П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2018 року м. Київ

Справа № 760/19027/17-ц

№ апеляційного провадження: № 22-ц/796/844/2018

Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Невідомої Т.О.,

суддів Гаращенка Д.Р., Пікуль А.А.,

секретар Лісовська А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Бабенка АндріяІгоровича в інтересах Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 16 листопада 2017 року, постановлену під головуванням судді Шереметьєвої Л.А., за скаргою Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на дії державного виконавця Солом'янського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гавриліва Андрія Володимировича у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У вересні 2017 року Бабенко А.І. в інтересах ПАТ «Родовід Банк» звернувся до суду із скаргою на дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гавриліва А.В.

На обґрунтування доводів скарги зазначав, що 06.10.2016 р. державним виконавцем Гаврилівим А.В. відкрито виконавче провадження № 52561868 з примусового виконання рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 30.09.2015 р., яким позов АТ «Родовід Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення кредитної заборгованості задоволено.

Постановою державного виконавця Гавриліва А.В. від 31.08.2017 р. повернуто виконавчий документ стягувану з тих підстав, що у боржника відсутнє майно та кошти, на які можна звернути стягнення.

Посилаючись на те, що державний виконавець, Гаврилів А.В., не вчинив всіх необхідних дій, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», зокрема, спрямованих на проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, просив суд визнати бездіяльність державного виконавця Гавриліва А.В. по виконавчому провадженню № 52561868 незаконною, скасувати постанову державного виконавця Гаврилів А.В. від 31.08.2017 р. про повернення виконавчого документа стягувачу та вирішити питання про продовження виконавчих дій в даному виконавчому провадженні.

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 16.11.2017 р. у задоволенні скарги ПАТ «Родовід Банк» на дії державного виконавця Солом'янського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гавриліва А.В. відмовлено.

Не погодившись із такою ухвалою суду, Бабенко А.І. в інтересах ПАТ «Родовід Банк» подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права, просив скасувати ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 16.11.2017 р. та постановити нову, якою задовольнити скаргу ПАТ «Родовід Банк» на дії державного виконавця.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначав, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні скарги на дії державного виконавця та не звернув уваги на доводи скаржника про те, що державний виконавець зобов'язаний здійснювати необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, проте ним, не було вжито належних заходів щодо розшуку боржника та його майна.

Скаржник, державний виконавець, інші учасники виконавчого провадження в судове засідання не з'явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

За таких підстав колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у відсутність учасників судового процесу.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 3 Розділу ХІІ (Прикінцеві та перехідні положення) Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402 - VІІІ апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Відповідно до п.п. 8,9 ч. 1 Розділу (ХІІІ Прикінцеві та перехідні положення) ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується; справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

Згідно ст. 10 Закону України "Про виконавче провадження" заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов'язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відмовляючи у задоволенні скарги на дії державного виконавця, суд першої інстанції виходив з того, що дії державного виконавця при поверненні виконавчого документа відповідали вимогам закону.

Такий висновок суду першої інстанції ґрунтується на матеріалах справи та вимогах закону.

Судом встановлено, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого Солом'янським районним судом м. Києва від 23.09.2016 р. за № 760/12134/15-ц про стягнення солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованості у сумі 104 518,88 доларів США та 1 490 839,77 грн.

Постановою державного виконавця від 06 жовтня 2016 року відкрито виконавче провадження.

Постановою від 08 серпня 2016 р. накладено арешт на майно боржника.

З метою встановлення майнового стану боржника, державним виконавцем направлялися запити до ДФС України та ПФ України з метою встановлення місця роботи боржника, а також в реєстраційні органи з метою встановлення рухомого та нерухомого майна.

З матеріалів справи вбачається, що згідно отриманих відповідей, будь-якого майна, на яке можна звернути стягнення, за боржником не зареєстровано, і дані про працевлаштування останньої також відсутні (а.с.46-59).

У зв'язку з чим постановою державного виконавця від 31.08.2017 р. виконавчий документ повернуто стягувачу з правом повторного пред'явлення протягом трьох років.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 37 ЦПК України виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

З урахуванням встановлених судом обставин, колегія суддів приходить до висновку, про вчинення державним виконавцем всіх можливих, у даному конкретному випадку, виконавчих дій, спрямованих на розшук майна боржника та встановлення його майнового стану.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 3 зазначеної статті визначено права державного виконавця, зокрема входити до приміщень боржника.

Аналізуючи зміст наведених положень закону, вчинення таких дій державним виконавцем є його правом, а не обов'язком, а відтак висновок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Скарга на дії державного виконавця, ґрунтується на тому, що державним виконавцем не вчинено дій, спрямованих на проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб.

Ураховуючи наведене, доводи апеляційної скарги, зокрема, щодо не вчинення державним виконавцем всіх належних заходів передбачених Законом України «Про виконавче провадження» не заслуговують на увагу та не підлягають апеляційному розгляду з огляду на порушення скаржником фундаментального принципу диспозитивності цивільного судочинства.

Разом з тим, колегія суддів, вважає за необхідне зазначити, що матеріали справи містять відомості, наданівідповідними державними органами, згідно запитів державного виконавця, де зазначено про відсутність у боржника земельних ділянок, будь-якого нерухомого майна, на яке можна звернути стягнення, транспортних засобів, тобто, державним виконавцем вчинено всі можливі дії на даному етапі примусового виконання рішення Солом'янського районного суду м. Києва, але вони виявилися безрезультатними.

При цьому, за правилом ч. 5 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України , колегія суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Бабенка Андрія Ігоровича в інтересах Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» залишити без задоволення.

Ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 16 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач:Т.О. Невідома

Судді:Д.Р. Гаращенко А.А. Пікуль