АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
апеляційне провадження № 22-ц/796/176/2018 Доповідач Заришняк Г.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2018 року Апеляційний суд міста Києва в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Андрієнко А.М., Мараєвої Н.Є.

при секретарі -Ткаченко І.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 листопада 2017 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Український інститут проектування і розвитку інформаційно- комунікаційної інфраструктури «Діпрозв'язок» про поновлення на роботі та відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ПрАТ «Український інститут проектування і розвитку інформаційно- комунікаційної інфраструктури «Діпрозв'язок» про поновлення на та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначала, що 19.05.2015 року при постановці на облік у Шевченківському центрі зайнятості їй стало відомо про те, що її було прийнято на один день на роботу до відповідача 03.04.2015 року та звільнено за п.1 ст.40 КЗпП України в цей же день.

Позивач зазначає, що при звільненні з роботи 03.04.2015 року не було дотримано процедури звільнення за п.1 ст.40 КЗпП України - не допущено її до робочого місця, не запропоновано іншу роботу, не попереджено про звільнення за 2 місяці, що позбавило її можливості стати на облік до державного центру зайнятості.

Окрім, при її скороченні 03.04.2015 року за п.1 ст.40 КЗпП України грубо порушені її конституційні права, що призвело до морального виснаження та душевних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, вимагало додаткових зусиль для організації свого життя. Протиправна поведінка відповідача принизила її честь і гідність, а тому враховуючи зазначене позивачка просила відшкодувати їй моральну шкоду врозмірі 10 000,00 грн.

Посилаючись на викладене, з урахуванням заяви про зміну предмету позову та збільшення позовних вимог від 14 серпня 2017 року позивачка просила виплатити їй заборговану заробітну плату з 03.04.2015 року по дату винесення судового рішення згідно статті 236 КЗпП України; визнати незаконним її звільнення з роботи 03.04.2015 року за п.1 ст.40 КЗпП України; поновити її на роботі згідно чинного законодавства України в зв'язку з незаконним звільненням з роботи; зобов'язати відповідача відшкодуватиїй моральну шкоду через незаконне звільнення з роботи згідно ст.237-1 КЗпП України в розмірі 10 000,00 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 17 листопада 2017 року у позові відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким позов задовольнити.

В судове засідання суду апеляційної інстанції сторони не з»явились, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до п.8 ч.1 1 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України в реакції Закону №2147VIII від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративної-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п.3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402- VIII апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду в порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону №2147- VIII від 03 жовтня 2017 року.

Відповідно до п.8 ч.1 1 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України в реакції Закону №2147VIII від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційній суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом, що рішенням Солом»янського районного суду м.Києва від 01.08.2014 р. в задоволенні позову ОСОБА_1 до ПрАТ «Український інститут із проектування і розвитку інформаціно-комунікаційної інфраструктури «Діпрозв'язок» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкодивідмовлено, однак змінено дату звільнення позивача на 01.02.2014 р.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 02.04.2015 року частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1, визнано наказ ПрАТ «Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури «Діпрозв'язок» № 13-к від 22.01.2014 «Про звільнення ОСОБА_1.» з роботи на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штату працівників - незаконним; поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді інженера-проектувальника першої категорії відділу енергоспоруд № 55 ПрАТ «Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури «Діпрозв'язок» з 22.01.2014 року; стягнуто з ПрАТ «Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури «Діпрозв'язок» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 23.01.2014 р. по 02.04.2015 р. в розмірі 36 135 грн. 05 коп. з утриманням податків і інших обов'язкових платежів, відшкодовано моральну шкоду в розмірі 3 000 грн. В задоволенні іншої частини заявлених вимог - відмовлено. Допущено негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць.

На виконання вказаного рішення Апеляційного суду м. Києва від 02.04.2015 року, наказом відповідача №104/к від 03.04.2015 року наказ №13-к від 22.01.2014 «Про звільнення ОСОБА_1.» з роботи на підставі п.1 ч.1 ст.40 КзПП України у зв'язку зі скороченням штату працівників втратив чинність. Поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді інженера-проектувальника 1 категорії відділу енергоспоруд №55 з 22.01.2014 року. Надано вказівку бухгалтерії виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за 1 місяць, що становить 2 581,00 грн. Водночас цим наказом звільнено ОСОБА_1 з посади інженера-проектувальника 1 категорії у зв'язку зі скороченням штату за п.1 ст.40 КЗпП України, з 31 січня 2014 року.

