Постанова

Іменем України

30 січня 2018 року

м. Київ

справа № 369/7400/15-ц

провадження № 61-1231 св 17

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О., Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк»,

відповідач - ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги ОСОБА_3 на ухвалу апеляційного суду Київської області у складі судді Березовенко Р. В. від 15 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області у складі судді Іванова І. В. від 14 квітня 2016 року,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2015 року публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк» (далі - ПАТ «Акцент-Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Згідно свідоцтва про шлюб від 14 березня 2015 року ОСОБА_3 змінила прізвище на ОСОБА_3.

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 4 листопада 2015 року позов ПАТ «Акцент-Банк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором від 29 вересня 2008 року в сумі 21 017 грн 65 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

ОСОБА_3, не погоджуючись із ухваленим рішенням, 21 січня 2016 року звернулася до апеляційного суду з апеляційною скаргою.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 29 січня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 було залишено без руху для виконання вимог статті 295 ЦПК України, у редакції чинній на момент подання апеляційної скарги, та сплати судового збору.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 15 лютого 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 визнано неподаною та повернуто заявнику.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що ОСОБА_3, у встановлений судом строк, не усунула недоліки апеляційної скарги в повному обсязі, а саме - не виконала вимоги статті 295 ЦПК України, у редакції чинній на момент подання апеляційної скарги.

12 березня 2016 року ОСОБА_3 повторно подала апеляційну скаргу на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 4 листопада 2015 року.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 21 березня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 було залишено без руху для виконання вимог Закону України «Про судовий збір», частини другої статті 297 ЦПК України, у редакції чинній на момент подання апеляційної скарги, а саме для надання доказів сплати судового збору.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 14 квітня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 визнано неподаною та повернуто заявнику.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що ОСОБА_3, у встановлений судом строк, не усунула недоліки апеляційної скарги, а саме не надала доказів сплати судового збору. При цьому апеляційним судом зазначено про те, що квитанція про сплату судового збору за апеляційну скаргу, подану ОСОБА_3 21 січня 2016 року, яка ухвалою суду була визнана неподаною та повернута ОСОБА_3, не може бути врахована для апеляційної скарги, яка подана нею 12 березня 2016 року. Однак ОСОБА_3 не позбавлена можливості звернутися до суду з клопотанням про повернення судового збору.

У касаційній скарзі, яка надійшла до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 16 березня 2016 року, ОСОБА_3 просить скасувати оскаржувану ухвалу апеляційного суду Київської області від 15 лютого 2016 року та справу направити до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувана ухвала апеляційного суду є незаконною, оскільки недоліки апеляційної скарги усунула, у визначений судом строк, а саме надала квитанцію про сплату судового збору, а інших недоліків апеляційна скарга не містила.

У касаційній скарзі, поданій до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 28 квітня 2016 року, ОСОБА_3 просить скасувати оскаржувану ухвалу апеляційного суду Київської області від 14 квітня 2016 року та справу направити до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувана ухвала апеляційного суду є незаконною, оскільки квитанція про сплату судового збору була долучена до апеляційної скарги, яка була повернута відповідно до ухвали апеляційного суду Київської області від 15 лютого 2016 року і залишилась в матеріалах справи, тому повторно сплачувати судовий збір не було потреби.

18 березня 2016 року суддею Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу апеляційного суду Київської області від 15 лютого 2016 року в указаній справі.

20 травня 2016 року суддею Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу апеляційного суду Київської області від 14 квітня 2016 року в указаній справі.

Ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 жовтня 2016 року справу за позовом ПАТ «Акцент-Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, призначено до судового розгляду.

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

21 грудня 2017 року вказану справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Частинами першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Апеляційна скарга за формою й змістом повинна відповідати вимогам статті 295 ЦПК України(у редакції чинній на час подання апеляційної скарги).

Згідно із частиною другою статті 297 ЦПК України (у редакції чинній на час подання апеляційної скарги) до апеляційної скарги, яка не оформлена згідно з вимогами, встановленими статтею 295 цього Кодексу, а також у разі несплати суми судового збору застосовуються положення статті 121 цього Кодексу.

Відповідно до вимог статей 121, 297 ЦПК України (у редакції чинній на час подання апеляційної скарги) суддя, встановивши, що апеляційну скаргу подано без додержання вимог статті 295 ЦПК України, постановляє ухвалу про залишення її без руху, про що повідомляє відповідну особу і надає строк для виправлення недоліків. Якщо особа у встановлений строк виправить недоліки, скарга вважається поданою в день первісного її подання до суду. Інакше скарга вважається неподаною та повертається суб`єкту звернення.

На виконання вимог ухвали апеляційного суду Київської області від 29 січня 2016 року про залишення апеляційної скарги без руху, ОСОБА_3 було надано квитанцію про сплату судового збору.

За таких обставин, апеляційний суд, визнаючи неподаною та повертаючи апеляційну скаргу на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 4 листопада 2015 року, подану ОСОБА_3 21 січня 2016 року, правильно виходив із того, що ОСОБА_3, у визначений судом строк, не усунула недоліки апеляційної скарги, а саме не надала до апеляційного суду апеляційну скаргу із зазначенням: ім'я (найменування) осіб, які беруть участь у справі, їх місце проживання або місцезнаходження; рішення або ухвала, що оскаржується; в чому полягає незаконність і (або) необґрунтованість рішення або ухвали (неповнота встановлення обставин, які мають значення для справи, та (або) неправильність установлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок необґрунтованої відмови у прийнятті доказів, неправильного їх дослідження чи оцінки, неподання доказів з поважних причин та (або) неправильне визначення відповідно до встановлених судом обставин правовідносин), а також відсутнє клопотання особи, що подає апеляційну скаргу.

Що стосується апеляційної скарги на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 4 листопада 2015 року, яка подана ОСОБА_3 12 березня 2016 року, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 21 березня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 було залишено без руху для виконання вимог Закону України «Про судовий збір», частини другої статті 297 ЦПК України, у редакції чинній на момент подання апеляційної скарги, а саме для надання доказів сплати судового збору.

ОСОБА_3, на виконання вимог зазначеної ухвали, надала заяву в якій зазначила про те, що квитанція про сплату судового збору міститься в матеріалах справи, оскільки вона його сплатила за апеляційну скаргу, яка була подана нею 21 січня 2016 року та визнана неподаною і повернута заявнику, а також про те, що судом не виносилась ухвала про повернення судового збору, тому відсутні підстави для залишення апеляційної скарги без руху.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір», у редакції чинній на день подання апеляційної скарги, сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі повернення заяви або скарги.

З урахуванням вказаних вимог закону та обставин справи, апеляційний суд дійшов до обґрунтованого висновку щодо повернення апеляційної скарги на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 4 листопада 2015 року, яка подана ОСОБА_3 12 березня 2016 року, у зв'язку з невиконанням вимог ухвали від 21 березня 2016 року, а саме несплатою судового збору.

Доводи заявника в касаційній скарзі про те, що квитанція про сплату судового збору міститься в матеріалах справи, оскільки вона його сплатила за апеляційну скаргу, яка була подана нею 21 січня 2016 року та яка визнана неподаною і повернута заявнику, а також про те, що судом не виносилась ухвала про повернення судового збору, тому були відсутні підстави для залишення апеляційної скарги, поданої ОСОБА_3 12 березня 2016 року без руху, є безпідставними, оскільки судовий збір сплачений за подання апеляційної скарги, яка повернута заявнику, не може бути врахована при подачі іншої апеляційної скарги. При цьому ОСОБА_3, відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» не позбавлена права звернутись до суду з клопотанням про повернення судового збору.

З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувані ухвали постановлені з додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційні скарги ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу апеляційного суду Київської області від 15 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 14 квітня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: С. О. Карпенко

В. О. Кузнєцов

С. О. Погрібний

Г.І. Усик