Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 314/4401/14Головуючий у 1-й інстанції Беспалько Т.Д.
Пр. № 22-ц/778/215/18Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Кочеткової І.В., Маловічко С.В.,

за участі секретаря Бєлової А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 04 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання батьківства

ВСТАНОВИВ:

У липні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду із вищезазначеним позовом, якій у подальшому декілька разів уточнювала (а.с. 9,95) та в якому остаточно просила:

- визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який народився в селі Уральське, Вільнянського району, Запорізької області, батьком дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, якого зареєстровано 08 липня 2013 року Максимівською сільською Радою Вільнянського району Запорізької області, актовий запис в Книзі реєстрації народжень № 06;

- внести зміни в актовий запис про народження ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, якого зареєстровано 08 липня 2013 року Максимівською сільською Радою Вільнянського району Запорізької області, актовий запис в Книзі реєстрації народжень № 06, а саме: зазначити батьком ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1

В обґрунтування свого позову позивач зазначала, що з відповідачем по справі вони зустрічалися з 16 років. Пізніше мала відносини відповідачем, їх відносини були відкритими. Відповідач обіцяв одружитися з нею. Про це знали батьки та друзі. Через деякий час вона завагітніла та ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася їх спільна з відповідачем дитина - син ОСОБА_4. На час народження сина позивачка та відповідач не знаходились у шлюбі, батьківство сина встановлювалось на підставі ч. 1 ст. 135 СК України та в свідоцтві про народження дитини батьківство було записано за її прізвищем та громадянством, а ім'я та по батькові сина за її вказівкою. Проте, на даний час відповідач заперечує своє батьківство та не визнає себе батьком спільного сина, відмовився подати в органи РАЦСу заяву про реєстрацію батьківства і не надає матеріальної допомоги на утримання дитини.

Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 27 лютого 2014 року (т.с. 1 а.с. 7) провадження у цій справі за вищезазначеним позовом позивача було відкрито.

Заочним рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 27 лютого 2015 року (т.с. 1 а.с. 48-49) позов позивача у цій справі було задоволено.

Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 20 жовтня 2016 року (т.с. 1 а.с. 83) вищезазначене заочне рішення суду першої інстанції у цій справі було скасовано в порядку задоволення заяви відповідача про його перегляд.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 04 липня 2017 року (т.с. 1 а.с. 189-191) позов позивача у цій справі було задоволено повністю.

Визнано ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який народився в селі Уральське, Вільнянського району, Запорізької області, батьком дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, якого зареєстровано 08 липня 2013 року Максимівською сільською Радою Вільнянського району Запорізької області, актовий запис в Книзі реєстрації народжень № 06.

Внесено зміни в актовий запис про народження ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, якого зареєстровано 08 липня 2013 року Максимівською сільською Радою Вільнянського району Запорізької області, актовий запис в Книзі реєстрації народжень № 06, а саме: зазначити батьком ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (т.с. 1 а.с. 194-200) просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відповідача відкрито (т.с. 1 а.с. 214), справу призначено до апеляційного розгляду (т.с. 1 а.с. 213) з урахуванням навантаженості судді-доповідача та колегії суддів, яка має постійний склад (в Апеляційному суді Запорізької області замість 71 судді за штатом працює 20 суддів, з яких - 13 суддів у судовій палаті з розгляду цивільних справ), а також відпустки колегії суддів та судді-доповідача у період з 14 вересня про 17 жовтня 2017 року включно (а.с. т.с. 1 232).

Позивач поштою подала апеляційному суду заперечення на вищезазначену апеляційну скаргу відповідача (т.с. 1 а.с. 234-243).

У судовому засіданні 07 грудня 2017 року апеляційним судом було розпочато розгляд цієї справи по суті: заслухано доповідь судді-доповідача, пояснення сторін та їх представників, досліджено матеріали цієї справи, в порядку ст. 10 ч. 4 ЦПК України апеляційним судом роз'яснено сторонам та зокрема відповідачу ОСОБА_2 його право заявити клопотання про проведення судової генетичної (біологічної) експертизи у цій справі (розписка відповідача т.с. 1 а.с. 246); оголошено перерву у розгляд справи в порядку задоволення клопотання відповідача та представника останнього для підготовки вказаного клопотання у письмовому вигляді.

З 15.12.2017 року набрав законної сили ЦПК України в новій редакції.

В силу вимог п. 9 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 року № 2147-VІІ, якій набрав чинності з 15.12.2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У судовому засіданні 21 грудня 2017 року в порядку задоволення клопотання сторони відповідача (т.с. 2 а.с. 1-2) у цій справі ухвалою апеляційного суду (т.с. 2 а.с. 10-11) призначено судово-медичну генетичну експертизу, проведення якої доручено експертам Дніпропетровського обласного бюро судово-медичної експертизи, на вирішення якої ставилось питання: - чи є ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, біологічним батьком дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, ?

Встановлювався строк проведення експертизи - 2 (два) місяці. Попереджались експерти про кримінальну відповідальність за ст. ст. 384, 385 КК України. Оплату послуг експертизи було покладено на ОСОБА_2 Провадження у цій справі на час проведення експертизи зупинялось.

01.03.2018 року на адресу апеляційного суду надійшов висновок експерта № 13 (т.с. 2 а.с. 23-26), за змістом якого:

1. відповідно законам успадкування в генотипі дитини присутні тільки такі алелі, які виявляються у біологічної матері та біологічного батька; молекулярно-генетичним аналізом встановлено: у дитини серед досліджених локусів не виявлено алелів умовно батьківського (не материнського) походження, як б не виявлялись у припустимого батька;

2. ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, може бути біологічним батьком дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, народженого гр. ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6; вірогідність того, що ОСОБА_2 дійсно є біологічним батьком ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, і це не є наслідком випадкового збігу генетичних ознак у осіб, що не мають родинних зв'язків, за результатами даної експертизи складає не менше 99,999999%.

Ухвалою апеляційного суду провадження у цій справі було відновлено, справу призначено до апеляційного розгляду (т.с. 2 а.с. 27).

У судове засідання 26 квітня 2018 року повідомлена належним чином апеляційним судом про час і місце розгляду цієї справи через її довірителя ОСОБА_2, представник останнього ОСОБА_6 не з'явилась, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістила, клопотань про відкладення апеляційному суду не подавала.

При вищевикладених обставинах, апеляційний суд визнав неповажною причину неявки представника відповідача у дане судове засідання і на підставі ст. 372 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, ухвалив розглядати дану справу апеляційним судом у даному судовому засіданні за відсутністю останньої за присутністю сторін - відповідача ОСОБА_2 та позивача ОСОБА_3, а також представника останньої - ОСОБА_7

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення всіх з'явившихся осіб, які беруть участь у справі, у тому числі:

-відповідача, який зазначав, що із висновком експертизи ознайомлений, додаткових пояснень та доказів не має,

-позивача та представника останньої, які просили апеляційний суд стягнути з відповідача також витрати позивача, пов'язані із проведенням експертизи, у вигляді вартості бензину А-95 у сумі 725,00 грн. (клопотання із копією фіскального чеку було подано ними апеляційному суду через канцелярію, т.с. 2 а.с. 42-43), при цьому, на запитання апеляційного суду зазначали, що вони не можуть зазначити, якою саме нормою ЦПК України ці витрати віднесено до судових витрат у цій справі, а також доказів того, що позивач із дитиною винаймала конкретний автомобіль для проїзду на експертизу (копію договору оренди автомобілю, документи на конкретне авто, в якій було залито бензин, який було придбано саме за рахунок позивача, оскільки фіскальний чек не містить прізвища покупця, відстань між м. Запоріжжя та м. Дніпро, кілометраж проїзду до експертизи та з експертизи, відповідний розрахунок витрат на проїзд тощо) вони надати апеляційному суду не можуть,

перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши висновок експертизи та матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов позивача ОСОБА_3 у цій справі у повному обсязі, керувався нормами ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, ст. 125, 128 СК України, та виходив із доведеності та обґрунтованості позову позивача у цій справі.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції - таким, що ухвалено з додержанням вимог закону, є правильним та законним.

