Постанова

Іменем України

24 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 204/3758/17

провадження № 61-859св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Черняк Ю.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - комунальне підприємство «Теплоенерго» Дніпровської міської ради,

представники відповідача - Жеромський Сергій Володимирович,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 31 серпня 2017 року у складі судді Черкез Д. Л. та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2017 року у складі колегії суддів: Пищиди М. М., Каратаєвої Л. О., Ткаченко І. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом докомунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради (далі - КП «Теплоенерго» Дніпровської міської ради) про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Позовна заява мотивована тим, що вона з 01 листопада 2016 року по 03 квітня 2017 року працювала на посаді юрисконсульта у КП «Теплоенерго» Дніпровської міської ради. 03 квітня 2017 року вона була звільнена за власним бажанням на підставі статті 38 КЗпП України. У порушення вимог

статті 116 КЗпП України розрахунок заробітної плати з нею було проведено не в день звільнення, а лише 25 травня 2017 року, не виплачено грошові кошти в сумі 192 грн 45 коп. Інформації щодо належних їй до виплат сум вона не отримувала. При розрахунку середнього заробітку вона брала заробітну плату за лютий та березень 2017 року. Середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні складає 15 949 грн 74 коп.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_2 просила суд стягнути з

КП «Теплоенерго» Дніпровської міської ради середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, що складає 15 949 грн 74 коп.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська

від 31 серпня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з

КП «Теплоенерго» Дніпропетровської міської ради на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі

6 020 грн з утриманням з цієї суми податків та інших обов'язкових платежів. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із того, що позивач була звільнена із займаної посади 03 квітня 2017 року, а суми, які були надміру стягнуті у вигляді податків з заробітної плати ОСОБА_2, у подальшому були повернуті платникові податків (ОСОБА_2.), на її банківську картку трьома платежами від 19 травня 2017 року - 38 грн 49 коп., 23 травня 2017 року - 46 грн 19 коп., 25 травня 2017 року - 107 грн 77 коп., на загальну суму 192 грн 45 коп. Подвійне оподаткування заробітної плати ОСОБА_2 сталося з вини відповідальних працівників відповідача, які нараховують заробітну плату усім працівникам підприємства. У день звільнення ОСОБА_2 - 03 квітня 2017 року з займаної нею посади, з вини підприємства, останній не в повному обсязі була здійснена виплата всіх належних їй сум від підприємства. Для визначення середнього заробітку за час затримки розрахунку необхідно керуватися Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати».

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 грудня

2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено. Апеляційну скаргу

КП «Теплоенерго» Дніпровської міської ради задоволено. Рішення суду першої інстанції скасовано, у задоволені позову ОСОБА_2 відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що грошові кошти, виплачені 19, 23 та 25 травня 2017 року не є сумами, що належать до виплат працівникові від підприємства, установи, організації при звільненні, як це зазначено у статті 116 КЗпП України, а є поверненням податку на доходи фізичних осіб, подвійне утримання якого було виявлено під час проведення перерахунку, згідно з положеннями пункту 169.4.2 Податкового кодексу України.

У січні 2018 року ОСОБА_2 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру виплати середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку та рішення апеляційного суду і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Касаційна скарга мотивована тим, що подвійне оподаткування сталося з вини відповідача, вказані суми були в подальшому повернуті на банківську картку трьома платіжками, остання - 25 травня 2017 року. Середньоденна заробітна плата становить 215 грн, затримка заробітної плати відбувалась протягом

51 дня, таким чином розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні складає 10 965 грн.

У квітні 2018 року до Верховного Суду надійшов відзив КП «Теплоенерго» Дніпровської міської ради на касаційну скаргу ОСОБА_2 У відзиві зазначено, що грошові кошти, нараховані позивачці у травні, не є сумами, що належать до виплати працівникові при звільненні у розумінні статті 116 КЗпП України, а є поверненням податку на доходи фізичних осіб, подвійне утримання якого було виявлено під час проведення перерахунку, у відповідності до положення пункту 169.4.2 Податкового кодексу України.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судами встановлено, що 01 листопада 2016 року ОСОБА_2 була прийнята до КП «Теплоенерго» Дніпропетровської міської ради на посаду юрисконсульта до служби реалізації та збору платежів (наказ № 490к

від 28 жовтня 2016 року), що підтверджується записом у трудовій книжці.

Згідно наказу № 100-к від 03 квітня 2017 року, ОСОБА_2 була звільнена з займаної посади на підставі статті 38 КЗпП України за власним бажанням, що підтверджується записом у трудовій книжці.

