РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2018 року

м. Рівне

Справа № 569/4176/18

Провадження № 22-ц/4815/196/18

Головуючий суддя в суді 1 інстанції: Кучина Н.Г.

Рішення ухвалене в м.Рівне Рівненської області

Повне рішення складено 23 липня 2018 року

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя: Боймиструк С.В., судді: Шимківа С.С., Хилевича С.В.,

секретар судового засідання Брикса Ю.Ю.,

з участю представників сторін: адвокатів ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Рівненського міського суду від 23 липня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу, який був зареєстрований 28 серпня 1979 року в Палаці одружень Управління ЗАГС м. Москви, актовий запис № 4881.

В обґрунтування позову зазначав, що зустрів іншу жінку, з якою має намір створити сім'ю, з ОСОБА_4 більше року спільно не проживає, у них часто виникають конфлікти та непорозуміння, сім'я розпалась, існує формально, а тому просить шлюб, зареєстрований між ними 28 серпня 1979 року, розірвати.

Рішенням Рівненського міського суду від 23 липня 2018 року позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу задоволено повністю: розірвано шлюб, зареєстрований палацом одруження № 3 Управління запису актів громадянського стану Москви 28 серпня 1979 року, актовий запис № 4881 між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 сплачений ним судовий збір в розмірі 704, 80грн.

Дане рішення мотивоване тим, що сторони тривалий час не підтримують сімейних стосунків, позивач має намір створити сім'ю з іншою жінкою та категорично заперечує проти збереження шлюбу, примирення впродовж наданого судом строку не настало що підтверджує той факт, що позивач свідомо прийняв рішення про розлучення.

Вважаючи рішення про задоволення позову незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, ОСОБА_4 оскаржила його в апеляційному порядку.

В поданій апеляційній скарзі зазначила, що судом всупереч вимогам ч.1 ст.187 ЦПК України не з'ясовувалася інформація про її зареєстроване місце проживання, від якої залежала підсудність справи.

Доводила, що судом безпідставно було відхилено її клопотання про залишення позовної заяви ОСОБА_5 від 15 березня 2018 року без розгляду. Вказувала, що аналогічну заяву про розірвання шлюбу він подавав 12 березня 2018 року, однак після того, як вказана заява була розподілена автоматизованою системою судді Тимощуку О.Я., подав заяву про залишення позову без розгляду, що свідчить про спрямованість його дій на маніпуляцію автоматизованим розподілом.

Вважає, що суд на підготовчому судовому засіданні 18.04.2018 безпідставно відмовив їй у прийнятті зустрічного позову про поділ майна подружжя, хоча ці два позови є взаємопов'язаними і такими, що виникають з одних правовідносин.

Зазначала, що суд, не зважаючи на відсутність заяви позивача про розгляд справи за його відсутності та відсутність заяви про неможливість примирення між подружжям, завершив розгляд справи по суті, ігноруючи її доводи про вчиненням подружжям дій, які вказують на можливість примирення та збереження шлюбу, зокрема спільне проживання 12 та 13 липня 2018 року в Німеччині та спільне проживання на даний час за адресою : АДРЕСА_1.

Доводила, що задовольняючи позов, суд покликався на заяву ОСОБА_5 від 09 липня 2018 року, в якій він наполягав на розірванні шлюбу, однак не врахував, що станом на 23 липня 2018 року (строк, встановлений судом для примирення) позивач проживав спільно з нею, а не з іншою жінкою, в одному будинку, у них був спільний побут і господарство, і жодних доказів на підтвердження своїх позовних вимог не надав.

На підставі наведеного, просила рішення Рівненського міського суду від 23 липня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві ОСОБА_5 зазначив, що судом першої інстанції прийнято законне та обґрунтоване рішення, просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Вказував, що збереження сім'ї та спільне проживання з ОСОБА_4 неможливе: він підтримує стосунки з іншою жінкою та має намір створити з нею нову сім'ю.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами склались неприязні стосунки, вони не підтримують сімейних відносин і позивач категорично проти їх відновлення, тривалий час не ведуть спільного господарства та дійшов висновку про розірвання цього шлюбу.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи та вимогам закону.

За змістом ст. ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частинами третьою, четвертою статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з частиною другою статті 104, частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

За змістом частини третьої статті 109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Відповідно до частини першої статті 110, статті 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рішення суду у справі про розірвання шлюбу повинно відповідати вимогам статті 215 ЦПК України. У ньому, зокрема, має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім'ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС.

Встановивши, що шлюб між сторонами носить формальний характер, позивач не має наміру продовжувати подальші шлюбні відносини, збереження шлюбу суперечать його інтересам, суд першої інстанції, ураховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою (стаття 51 Конституції України), дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу.

Доводи апеляційної скарги щодо неповного з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, не заслуговують на увагу, оскільки такі твердження не підтверджені належними та допустимими доказами.

Вирішуючи спір, суд з'ясував узагальнені причини фактичного припинення шлюбу та мотиви, на підставі яких дійшов висновку про те, що збереження сім'ї є неможливим, доводи апелянта не впливають на правильність встановлених судом фактичних обставин справи та його висновків.

Таким чином, апеляційний суд доходить висновку, що судом першої інстанції були всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв'язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржене рішення слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, то судовий збір за її подання покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 23 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складено 01 листопада 2018 року.

Головуючий С.В. Боймиструк

Судді: С.В. Хилевич

С.С. Шимків