При перевірці законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі апеляційний суд виходить із положень ЦПК України, в редакції, що була чинною до 14.12.2017 року включно, тобто чинною на час постановлення оскаржуємого рішення судом першої інстанції у цій справі (04 липня 2017 року).

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 позивач народила сина - ОСОБА_4 (свідоцтво про народження, копія т.с. 1 а.с. 4).

В свідоцтві про народження дитини батьківство було записано за прізвищем та громадянством матері, а також ім'я та по батькові і батька сина за вказівкою матері - позивачки по справі.

Згідно із ч. 1 ст. 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Відповідно до ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття.

Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини 1 статті 135 цього Кодексу.

П. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року №3 передбачено, що спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття.

Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 01 грудня 2016 року та 09 березня 2017 року за клопотанням сторони позивача у цій справі призначалась судово-генетична (біологічна) експертиза у судових засіданнях, в яких відповідач ОСОБА_2 був присутній особисто (журнал с/з т.с. 1 а.с. 111, 141-142), на вирішення якої було поставлено питання: чи є ОСОБА_2 біологічним батьком малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, проведення якої доручалось Науково-дослідному експертно-криміналістичному центру при ГУМВС України в Запорізькій області), яка має право проводити такі експертизи (т.с. 1 а.с. 139-140), від явки на яку відповідач ОСОБА_2 ухилився, біологічних зразків не надав.

Ухвалою суду першої інстанції від 04 квітня 2017 року продовжувався строк для проведення експертизи, застосовувався привід до ОСОБА_2 (т.с. 1 а.с. 158-159. ст. 146 ч. 2 у разі ухилення відповідача від проведення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи у справах про визнання батьківства, материнства суд має право постановити ухвалу про примусовий привід на проведення такої експертизи.

Привід ОСОБА_2 на експертизу Дніпровським ВП ГУНП в Запорізькій області не був виконаний (т.с. 1 а.с.165) у зв'язку з відсутністю ОСОБА_2 за місцем мешкання.

Розшук відповідача не оголошувався, оскільки він проводиться лише відносно боржників у справах, пов'язаних із стягненням аліментів, позовні вимоги у цій справі про стягнення аліментів в остаточній редакції позову позивачем не заявлялись.

Експерт надав повідомлення про неможливість проведення експертизи (т.с. 1 а.с. 169-171).

Судом першої інстанції правильно при вищевикладених обставинах був встановлений факт ухиляння відповідача від проведення експертизи.

Відповідно до ч. 1 ст. 146 ЦПК України у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Суд першої інстанції також правильно не прийняв до уваги покази свідків у цій справі, які були допитані у суді першої інстанції за клопотаннями сторін, оскільки останні не є належними, допустимими доказами, які можуть підтверджувати чи спростовувати походження дитини від відповідача.

При вищевикладених обставинах, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову позивача у цій справі: визнання відповідача ОСОБА_2 батьком дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, а також внесення відповідних змін в актовий запис про народження дитини.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2, як відповідача, є такими, що не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, а лише відображають позицію відповідача, висловлену ним у цій справі, та яку він та його представник вважали, що є єдино вірною та єдино можливою.

