ПОСТАНОВА

Іменем України

21 лютого 2018 року м. Кропивницький

справа № 402/1173/17

провадження № 22-ц/781/248/18

Апеляційний суд Кіровоградської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Мурашка С.І. (головуючий, суддя-доповідач), Гайсюка О.В., Голованя А.М.

за участі секретаря - Діманової Н.І.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4

представник позивача - адвокат ОСОБА_5

відповідачі - ОСОБА_6, Грушківська сільська рада Благовіщенського району Кіровоградської області

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Кропивницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Грушківської сільської ради Благовіщенського району Кіровоградської області, ОСОБА_6 про визнання права власності на нерухоме майно за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Ульяновського районного суду Кіровоградської області в складі судді Ясінського Л.Ю. від 30 листопада 2017 року і

В С Т А Н О В И В :

У жовтня 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Грушківської сільської ради Благовіщенського району Кіровоградської області, ОСОБА_6 та просила визнати за нею право власності на ? частину будівлі-закусочної, яка розташована на території АДРЕСА_1, що належала ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2

Позовні вимоги мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її чоловік ОСОБА_8 і вона та їх син ОСОБА_6 є спадкоємцями першої черги.

03.04.2013 року вона подала нотаріусу заяву про відмову від прийняття спадщини, але вважає, що вона набула право власності на 1/2 частини будівлі-закусочної, оскільки це майно було спільною сумісною власністю подружжя.

Рішенням Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 30 листопада 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Суд мотивував рішення тим, що за наявності чинної відмови спадкоємця (позивача) від прийняття спадщини яку не відкликано у встановленому законодавством порядку суд немає правових підстав для визнання за таким спадкоємцем права на спадщину.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції з підстав невідповідності висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи, порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що в позовній заяві ОСОБА_4 просила визнати за нею право власності на ? частину будівлі, як її частки у спільному майні подружжя, а не в порядку спадкування після смерті її чоловіка ОСОБА_8

В судовому засіданні апеляційного суду проведеного в режимі відеоконференції з відповідачем ОСОБА_6, представник ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 підтримала апеляційну скаргу з посиланням на викладені в ній обставини.

Відповідач ОСОБА_6 заперечував проти доводів апеляційної скарги та надав до суду відзив на апеляційну скаргу.

Представник Грушківської сільської ради в судове засідання не з'явився, до суду надійшла заяву про розгляд справи без їхньої участі.

Враховуючи положення ч.2 ст.372 ЦПК України, згідно з якою неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, колегія суддів вирішила розглядати справу у відсутності представника Грушківської сільської ради.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача та відповідача ОСОБА_6, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_8 та ОСОБА_4 являлись чоловіком та дружиною, що підтверджується копією свідоцтва про одруження.

ОСОБА_8 належала будівля-закусочної, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується копією свідоцтва про право власності( а.с 6).

Відповідно до копії свідоцтва про смерть ( а.с.13) ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 помер і після його смерті відкрилась спадщина на вказану будівлю закусочної.

Спадкоємцями першої черги є його дружина (позивач у справі) та син (відповідач по справі).

Позивач звернулася до нотаріуса з заявою про відмову від прийняття спадщини і заява відкликана не була.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що за наявності чинної відмови спадкоємця (позивача) від прийняття спадщини, яку не відкликано у встановленому законодавством порядку, у суду немає правових підстав для визнання за таким спадкоємцем права на спадщину.

Відповідно до ст.213 ЦПК України (в редакції на час ухвалення рішення) рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом, а обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Матеріалами справи підтверджується, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_8 (а.с.13), якому, як приватному підприємцю, на підставі Свідоцтва про право власності, виданого 25.02.2010 року на підставі рішення виконавчого комітету Грушківської сільської ради, на праві приватної власності належала будівля закусочної, яка розташована на території АДРЕСА_1 (а.с.6).

Згідно Свідоцтва про шлюб позивач ОСОБА_4 з 07 грудня 1956 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8 (а.с.12).

03.04.2013 року позивач, як спадкоємець першої черги, подала приватному нотаріусу Ульяновського районного нотаріального округу Кіровоградської області Кримській Н.П. заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті її чоловіка ОСОБА_8 (а.с.5).

Зі змісту позовних вимог вбачається, що позивач не заперечувала, що вона як спадкоємець першої черги відмовилася від своєї частки у спадковому майні після смерті її чоловіка ОСОБА_8 і спадкове майно - ? частини будівлі закусочної успадкував їхній з спадкодавцем син.

Але позивач вважає, що оскільки право власності на будівлю закусочної набуто її чоловіком під час перебування її з спадкодавцем в зареєстрованому шлюбі, вказана будівля є спільним майном її та покійного чоловіка і її частка в майні подружжя становить ? частини.

Суд першої інстанції не визначився з характером спірних правовідносин, не звернув уваги на підстави на які вказує позивач, як на підставу для задоволення позовних вимог та не правильно визначив правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Норму статті 60 СК України застосовано правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

За приписами ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У судовому засіданні апеляційного суду відповідач ОСОБА_6 пояснив, що спірна будівля закусочної була побудована його батьком ОСОБА_8 і він також приймав участь у будівництві, а позивач ніякої участі у будівництві будівлі не приймала.

Заперечуючи проти позовних вимог відповідач не надав суду належних та допустимих доказів, що будівля закусочної була побудована за особисті кошти ОСОБА_8, не надано інших доказів, які б давали підстави визнати, що будівля закусочної була особистою власністю спадкодавця.

Оскільки доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, враховуючи, що ОСОБА_8 набув право власності на будівлю закусочної перебуваючи з 07.12.1956 року в зареєстрованому шлюбі з позивачем ОСОБА_4, суд приходить до висновку, що спірна будівля була спільною сумісною власністю подружжя, частки яких є рівними.

Таким чином, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 відкрилася спадщина на ? частину будівлі закусочної, а не на всю будівлю і позивач відмовилась лише від належної їй частки у спадковому майні в тому числі обов'язкової долі.

Даних про те, що позивач відмовилась від права власності на ? частину спірної будівлі відповідно до положень ст.347 ЦК України матеріали справи не містять.

Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

З огляду на викладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача до відповідача ОСОБА_6 підлягають задоволенню та визнанню за нею права власності на ? частину будівлі закусочної, яка розташована на території села АДРЕСА_1.

Разом з тим, позовні вимоги до Грушківської сільської ради не можуть бути задоволені, оскільки сільська рада не оспорює права власності позивача на будівлю закусочної.

Неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду, викладені у рішенні, обставинам справи, порушення норм процесуального права і неправильне застосування норми матеріального права, відповідно п.п.1,3,4 ст.376 ЦПК України є підставами для скасування рішення суду першої інстанції з ухвалення нового рішення.

Відповідно до приписів ст.141 ЦПК України з ОСОБА_6 підлягають стягненню на користь ОСОБА_4 1408 грн. судових витрат.

Керуючись ст.ст. 374,376,381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 30 листопада 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на ? частину будівлі-закусочної, яка розташована на території села АДРЕСА_1.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до Грушківської сільської ради Благовіщенського району Кіровоградської області відмовити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 1408 грн. судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 23.02.2018 року.

Головуючий суддя С.І.Мурашко

Судді: О.В.Гайсюк

А.М.Головань