Номер провадження: 22-ц/785/2719/18
Номер справи місцевого суду: 2-638/2000
Головуючий у першій інстанції Чебан А.П.
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.01.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Кононенко Н.А.,

Цюри Т.В.,

за участю:

секретаря Цихиселі Л.Р.,

представника ОСОБА_3 адвоката Дукіна С.В.,

представника ОСОБА_5 ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 01 серпня 2000 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_7 (до зміни прізвища ОСОБА_7) про визнання права власності на нерухоме майно,

встановила:

Позивач ОСОБА_5 26 травня 2000 року звернулась до суду з вищеназваним позовом, посилаючись на те, що у 1993 році створено багатопрофільне приватне підприємство «Південна Лтд», де вона була співзасновником. 5 липня 1995 року підприємством згідно договору купівлі-продажу придбано частину нежилого приміщення, розташованого в м.Татарбунари по вул. Горького, 9, на підставі договору від імені всіх засновників, який укладено з ОСОБА_8 (після зміни прізвища ОСОБА_6), на ім'я якої Татарбунарською районною радою видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно.

Будівля знаходилась на балансі підприємства, яке в ході діяльності було у 1998 році визнано банкрутом через неможливість погашення боргу в сумі 13613,00 грн. при наявності у підприємства майна на суму 10515,48 грн.

Позивач ОСОБА_5 зазначила, що погасила борги підприємства, у зв'язку з чим рішенням ліквідаційної комісії основні засоби підприємства були передані їй ОСОБА_5 як кредитору.

Посилаючись на вказані обставини, ліквідацію у 1999 році БП ПП «Південна Лтд», видачу свідоцтва про право власності на нерухоме майно та реєстрацію такого за ОСОБА_8, позивач ОСОБА_5 просила визнати за нею право власності на частину нежилого приміщення, розташованого по вул. Горького, 9 в м. Татарбунари Одеської області (а.с.46).

Відповідач ОСОБА_7 (до зміни прізвища ОСОБА_8) позов визнала (а.с.62-64).

Рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 01 серпня 2000 року позов було задоволено (а.с.2-3).

Рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 23 травня 2016 року відновлено втрачене провадження у цивільній справі №2-638/2000 (а.с.90-91).

В апеляційній скарзі від 02.03.2016 року ОСОБА_3, яка не брала участі в справі, просить рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 01 серпня 2000 року скасувати, ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Неправильність рішення суду мотивовано невідповідністю висновків суду обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Так, ухвалою апеляційного суду Одеської області від 08.09.2016 року вказане судове рішення було залишено без змін (а.с.133-135).

Однак, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 жовтня 2017 року ухвала апеляційного суду Одеської області від 08.09.2016 року була скасована з направленням справи на новий апеляційний розгляд (а.с.182-184).

При цьому, у вказаній ухвалі суду касаційної інстанції зазначено, що висновки суду апеляційної інстанції є передчасними.

Крім того, суд касаційної інстанції вказав, що відповідно до ст. 291 ЦПК України, в редакції 1963 року, яка діяла до 21 червня 2001 року, передбачалося, що касаційна скарга на судове рішення (під судовим рішенням розуміється рішення суду першої інстанції) подається протягом 10 днів з наступного дня після проголошення рішення, чи з наступного дня після того, як призначено судом для ознайомлення з мотивованим рішенням.

Відповідно до п. 5 розділу 11 Перехідних положень до Закону України «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України» від 21 червня 2001 року № 2540-ІІІ рішення, які станом на 29 червня 2001 року набрали чинності, можуть бути оскаржені в касаційному порядку протягом трьох місяців.

Тобто, виходячи з викладеного, суду апеляційної інстанції належало з'ясувати, чи є рішення суду законним і обгрунтованим.

А також при відкритті апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції повинен був з'ясувати, чи підлягає рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 01 серпня 2000 року апеляційному провадженню.

З цих підстав колегія суддів зазначає наступне.

Так, як вбачається з матеріалів справи, 26 травня 2000 року позивач ОСОБА_9 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_7 про визнання права власності на частину нежилого приміщення, розташованого по АДРЕСА_1

Ухвалюючи оскаржуване рішення суду про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із встановлених у справі обставин, та фактом сплати ОСОБА_9 кредиторської заборгованості БПП «Південна Лтд», визнання позивача згідно із судовим рішенням кредитором, ліквідацію підприємства тощо.

У зв'язку з цим, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання за ОСОБА_5 права власності на нерухоме майно - нежиле приміщення, що розташоване по АДРЕСА_1 вартістю 8 290 грн 48 коп. При цьому суд взяв до уваги, що ОСОБА_5 стала кредитором БПП «Південна Лтд» та його правонаступником, підприємство ліквідовано судовим рішенням 22 листопада 1999 року, знято з обліку 16 березня 2000 року; свідоцтво про право власності на спірне нерухоме майно було видано у 1995 році та зареєстровано за ОСОБА_8, яка була керівником підприємства.

В свою чергу, відповідач ОСОБА_8, на ім'я якої зареєстровано нерухоме майно, є належним відповідачем у справі, визнала позов та рішення суду не оскаржувала.

Що стосується оскарження судового рішення ОСОБА_3, яка на час виникнення спірних правовідносин була головним бухгалтером БПП «Південна Лтд», то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 291 ЦПК України, в редакції 1963 року, яка діяла до 21 червня 2001 року, передбачалося, що касаційна скарга на судове рішення (під судовим рішенням розуміється рішення суду першої інстанції) подається протягом 10 днів з наступного дня після проголошення рішення, чи з наступного дня після того, як призначено судом для ознайомлення з мотивованим рішенням.

Тобто, до 21 червня 2001 року на рішення суду першої інстанції подавались не апеляційні скарги, а касаційні і розглядались обласними судами, як судами касаційної інстанції.

У відповідно до п. 5 розділу 11 Перехідних положень до Закону України «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України» від 21 червня 2001 року № 2540-ІІІ, рішення, які станом на 29 червня 2001 року набрали чинності, могли бути оскаржені в касаційному порядку протягом трьох місяців.

Таким чином, оскільки оскаржуване рішення суду від 01 серпня 2000 року не було оскаржено в касаційному порядку протягом трьох місяців, тобто до 21 вересня 2001 року, то особи, які брали участь у справі, а також особи, чиї права та обов'язки були порушені вказаним рішенням суду втратили право як касаційного, так і апеляційного провадження судового рішення.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції своєю ухвалою від 21.07.2016 року помилково поновив апелянту ОСОБА_3 строк на апеляційне оскарження та відкрив апеляційне провадження у справі, оскільки ОСОБА_3 втратила право апеляційного оскарження судового рішення ще 22 вересня 2001 року.

З цих підстав є необгрунтованими доводи представника апелянта ОСОБА_3 - адвоката Дукіна С.В. про те, що розгляд даної апеляційної скарги його довірителя підлягає розгляду за правилами ЦПК України, в редакції, яка набрала чинності 15.12.2017 року.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Однак, у відповідності до ч.4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

З огляду на викладене, та враховуючи, що суд апеляційної інстанції своєю ухвалою від 21.07.2016 року помилково поновив апелянту ОСОБА_3 строк на апеляційне оскарження та відкрив апеляційне провадження у справі, то у відповідності до ст. 362 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про необхідність закриття апеляційного провадження у справі, як відкритого помилково.

Керуючись ст.ст. 362, 381 - 384, 390 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Закрити апеляційне провадження у цивільній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 01 серпня 2000 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_7 (до зміни прізвища ОСОБА_8) про визнання права власності на нерухоме майно.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її постановлення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України, яким є Верховний Суд, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 29.01.2018 року.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

Н.А. Кононенко

Т.В. Цюра