Апеляційний суд на виконання вимог ст. 10 ч. 4 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, ст. 12 ч. 5 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги відповідача, зокрема: за клопотанням сторони відповідача у цій справі була призначена ухвалою апеляційного суду (т.с. 2 а.с. 10-11) судово-медична генетична експертиза, за висновком якої (т.с. 2 а.с. 23-26) було встановлено:

1. відповідно законам успадкування в генотипі дитини присутні тільки такі алелі, які виявляються у біологічної матері та біологічного батька; молекулярно-генетичним аналізом встановлено: у дитини серед досліджених локусів не виявлено алелів умовно батьківського (не материнського) походження, як б не виявлялись у припустимого батька;

2. ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, може бути біологічним батьком дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, народженого гр. ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6; вірогідність того, що ОСОБА_2 дійсно є біологічним батьком ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, і це не є наслідком випадкового збігу генетичних ознак у осіб, що не мають родинних зв'язків, за результатами даної експертизи складає не менше 99,999999%.

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Доказом, передбаченим ст. 367 ч. 3 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, у цій справі, є вищезазначений висновок вказаної експертизи (т.с. 2 а.с. 23-36), який може бути прийнятий апеляційним судом у цій справі до уваги та яким лише підтверджуються правильно встановлені фактичні обставини цієї справи судом першої інстанції та правильні висновки суду першої інстанції у цій справі про обґрунтованість та доведеність позовних вимог позивача та необхідність визнання відповідача батьком дитини позивача та внесення відповідних змін у зв'язку із цим в актовий запис про народження дитини.

В силу вимог ст. 212 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно із ст. 58 ч.1 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 59 ч. 2 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (допустимість доказів).

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 60 ч. 4 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно).

Суд першої інстанції розглянув дану справу повно, всебічно та з додержанням вимог ст. ст. 10-11, 57-61, 212 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 10 ч. 3 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно.

Підстави для звільнення відповідача ОСОБА_2 від доказування, передбачені ст. 61 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Відповідач ОСОБА_2 не надав суду першої інстанції у цій справі належних, допустимих доказів у спростування позову позивача у цій справі.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2, як особи, яка подала апеляційну скаргу у цій справі, не ґрунтуються на законі та належних, допустимих доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.

Встановлено, що оскаржуємим рішенням суд першої інстанції не вирішував у цій справі питання про розподіл понесених судових витрат між сторонами, пов'язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції, а тому останнє також в апеляційному порядку не переглядалось. Однак, воно може бути вирішено судом першої інстанції у подальшому за власною ініціативою або за заявою осіб, які беруть участь у справі, в порядку, передбаченому ст. 270 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі або ж його зміни.

Крім того, у разі відмови відповідачу ОСОБА_2 у задоволенні його вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у повному обсязі у цій справі, останній не має права на компенсацію за рахунок позивача ОСОБА_3 будь-яких судових витрат, пов'язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом, у тому числі у вигляді судового збору, сплаченого ним при подачу вищезазначеної апеляційної скарги до апеляційного суду (т.с. 1 а.с. 207 а), а також судових витрат на проведення за його клопотання судової експертизи, призначеної апеляційним судом у цій справі.

Окрім цього, позивач наполягала у своєму клопотанні у цій справі в апеляційному суді, що нею також були понесені судові витрати на стадії апеляційного перегляду цієї справи, пов'язані із проведенням судової експертизи, у вигляді витрат на бензин у сумі 725,00 грн., які вона витратила на проїзд із дитиною на експертизу до м. Дніпро, а також назад до м. Запоріжжя (клопотання та копія фіскального чека т.с. 1 а.с. 42-43).

Однак, апеляційний суд вважає, що вказаний фіскальний чек сам по собі не є належним доказом взагалі будь-яких витрат позивача та останні не можна віднести саме до судових витрат позивача у цій справі, передбачених ст. 139 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, а тому позивач не має права на компенсацію цих витрат в сумі 725,00 грн. за рахунок відповідача у цій справі.

Керуючись ст. ст. 10, 58-61, 88, 146, 209, 212-215 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, ст. 125, 128 СК України, ст.ст. 12, 141, 367-368, 371-372, 374-375, 381-384, п.п. 8, 9 Перехідних положень ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 04 липня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення суду апеляційної інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Верховного Суду, як суду касаційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови у цій справі апеляційним судом складений 05 травня 2018 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Кочеткова І.В.Маловічко С.В.