АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_____________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого - судді Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Музичко С.Г.

при секретарі П'ятничук В.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 11 грудня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» про зобов'язання поновити міжкімнатну перегородку,

Справа №754/13913/16-ц
№ апеляційного провадження: №22-ц/796/1584/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Грегуль О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Рейнарт І.М.
встановила:

у листопаді 2016р. позивач звернувся до суду з позовом про зобов'язання відповідача поновити перегородку між кімнатою, площею 12,4 м2, та коридором, площею 2,6 м2, у квартирі АДРЕСА_1.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що він є наймачем двокімнатної квартири АДРЕСА_1, загальною площею 44 м2, житловою площею 29,4 м2, на підставі розпорядження Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації № 26 від 5 лютого 2014р.

Позивач стверджував, що через два місяці після відкриття провадження за його позовом про зобов'язання Деснянську районну у м. Києві державну адміністрацію в особі Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» укласти з ним окремий договір найму житлової кімнати, літ. 7, площею 14,6 м2, ОСОБА_2, яка є його колишньою дружиною, зруйнувала перегородку між кімнатою, літ. 5, площею 12,4 м2 , та коридором, літ. 6, площею 2,6 м2, в результаті чого кімната стала прохідною та самовільно захопила кімнату, літ. 7, площею 14,6 м2.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 11 грудня 2017 року у позові відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Позивач посилається на невідповідність рішення суду обставинам справи таненалежну оцінку наданих суду доказів, оскільки при зверненні з позовом він надав докази у підтвердження існування міжкімнатної перегородки та руйнування її відповідачкою.

Крім того, позивач не погоджується із встановленим судом фактом, що відповідач також являється наймачем спірної квартири, оскільки відповідно до розпорядження Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації від 5 лютого 2014р. тільки він є наймачем квартири після смерті батька ОСОБА_5.

Також позивач зазначає, що отримав квартиру у найм вже зі встановленою батьком перегородкою, правомірність встановлення якої не заперечувалась наймодавцем, та довгий час влаштовувала відповідача.

- 2 -

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та його представника, які підтримали апеляційну скаргу, пояснення відповідача та її представника, які просили залишити рішення суду без змін, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що сторони проживають та зареєстровані у двокімнатній квартирі АДРЕСА_1.

Згідно розпорядження № 26 від 5 лютого 2014р. Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації дозволено ОСОБА_1 змінити договір найму двокімнатної квартири АДРЕСА_1 у зв'язку із смертю батька ОСОБА_5 - власника особового рахунку.

Під час судового розгляду сторони не заперечували, що квартира належить до державного житлового фонду.

Відповідно до технічного паспорту на вказану квартиру, виготовленого 16 липня 2015р. Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності об'єктів нерухомого майна, квартира складається із двох житлових кімнат, площею 12,4кв.м. та 14,6кв.м. З виготовленого плану квартиру вбачається, що кімнати є ізольованими.

З наданого суду першої інстанції відповідачем планом-схемою квартири вбачається, що квартира складалася з двох суміжних кімнат, площею 14,3кв.м. та 15,1кв.м.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів правомірності встановлення перегородки між кімнатами.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду відповідає обставинам справи, наданим сторонами доказам та ґрунтується на нормах матеріального права.

З тексту розпорядження Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації № 26 від 5 лютого 2014р. вбачається, що ОСОБА_1 був наданий дозвіл на зміну договору найму на квартиру АДРЕСА_1, житловою площею 29,40кв.м.

Разом з цим, наданий позивачем технічний паспорт на квартиру, виготовлений у липні 2015р., свідчить про те, що житлова площа квартири становить 27кв.м.

Вказані обставини дають підстави для висновку, що вищезазначена квартира складалася з двох суміжних кімнат, однак у подальшому між кімнатами була влаштована перегородка, у результаті чого кімнати стали окремими.

При цьому, твердження відповідача про те, що між кімнатами були тільки жалюзі, а не перегородка, колегія суддів вважає безпідставними, так як з плану квартири, виготовленого Київським БТІ, вбачається, що між кімнатами була влаштована саме перегородка, а не встановлені жалюзі. Крім того, був перевлаштований вхід у кухню і збільшена площа коридору.

Згідно ст. 100 ЖК УРСР виконання наймачем робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребують отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення об'єкта в експлуатацію не потребується.

Виконання робіт, визначених частиною першою цієї статті, внаслідок яких змінюється площа, кількість чи склад приміщень у будинках державного чи громадського житлового фонду, допускається за письмовою згодою наймодавця (орендодавця), якщо інше не передбачено договором найму (оренди).

З технічного паспорту квартири, виготовленого у липні 2015р., та плану квартири вбачається, що у результаті влаштування перегородки між кімнатами, площа кімнати під літерою 5 зменшилася з 15,1кв.м. до 12,4кв.м., отже для виконання робіт по влаштуванню перегородки, необхідна письмова згода наймодавця. Однак, позивачем не було надано суду доказів звернення до наймодавця з приводу влаштування перегородки та надання письмової згоди для її встановлення.

Доводи апеляційної скарги про те, що перегородка була влаштована за життя батька позивача, який був власником особового рахунку та помер ІНФОРМАЦІЯ_1., суперечать розпорядженню Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від 5 лютого 2014р., згідно якого позивачу у найм була передана квартира житловою площею 29,40кв.м., а не 27кв.м.

- 3 -

Крім того, редакція ст. 100 ЖК УРСР, яка діяла до 5 квітня 2015р., передбачала, що переобладнання і перепланування жилого приміщення допускаються за згодою наймача, членів сім'ї, які проживають разом з ним, та наймодавця і з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів.

Позивачем суду не було надано доказів, що спірна перегородка була встановлена попереднім наймачем з дотриманням вимог вказаної норми.

За таких обставин, правових підстав вважати, що спірна перегородка була встановлена правомірно, не має.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, захисту у судовому порядку підлягає тільки право, яке ґрунтується на законі.

Знесення перегородки, яка була встановлена без дотримання вимог закону, не є порушенням прав позивача і не може бути захищено судом шляхом зобов'язання відповідача відновити перегородку, дозвіл на влаштування якої не було надано наймодавцем.

Доводи апеляційної скарги про те, що наймодавець з 2002р. не ставив питання про приведення квартири у попередній стан, не можуть бути підставою для задоволення позовних вимог, так як вказана бездіяльність наймодавця не свідчить про правомірність влаштування перегородки.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно з'ясовані обставини справи, оцінені надані сторонами докази, правильно застосовані норми матеріального права, тому підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги не встановлено.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду міста Києва від 11 грудня 2017 року без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: