпосередньо до апеляційного суду Донецької області або через Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Із повним текстом рішення суду можна ознайомитися у Єдиному державному реєстрі судових рішень за адресою: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Відомості про учасників справи:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_1, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, місто Запоріжжя, Запорізька область, паспорт серії СА №600396.

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, адреса реєстрації: АДРЕСА_2, місто Маріуполь, Донецька область.

Перша маріупольська державна нотаріальна контора, юридична адреса: проспект Металургів, 21, м. Маріуполь, Донецька області, , засоби звязку: (0629) 33 41 96.

Суддя Д.В.Киян