Справа № 502/2398/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2018 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області

у складі:

головуючого судді Масленикова О. А.,

за участю секретаря судового засідання Скрипкіної А.Ю.

розглянувши в підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2

до

Шевченківської сільської ради Кілійського району Одеської області

про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на спадкове майно

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача звернувся до суду з позовом до Шевченківської сільської ради Кілійського району Одеської області про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на спадкове майно. З уточненої позовної заяви, вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_3, який на день смерті проживав в АДРЕСА_1. Після смерті спадкодавця залишилося спадщина, яка складалась на той час із 1/2 частин житлового будинку в АДРЕСА_1. Таким чином спадщину, що залишилась після смерті спадкодавця прийняли на той час, спадкоємці за законом відповідно до ст.1261 ЦК України, ОСОБА_4, 1930 року народження - дружина спадкодавця та ОСОБА_5, 1957 року народження - син спадкодавця, тобто фактично в порядку ст.1268 ч.3 ЦК України, оскільки на час відкриття спадщини проживали разом із спадкодавцем, але не оформили свої спадкових прав на належну частку спадкового майна. Відомості щодо заведення та не заведення спадкової справи після смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 позивачу невідомі. ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі.ОСОБА_5 є сином ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, 1930 року народження. Таким чином на 1/2 частину вищезазначеного житлового будинку за адресою мали право ОСОБА_4, 1930 року народження - дружина спадкодавця та ОСОБА_5, 1957 року народження, по 1/4 частини будинку. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер брат позивача ОСОБА_5, який був зареєстрований та проживав на день смерті за адресою: АДРЕСА_1. На день смерті спадкодавця, за вказаною адресою проживала та була зареєстрована, ОСОБА_4, 1930 року народження - мати спадкодавця. Після смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 залишилася спадщина, яка складається із житлового будинку за вказаною адресою. ОСОБА_4, 1930 року народження відповідно до ст.1261 ЦК України була спадкоємцем за законом, після смерті ОСОБА_5, яка спадщину прийняла фактично, в порядку ст.1268 ч.3 ЦК України, оскільки на час відкриття спадщини проживала разом із спадкодавцем. Відомості щодо заведення та не заведення спадкової справи після смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 позивачу невідомі. ІНФОРМАЦІЯ_3 померла мати позивача ОСОБА_4, яка була зареєстрована та проживала на день смерті за вищезазначеною адресою.ОСОБА_4 залишила на ім'я позивача заповіт.Позивач, ОСОБА_2 є дочкою ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3. Спадщину яка залишилася після смерті останнього спадкодавця, прийняла позивач, в порядку ст.1269 ЦК України, тобто на підставі заяви, поданої до нотаріальної контори. Так, Білгород-Дністровською міською державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа за №777/2017р. за заявою про прийняття спадщини від імені ОСОБА_2 як спадкоємця за заповітом. Позивач ОСОБА_2 відповідно до ст.1235 ЦК України є спадкоємцем за заповітом. На побудований житловий будинок в АДРЕСА_1, правовстановлюючих документів так і не було зроблено. Зазначений житловий будинок належав до складу колгоспних дворів. За життя спадкодавців так і не було виготовлено правовстановлюючих документів, що підтверджують право власності на побудований житловий будинок, акт про ведення в експлуатацію вказаного житлового будинку, також відсутній. Під час звернення до Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контри Одеської області позивачу було надано роз'яснення щодо того, що з доданих документів до нотаріальної контори право власності на вказаний житловий будинок не зареєстровано, що не можливо видати свідоцтва про право власності на спадщину, тому нотаріус радив звернуться до суду. Інших спадкоємців, які претендують на спадщину, не має.

В зв'язку з вищезазначеним представник позивача просив суд:

- встановити факт належності житлового будинку АДРЕСА_1 - ОСОБА_3, 1926 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, 1957 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4, 1930 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3;

- визнати за позивачем, ОСОБА_2 право власності на житловий будинок в АДРЕСА_1, який відповідно до характеристики будинку, господарських будівель та споруд складається з: літ.А - житловий будинок, житловою площею 27,8 кв.м., загальною площею 61,2 кв.м., господарських будівель: літ.Б - комора, літ.В - гараж, літ.Г - сарай, літ.Д - сарай, літ.Е - сарай, літ.Ж - сарай, літ.З - убиральня, 1-3,І надвірні споруди, в порядку спадкування, після смерті ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3.

Представником позивача було надано заяву, відповідно до якої він підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив розглянути справу без його участі.

Представник відповідача - Шевченківської сільської ради Кілійського району Одеської області, в судове засідання не прибув, надав заяву про згоду з позовом, відсутність зауважень та розгляд справи без його участі.

На підставі письмових заяв усіх учасників справи, в зв'язку з визнанням відповідачем позову суд за відсутності сторін ухвалює рішення про задоволення позову за наявності для того законних підстав, на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст.ст. 223, 247 ЦПК України.

Дослідивши позовну заяву, в процесі встановлення обставин справи та перевірки їх доказами, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Як вказано в свідоцтві про смерть НОМЕР_2, виданого Виконкомом Шевченківської сільської ради Кілійського району Одеської області, актовий запис № 83, ОСОБА_3, помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до довідки виданої Шевченківською сільською радою № 3652/02.01.23 від 02.11.2017 р. ОСОБА_3, 1926 р.н. та померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 був зареєстрований та проживав на день смерті за адресою: АДРЕСА_1. На день його смерті, за вказаною адресою постійно проживала та була зареєстрована його дружина, ОСОБА_4, 1930 року народження.

Шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був укладений 09.02.1956 року Виконкомом Світличанської сільської ради Варвинського району Чернігівської області, що підтверджується повторно виданим свідоцтвом про шлюб, НОМЕР_3 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кілійського районного управління юстиції в Одеській області від 28.04.2015 року, актовий запис № 06. Після реєстрації шлюбу дружині було присвоєне прізвище «ОСОБА_4».

Відповідно до свідоцтва про народження НОМЕР_8, зареєстрованого Ново - Миколаївським сіль ЗАГС Мелітопольського р., актовий запис № 26, - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6.

Як вказано в свідоцтві про смерть НОМЕР_4, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кілійського районного управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 534, ОСОБА_5, помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до довідки виданої Шевченківською сільською радою № 3650/02.01.23 від 02.11.2017 р. ОСОБА_5, 1957 р.н. та померлий ІНФОРМАЦІЯ_2. був зареєстрований та проживав на день смерті за адресою: АДРЕСА_1. На день його смерті, за вказаною адресою постійно проживала та була зареєстрована його мати, ОСОБА_4, 1930 року народження.

Як вказано в свідоцтві про смерть НОМЕР_5, виданого Кілійським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 237, ОСОБА_4, померла ІНФОРМАЦІЯ_4.

Відповідно до довідки виданої Шевченківською сільською радою № 3651/02.01.23 від 02.11.2017 р. ОСОБА_4, 1930 р.н. та померла ІНФОРМАЦІЯ_4. була зареєстрована та проживала на день смерті одна за адресою: АДРЕСА_1. Від імені ОСОБА_4, складено заповіт на ім'я ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_7.

З заповіту від 27.04.2015 року посвідченого секретарем виконавчого комітету Шевченківської сільської ради Кілійського району Одеської області, ОСОБА_4 на випадок своє смерті заповідала ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_7 в рівних доляхвсе її майно, де б воно не знаходилося із чого б воно не складалося та взагалі все те, на що вона за законом матиме право та на що буде їй належати на момент смерті.

Відповідно до свідоцтва про народження НОМЕР_6, зареєстрованого Шевченківським сіль ЗАГС Кілійського району Одеської області, актовий запис № 9, - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є батьками ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_9.

Шлюб між ОСОБА_9, 1958 р.н. та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_11 був укладений 29.09.1980 року Зарянською сільською Радою Саратського райбюро ЗАГС, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, НОМЕР_7, актовий запис № 42. Після реєстрації шлюбу дружині було присвоєне прізвище «ОСОБА_2».

Відповідно до довідки виконкому Шевченківської сільської ради Кілійського району Одеської області № 2028/02.01.23 від 30 листопада 2015 року житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1, належав до складу колгоспних дворів, згідно записів погосподарської книги за 1991 рік. Станом на 16 квітня 1991 року до складу колгоспного двору входили: ОСОБА_3, 1926 року народження, - голова колгоспного двору, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, 1930 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 член колгоспного двору.

Згідно технічного паспорту, складеного комунальним підприємством Кілійської районної ради «Районне бюро технічної інвентаризації» 28.10.2015 р., житловий будинок по АДРЕСА_1складається з: літ. А - житловий будинок, житловою площею 27,8 кв.м., загальною площею 61,2 кв.м., господарських будівель: літ. Б - комора, літ. В - гараж, літ. Г - сарай, літ. Д - сарай, літ. Е - сарай, літ. Ж - сарай, літ. З - убиральня, №1-3,І - надвірні споруди.

Як вбачається з інформаційного листа від 31.10.2017 р. № 2610/02-14, Білгород-Дністровська міська державна нотаріальна контора Одеської області на підставі звернення ОСОБА_2 щодо оформлення спадщини після смерті ОСОБА_4 роз'яснила, що з доданих документів до нотаріальної контори право власності на вказаний житловий будинок не зареєстровано, що не можливо видати свідоцтва про право власності на спадщину, тому нотаріус радив звернуться до суду.

Відповідно довідки наданої Білгород-Дністровською міською державною нотаріальною конторою Одеської області № 340/01-16 від 09.02.2018 р., 27.10.2017 р. до нотаріальної контори надійшла заява від ОСОБА_7, яка зареєстрована в АДРЕСА_2 про відмову від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4.

З інформаційної довідки зі спадкового реєстру відносно спадкових справ та виданих на їх підставі свідоцтв про право на спадщину № 50815418 від 06.02.2018 р., сформованої Білгород - Дністровською міською державною нотаріальною конторою, відносно ОСОБА_3, інформація відсутня.

