АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження: 22-ц/791/2090/2017 Єдиний унікальний номер справи: 766/1051/17
Головуючий в І інстанції Дорошинська В.Е.
Доповідач: Приходько Л.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого Приходько Л.А.

суддів: Бездрабко В.О.

Кузнєцової О.А.

секретар Зварич С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, в інтересах ОСОБА_3, на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 30 листопада 2017 року у справі

за позовом

ОСОБА_4, ОСОБА_5, до ОСОБА_3, ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої в наслідок дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и л а:

У січні 2017 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулись в суд з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди в наслідок дорожньо-транспортної пригоди.

29 листопада 2017 року представник ОСОБА_4 - ОСОБА_7 подала заяву про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на автомобіль «Тайота Прадо», державний реєстраційний номер НОМЕР_1. Посилаючись на те, що відповідач може розпорядитись даним транспортним засобом на власний розсуд та відчужити автомобіль на користь третіх осіб. Заява мотивована тим, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 30 листопада 2017 року заяву про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на рухоме майно, що належить ОСОБА_3, а саме автомобіль «Тойота Прадо» державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, діючи в інтересах ОСОБА_3, посилаючись на те, що оскаржувана ухвала суду є незаконною, необґрунтованою та такою, що постановлена з порушенням норм права, просив ухвалу суду скасувати у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

В судовому засіданні представник ОСОБА_3 - ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі за обставинами викладеними у скарзі. Просив оскаржувану ухвалу суду скасувати, постановити нову, якою відмовити у задоволені заяви про забезпечення позову.

Інші учасники справи в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідача, перевіривши додержання судом вимог закону, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 151 ЦПК України, в редакції чинній на час ухвалення судового рішення, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» (зі змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду № 2 від 12.06.2009 року), передбачено, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Перелік видів забезпечення позову зазначений у ст.152 ч.1 ЦПК України, в редакції чинній на час ухвалення судового рішення, проте цей перелік не є вичерпним і за наявності відповідного клопотання можуть бути застосовані і інші його види.

Частиною 3 ст. 152 ЦПК України, в редакції чинній на час ухвалення судового рішення, передбачено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову суд першої інстанції виходив з того, що позивач має намір в судовому порядку стягнути матеріальну шкоду завдану в наслідок ДТП, а тому невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Вказаного висновку суд дійшов не пересвідчившись в існуванні реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення про задоволення позову та не перевіривши відповідність та співмірність виду забезпечення позову, який просили застосувати позивачі, позовним вимогам.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої в наслідок дорожньо-транспортної пригоди та просять стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 матеріальну шкоду в розмірі 25983,36грн., з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 моральну шкоду в розмірі 5000грн., з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 моральну шкоду в розмірі 5000грн., а також з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 витрати на правову допомогу.

На виконання вимог ст. 60 ЦПК України, в редакції чинній на час вирішення судом питання про забезпечення позову, заявником не надано належних та допустимих доказів існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, а лише посилання на побоювання позивачів, що ОСОБА_3 може розпорядитися належним йому транспортним засобом та відчужити його на користь невідомих осіб.

Однак, лише самі припущення позивачів щодо можливості відчуження відповідачем належного йому майна, без надання належних та допустимих доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, не можуть бути підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.

Крім того, вартість транспортного засобу, на який заявник просить накласти арешт, значно перевищує заявлені до ОСОБА_3 позовні вимоги (стягнення матеріальної шкоди в розмірі 25983,36грн.), а тому обраний заявником вид забезпечення позову не є співмірним заявленим позовним вимогам.

Зважаючи на те, що позивачами не доведено наявність підстав, які б свідчили про існування реальної загрози невиконання або утруднення виконання можливого рішення суду у цій справі, а вид забезпечення позову, який просили застосувати позивачі, є не співмірним із заявленими позовними вимогами, колегія суддів вважає, що підстави для задоволення заяви про забезпечення позову відсутні.

За таких обставин колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, що є підставою, відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України для її скасування з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволені заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, діючого в інтересах ОСОБА_3, задовольнити.

Ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 30 листопада 2017 року скасувати та постановити нову.

У задоволені заяви адвоката ОСОБА_7, в інтересах ОСОБА_4, про забезпечення позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 26 січня 2018 року.

Головуючий Л.А. Приходько

Судді: В.О. Бездрабко

О.А. Кузнєцова