Згідно листка непрацездатності, серія АДБ № 094976 визначено період непрацездатності ОСОБА_2 з 16 березня 2017 року по 24 березня

2017 року, у якому зазначено, що до роботи ОСОБА_2 мала стати

25 березня 2017 року, листок зданий до табельника 27 березня 2017 року

(а.с. 25).

Остаточний розрахунок при звільнені ОСОБА_2 було проведено лише

25 травня 2017 року, що підтверджується довідкою ПАТ КБ «Приватбанк»

від 12 червня 2017 року (а.с. 6).

Згідно із вказаною довідкою від 12 червня 2017 року 03 квітня 2017 року

КП «Теплоенерго» Дніпровської міської ради було зараховано до виплати ОСОБА_2 заробітна плата - 3 166 грн 50 коп. 12 червня 2017 року - нарахувало до виплати ОСОБА_2 заробітну плату у розмірі 794 грн

49 коп. Останні нарахування (заробітна плата) ОСОБА_2 були здійсненні відповідачем КП «Теплоенерго» Дніпровської міської ради 19 травня 2017 року у розмірі 38 грн 49 коп., 23 травня 2017 року у розмірі 46 грн 19 коп., 25 травня

2017 року у розмірі 107 грн 77 коп., а всього на загальну суму 192 грн 45 коп. (а.с. 8).

01 квітня 2017 року Соборна районна виконавча дирекція Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності здійснила перерахування коштів, відповідно до вищевказаної заяви - розрахунку, що підтверджено платіжним дорученням № 3412

від 11 квітня 2017 року (а.с. 28).

12 квітня 2017 року КП «Теплоенерго» Дніпровської міської ради направлено на адресу ПАТ «КБ «Приватбанк» відомість розподілу заробітної плати щодо перерахування ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 794 грн 49 коп. (допомога по тимчасовій непрацездатності після утримання податків та зборів), які 12 квітня 2017 року перераховані банком на особисту карту позивача, що підтверджується довідкою ПАТ КБ «Приватбанк» від 12 червня 2017 року (а.с. 8, 29).

Конституцією України встановлено право на своєчасне одержання винагороди (частина сьома статті 43).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

За змістом частини другої статті 2 цього Закону в структурі заробітної плати передбачена додаткова заробітна плата, яка є винагородою за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Згідно зі статтею 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Згідно з частиною першою статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний у день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

За змістом пункту 169.4.2 Податкового кодексу України роботодавець платника податку зобов'язаний здійснити, у тому числі за місцем застосування податкової соціальної пільги, з урахуванням положень абзацу другого пункту 167.1 статті 167 цього Кодексу, перерахунок суми доходів, нарахованих такому платнику податку у вигляді заробітної плати, а також суми наданої податкової соціальної пільги:під час проведення остаточного розрахунку з платником податку, який припиняє трудові відносини з таким роботодавцем, відповідно до пункту в зазначеної статті.

Аналіз зазначених норми матеріального права, дає підстави для висновку, що в разі не здійснення перерахунку суми доходів звільненому працівникові з вини власника або уповноваженого ним органу під час проведення остаточного розрахунку (тобто у день звільнення) з роботодавця підлягають стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Матеріали справи не містять доказів про відсутність вини КП «Теплоенерго» Дніпровської міської ради у невиплатах всіх належних ОСОБА_2 сум при звільненні і на такі обставини та докази роботодавець не посилався.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції, ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, дійшов передчасного висновку про те, що до спірних правовідносин не підлягають застосуванню норми статті 116,

117 КЗпП України, вважаючи що спірні суми не є заробітною платою.

Натомість суд першої інстанції, додержуючись норм матеріального та процесуального права, зробив обґрунтований висновок про те, що подвійне оподаткування заробітної плати ОСОБА_2 сталося з вини відповідальних працівників відповідача, які нараховують заробітну плату усім працівникам підприємства. У день звільнення ОСОБА_2 - 03 квітня 2017 року з займаної нею посади, з вини підприємства, останній не в повному обсязі була здійснена виплата всіх належних їй сум від підприємства, які входили в структуру заробітної плати. Обраховуючи розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку заробітної плати при звільненні, суд першої інстанції обґрунтовано здійснив розрахунок керуючись Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати».

Суд першої інстанції встановив всі обставини справи, надав їм належну правову оцінку та ухвалив законне рішення.

Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2017 року скасувати, рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 31 серпня 2017 року залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді О. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю.В. Черняк