10 квітня 2015 року видано виконавчий лист про поновлення позивачки на роботі у ПрАТ «Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури «Діпрозв'язок» на посаді інженера-проектувальника першої категорії відділу енергоспоруд №55.

Постановою державного виконавця ВДВС Солом'янського РУЮ м. Києва від 07 травня 2015 року виконавче провадження закінчено у зв'язку з фактичним виконання рішення Апеляційного суду міста Києва від 02 квітня 2015 року.

На виконання рішення Апеляційного суду м.Києва від 02.04.2015 року, 23.10.2015 року відповідач перерахував на користь позивачки 36 055,47 грн. середнього заробітку за період з 23.01.2014 року по 02.04.2015 року (включно) та 3 000,00 грн. моральної шкоди.

Окрім того, ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 15.03.2017 року (справа №760/3827/14-ц) на користь позивачки стягнуто середній заробіток за період з 03.04.2014 року по 15.03.2017 року в розмірі 60 263,45 грн. за час затримки виконання рішення Апеляційного суду м. Києва від 02.04.2015 року.

В поданій заяві про зміну предмету позову та збільшення позовних вимог позивачка ставила питання про визнання незаконним її звільнення від 03 квітня 2015 року за п.1 ст.40 КЗпП України та про поновлення її на роботі у відповідності до вимог ст. 235 КЗпП України і зобов'язання відповідача відшкодувати їй моральну шкоду в розмірі 10 000 грн., посилаючись при цьому на нові підставі, те, що на виконання рішення Апеляційного суду м. Києва від 02 квітня 2015 року наказом №104/к від 03 квітня 2015 року її було поновлено на роботі та й відразу і звільнено, на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України. При цьому на територію Товариства позивача ніхто не пропустив. Вказані дії відповідача порушують чинне трудове законодавство та й позбавили позивачку можливості своєчасно стати на облік у Державному центрі зайнятості щодо пошуку роботи та отримання матеріальної допомоги згідно посадового окладу.

Разом з тим, як видно зі справи, наказом відповідача №147 від 09.08.2017 року на виконання рішення Апеляційного суду м. Києва від 02.04.2015 року в цивільній справі №760/3827/14-ц та у зв'язку з відновленням виконавчого провадження №47223453 Солом'янського РВ ДВС м. Київ було самостійно скасовано: наказ ПрАТ «Діпрозв'язок» від 22.01.2014 року №13/к «Про звільнення» та спірний наказ від 03.05.2015 року №104/к «Про поновлення на роботі» й наказ від 26.10.2016 року №296/к «Про внесення змін до наказу №104/к від 03.04.2015 року» та поновлено ОСОБА_1 на посаді інженера-проектувальника 1 категорії відділу енергоспоруд №55 ПрАТ «Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури «Діпрозв'язок» на умовах п'ятиденного робочого тижня, з тривалістю робочого часу 40 годин на тиждень, з посадовим окладом 2 581,00 грн. на місяць з 22.01.2014 року.

Оскільки відповідачем самостійно скасовано спірний наказ від 03.05.2015 року №104/к про звільнення позивачки з роботи за п.1 ст.40 КЗпП України та поновлено її на роботі, окрім того відповідачем виплачено позивачці на підставі судових рішень середній заробіток за час вимушеного прогулу та за час затримки виконання рішення Апеляційного суду м. Києва від 02.04.2015 року, тобто порушені права позивачки поновлені відповідачем, тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Окрім того, відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України в редакції, що діяла на час ухвалення рішення суду, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 09.11.2015

року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 27 січня 2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 червня 2017 року, ОСОБА_1 відмовлено у задоволені її позову до ПрАТ «Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури «Діпрозв'язок» про поновлення на роботі, виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Вказаним рішенням було встановлено, що про існування наказу №104/к від 03 квітня 2015 року ОСОБА_1 дізналась 16 квітня 2015 року, копію наказу отримала поштою 07 травня 2015р.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатись про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня отримання копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Відповідно до ст. 234 КЗпП України, у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

Разом з тим, з даним позовом позивачка звернулась до суду лише 19 червня 2017 року, при цьому питання поновлення строку для звернення до суду нею не порушувалось й доказів поважності строку не надала.

Суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку та прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1, обґрунтовано відмовивши в позові.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не впливають на правильність постановленого рішення.

Постановлене судом рішення с відповідає вимогам матеріального та процесуального права й не може бути скасовано з підстав, викладених апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова виготовлена 02.02.2018 р.

Головуючий: Судді: