Єдиний унікальний номер 725/5569/17
Номер провадження 4-с/725/35/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.01.2018 Першотравневий районний суд м.Чернівців

в складі:

головуючого судді Стоцька Л. А.

за участю секретаря: Слободян В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за скаргою Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» на рішення державного виконавця , -

ВСТАНОВИВ :

11.12.2017 року стягувач звернувся до суду зі скаргою на рішення державного виконавця.

Посилався на те, що 12.07.2010 року Першотравневим районним судом м. Чернівці було видано виконавчий документ №2-409/10, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь стягувача заборгованість за природний газ у сумі 624 грн. 06 коп. та понесені судові витрати.

Зазначений виконавчий документ востаннє було предявлено стягувачем до виконання до Чернівецького міського відділу ДВС ГТУЮ у Чернівецькій області 03.04.2017 року.

Проте 27.11.2017 року стягувачем було отримано від органу ДВС повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 15.05.2017 року разом із виконавчим листом №2-409/10 від 12.07.2010 року.

Зазначене повідомлення головним державним виконавцем було прийнято на підставі п.6 ч.4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» у звязку з тим, що у виконавчому документів не зазначено дату народження боржника.

Із вказаними діями державного виконавця стягувач не погоджується та вважає, що виконавчий документ було повернуто безпідставно.

Зокрема, скаржник вказував на те, що у державного виконавця були відсутні підстави для повернення виконавчого документа стягувачеві, оскільки він не в повній мірі використав свої повноваження, передбачені ст.18 Закону та не вжив заходів для отримання необхідної інформації, в тому числі конфіденційної.

Крім того, повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачеві було надіслано державним виконавцем до ДК «Газ України» через шість місяців після його винесення, що також призвело до порушення прав стягувача.

Просив визнати неправомірним рішення головного державного виконавця Чернівецького міського відділу ДВС ГТУЮ у Чернівецькій області ОСОБА_2 щодо повернення виконавчого листа №2-409/10, виданого 12.07.2010 року Першотравневим районним судом м.Чернівц, стягувачеві без прийняття до виконання.

Також просив визнати незаконним повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання №12617/33 від 15.05.2017 року.

Представник скаржника до суду не зявився, у поданій до суду заяві просив розглянути скаргу у його відсутності. Вимоги скарги просив задовольнити.

Представник Чернівецького міського відділу ДВС ГТУЮ в Чернівецькій області також у судове засідання не зявився. Подав до суду заяву про розгляд скарги у його відсутності. Будь-яких доказів чи матеріалів виконавчого провадження на спростування доводів, наведених у скарзі суду надано не було.

Боржник ОСОБА_1 у судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив.

Дослідивши письмові докази провадження, а також враховуючи положення ч.2 ст.450 ЦПК України, у відповідності до яких неявка учасників виконавчого провадження, не перешкоджає розгляду скарги, а також на підставі вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, суд, не здійснюючи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, приходить до наступного.

Так, відповідно до ст.447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Як вбачається з поданої до суду скарги, стягувач по виконавчому провадженню вважає, що його права були порушені, оскільки державним виконавцем не було вжито усіх передбачених Законом заходів для своєчасного виконання рішення суду та безпідставно повернуто виконавчий документ.

Як було встановлено судом, 12.07.2010 року Першотравневим районним судом м.Чернівці було видано виконавчий лист №2-409/10, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ДК «Газ України» заборгованість за природний газ у розмірі 705 грн. 23 коп. (а.с.6).

03.04.2017 року ДК «Газ України» повторно подало до Відділу державної виконавчої служби заяву про предявлення виконавчого документу до виконання (а.с.5)

В подальшому, 15.05.2017 року головним державним виконавцем було винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання на підставі п.6 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» у звязку з відсутністю у виконавчому документі дати народження боржника. (а.с.6).

Умови і прядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено положеннями Закону України «Про виконавче провадження», Цивільно-процесуальним кодексом України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Вимоги до виконавчого документа зазначені у ст.4 Закону.

Так, відповідно до положень вказаної статті у виконавчому документів, зокрема зазначається: повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, імя та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи.

Виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його предявлення, якщо: виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.

Згідно із ч. 1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" , виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобовязаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: - з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

Під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення.

Проте будь-яких доказів на підтвердження виконання зазначених вище вимог Закону та здійснення будь-яких виконавчих дій державним виконавцем суду надано не було.

При цьому суд виходить з положень ч.10 ст. 84 ЦПК України, згідно яких у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребовуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для зясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду.

Ухвалою суду від 12.12.2017 року з метою встановлення обставин справи щодо правомірності чи неправомірності дій державного виконавця судом витребовувались з Чернівецького міського відділу ДВС ГТУЮ у Чернівецькій області матеріали по поверненню виконавчого документу №2-409/10. Проте вимоги ухвали суду без поважних причини виконані не були.

Таким чином, суд приходить до висновку, що державний виконавець не виконав свій обовязок щодо ефективного, своєчасного та у повному обсязі вчинення виконавчих дій, своїми правами не скористався, що призвело до порушення прав стягувача.

Згідно положень ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Проте повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачеві було надіслано лише наприкінці листопада 2017 року, тобто через шість місяців після його винесення, чим прямо було порушено право стягувача на своєчасне отримання інформації про стан виконавчого провадження.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 7 Постанови від 26 грудня 2003р. № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» у разі визнання неправомірними рішення, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд зобов'язує їх усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює порушені права чи свободи заявника.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд при вирішенні даної скарги також керується нормами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка була ратифікована Україною 17.07.1997 року, а також розясненнями наданими Європейським судом з прав людини.

Так, рішенням Європейського суду з прав людини від 22.02.2005 року, ухваленого у справі «Шаренок проти України», було встановлено порушення ст.6 Конвенції та ст.1 протоколу 1 Конвенції. При цьому, Суд зазначив, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи трибуналі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобтоправо порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. Однак це право було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду однієї зі сторін. Тлумачення статті 6 як положення, що лише гарантує право на звернення до суду та проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуації, несумісної з принципом верховенства права, який Високі Договірні Сторони зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, виконання судового рішення має розглядатися як невід'ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6.

Також, Суд сказав на свою прецедентну практику, згідно з якою відсутність у заявника можливості домогтися виконання рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, гарантоване першим реченням частини першої статті 1 Протоколу № 1.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень і використання практики Європейського суду з прав людини» практика Європейського суду є джерелом права у національній правовій системі.

Проте, як було вставлено судом, державним виконавцем не було вжито необхідних заходів для виконання рішення суду, а отже право стягувача на мирне володіння майном було порушене.

На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку, що скарга обґрунтована та підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.18, 76-81, 353, 447, 448, 450,451ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Скаргу Дочірньої компанії «Газ України» НАК «Нафтогаз України» задовольнити.

Визнати неправомірним рішення головного державного виконавця Чернівецького міського відділу ДВС ГТУЮ у Чернівецькій області ОСОБА_2 щодо повернення виконавчого листа №2-409/10, виданого 12.07.2010 року Першотравневим районним судом м.Чернівці, стягувачеві без прийняття до виконання.

Визнати неправомірним повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання №12617/33 від 15.05.2017 року та зобовязати державного виконавця усунути допущене порушення.

Розяснити Чернівецькому міському відділу ДВС ГТУЮ в Чернівецькій області положення ст.453 ЦПК України, у відповідності до яких про виконання ухвали, постановленої за результатами розгляду скарги, відповідний орган державної виконавчої служби, приватний виконавець повідомляють суд і заявника не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці Л. А. Стоцька