З інформаційної довідки зі спадкового реєстру відносно спадкових справ та виданих на їх підставі свідоцтв про право на спадщину № 50815520 від 06.02.2018 р., сформованої Білгород - Дністровською міською державною нотаріальною конторою, відносно ОСОБА_5, інформація відсутня.

З інформаційної довідки зі спадкового реєстру відносно заповітів/ спадкових договорів № 50815538 від 06.02.2018 р. сформованої Білгород-Дністровською міською державною нотаріальною конторою, відносно ОСОБА_5, інформація відсутня.

З інформаційної довідки зі спадкового реєстру відносно спадкових справ та виданих на їх підставі свідоцтв про право на спадщину № 50815578 від 06.02.2018 р., сформованої Білгород - Дністровською міською державною нотаріальною конторою, вбачається, що після смерті ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4. була заведена спадкова справа з номером у спадковому реєстрі 61445107 та номером у нотаріуса 777/2017.

Відповідно до інформаційної довідки зі спадкового реєстру відносно заповітів/спадкових договорів № 50815611 від 06.02.2018 р. сформованої Білгород - Дністровською міською державною нотаріальною конторою, заповідачем є ОСОБА_4, номер у спадковому реєстрі 58017714, дата посвідчення 27.04.2015 р., місце посвідчення Шевченківська сільська рада.

При розгляді і вирішенні справи судом застосовано наступні норми права:

У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання.

У відповідності до п. 4 прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України від 16 січня 2003 року N 435-IV, який набрав чинності з 1 січня 2004 року, даний Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР (в ред. 1963 року, що діяла до 15.04.1991 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної власності.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 123 ЦК УРСР доля члена колгоспного двору в майні двору визначається при виході його зі складу двору без утворення нового двору (виділ). Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток всіх членів двору включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону Української РСР «Про власність» майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Норма, що передбачала можливість членів сім'ї та інших осіб, які спільно ведуть трудове господарство, мати у власності, зокрема, жилі будинки і господарські споруди, також містилася у ст. 8 Закону СРСР «Про власність в СРСР» 1990 року.

Відповідно до роз'яснення Міністерства юстиції України № 19-32/319 від 21.02.2005 року, у випадку смерті власника нерухомого майна, реєстрацію якого належним чином проведено не було і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення цього майна померлому та спадкоємцю повинно вирішуватись в судовому порядку. Як вказано в листі Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 23.03.2009 року № 12/5-126, по об'єктах нерухомого майна, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття Урядом України документу, яким встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним з документів є висновок про технічний стан будівлі, що складається бюро технічної інвентаризації.

Згідно п.5 ч. 2 ст. 293, ст. 315 ЦПК України, встановлення фактів, що мають юридичне значення віднесено до компетенції суду.

Виходячи з наведеного суд вважає обґрунтованими вимоги представника позивача, щодо встановлення факту належності житлового будинку ОСОБА_3 та ОСОБА_4, як членам колишнього колгоспного двору, оскільки правовстановлюючий документ на даний будинок відсутній і вказані особи дійсно входили до складу відповідного колгоспного двору.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Як вказано в ст. 1218 ЦК до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом ycієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

Згідно ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ст. 1241 ЦК України непрацездатна вдова спадкує незалежно від змісту заповіту половину частки, яка належала б їй у разі спадкування за законом (обов'язкова частка)

Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до п.п. 4.15 п. 4 гл. 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу I цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Як зазначено в п.п 4.18 п. 4 гл. 10 розділу ІІ зазначеного Порядку за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З досліджених доказів судом встановлено, що після смерті ОСОБА_3 спадщину прийняли ОСОБА_4, ОСОБА_5 у розмірі 1/4 на кожного. За життя ОСОБА_4 склала заповіт на ім'я ОСОБА_5, ОСОБА_10, ОСОБА_7.(остання від прийняття спадщини відмовилась) Після смерті ОСОБА_5, спадщину прийняла ОСОБА_4. Зважаючи на той факт, що після смерті ОСОБА_4, ОСОБА_2 є єдиним спадкоємцем за заповітом та судом встановлено, що в зв'язку з тим, що позивач не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину, позбавлений можливості інакше ніж у судовому порядку оформити свої спадкові права, в зв'язку з чим його право на спадщину підлягає судовому захисту шляхом його визнання на підставі ст. 16 ЦК України, а позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.12, 81, 207, 259, 263-265, 315 ЦПК, ст. ст. 16, 1261,1233 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати за позивачем, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_11, РНОКПП НОМЕР_1 право власності на житловий будинок розташований в АДРЕСА_1, який відповідно до характеристики будинку, господарських будівель та споруд складається з: літ. А - житловий будинок, житловою площею 27,8 кв.м., загальною площею 61,2 кв.м., господарських будівель: літ. Б - комора, літ. В - гараж, літ. Г - сарай, літ. Д - сарай, літ. Е - сарай, літ. Ж - сарай, літ. З - убиральня, № 1-3,І надвірні споруди, в порядку спадкування, після смерті ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя Кілійського районного суду О. А. Маслеников