пр. № 4-с/759/36/18
ун. № 2-2397/11
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2018 року Святошинський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді П'ятничук І.В.,

за участю секретаря Немировської А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві скаргу ОСОБА_1, заінтересована особа : Святошинський районний відділ державної виконавчої служби м.Києва ГТУЮ у м.Києві, стягувач ПАТ «Універсал Банк» на дії державного виконавця Святошинського районного ВДВС м.Києва ГТУЮ у м.Києві про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження №39343353 ,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з скаргою на дії державного виконавця Святошинського районного ВДВС м.Києва ГТУЮ у м.Києві про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження №39343353.

В обґрунтування заявлених вимог вказував на те, що 12.05.2011 р. Святошинським районним судом м.Києва ухвалено рішення за позовом ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості. Відповідно до вказаного рішення суду вирішено стягнути з ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 66803 грн. 64 коп. 25 жовтня 2011 р. судом видано виконавчий лист по вказаній цивільній справі. 13 серпня 2013 р. стягувач ПАТ «Універсал Банк» звернувся до ВДВС Святошинського РУЮ м.Києва з заявою про відкриття виконавчого провадження. 13 серпня 2013 р. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 39343353. В період з 2013 р. по вересень 2017 р. боржник жодних повідомлень не отримував, однак 29.09.2017 р. ознайомившись з матеріалами виконавчого провадження з'ясував що постанова про відкриття виконавчого провадження прийнята з численними порушеннями законодавства, тому посилаючись на ст.ст. 22, 25, 26 ЗУ «Про виконавче провадження» просив заявлені вимоги скарги задовольнити.

ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, направив до суду свого представника з належним чином оформленими повноваженнями, тому суд вважає можливим розглянути справу в його відсутності.

Представник заявника в судовому засіданні заявлені вимоги скарги підтримав та просив їх задовольнити посилаючись на обставини справи викладені в скарзі.

Особа, дії якої оскаржуються та представник стягувача в судові засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, тому суд вважає можливим розглянути справу в їх відсутності.

Суд, дослідивши матеріали справи, дослідивши копії матеріалів виконавчого провадження, суд вважає скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз'яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов'язки.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Як вбачається з матеріалів справи, 12 травня 2011 р. Святошинським районним судом м.Києва прийняте судове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 8254,99 доларів США, що складає 66023 грн. 41 коп. та судові витрати в сумі 780 грн. 23 коп., а всього 66803 грн. 64 коп.

Вказане рішення суду отримане ОСОБА_1 особисто.

25.10.2011 р. за вказаним рішенням суду видане виконавчий лист який отримано представником стягувача.

13.08.2013 р. представник стягувача звернувся до ВДВС Святошинського РУЮ м.Києва з заявою про відкриття виконавчого провадження.

13.08.2013 р. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

В Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України" (Заява N 40450/04) Суд повторює, що право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II). Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (див. рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії" (Immobiliare Saffi v. Italy), [GC], N 22774/93, п. 66, ECHR 1999-V).

Як вбачається з копії виконавчого листа який міститься в копії матеріалів виконавчого провадження наданого суду, даний виконавчий лист містить відмітки щодо повернення відповідно до п.2 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження».

Відповідно до вимог ЗУ «Про виконавче провадження» який діяв на момент винесення оскаржуваної постанови, ст.23 ЗУ «Про виконавче провадження» визначала підстави для переривання строків давності щодо пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Таким чином у суду немає підстав для висновку про подання даного виконавчого документа з порушенням строків встановлених вимогами чинного законодавства.

Згідно положень ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до положень ст. 451 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

Керуючись ст.ст. 447-453 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.В.П'ятничук