Справа № 285/4346/17
провадження у справі №2/0285/198/18
16 лютого 2018 року м. Новоград-Волинський
Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області в складі головуючої судді Заполовської Т.Г., розглянувши у порядку спрощеного провадження справу
за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК»
до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,
Розгляд справи проводиться в спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
У встановлений строк відповідач не подав відзив на позов, заперечень щодо розгляду справи в спрощеному провадженні. Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін до суду не надійшло.
Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, судом встановлено наступне.
22.02.2011 року ОСОБА_1 став клієнтом ПАТ КБ «ПриватБанк» та отримав кредитну карту зі встановленим кредитним лімітом. В анкеті-заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ОСОБА_1 висловив свою згоду, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами та пам'яткою клієнта складає між ним та банком договір про надання банківських послуг (а.с. 9).
Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Статтями 525-526 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Однак частиною третьою статті 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків.
Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості ОСОБА_1 по вказаному кредитному договору банк не отримав 3039,79 грн. заборгованості по тілу кредиту та 2599,49 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом (фактичний розмір збитків).
Встановлено, що розмір неустойки (пені) 8297,07 грн. у два рази перевищує розмір збитків банку, тому з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини п'ятої статті 12 ЦПК України щодо сприяння суду сторонам у реалізації їхніх прав суд зменшує розмір неустойки (пені) до 5 000 грн. (Правова позиція Верховного Суду України, викладена у справі № 6-100цс14).
Також зі змісту Умов та Правил надання банківських послуг вбачається, що неустойка (пеня і штраф) нараховуються за одне і те ж порушення - несвоєчасне виконання зобов'язань.
Окрім нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості позивач нарахував також 500,00 грн. - штраф (фіксована частина) та 696,82 грн. - штраф (процентна складова) за таке ж саме порушення.
Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення (Правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15).
З огляду на наведене судом не встановлено підстав для стягнення штрафів - фіксованої частини (500грн.) та процентної складової (696,82грн.), оскільки діючим законодавством не передбачена подвійна відповідальність за несвоєчасне виконання зобов'язань.
Відтак, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню і судові витрати суд стягує з відповідача на користь позивача пропорційно задоволених вимог згідно вимог ст. 141 ЦПК України.
Керуючись ст.ст.4, 76-89, 141, 247, 258, 259, 263 - 265, 268, 273-279, 352, 354, 355, Перехідними положеннями ЦПК України, ст.ст. 525, 526, 549, 551, 1054 Цивільного кодексу України, ст. 61 Конституції України, суд
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Апеляційного суду Житомирської області протягом 30-ти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно п.15 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Дата складення повного судового рішення 16.02.2018 року.

Головуюча Т.Г. Заполовська