Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Запоріжжя 16 лютого 2018 року

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Зарютіна П.В.

за участю секретаря Чернишової І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезгаданим позовом.

В позові вказує, що 19.10.2016 року між позивачем та відповідачем був укладений договір позики, відповідно до якого позивач передав відповідачу в якості позики грошові кошти у розмірі 18 160, 00 грн., на підтвердження цього відповідач передав позивачу розписку від 19.10.2016 року.

Згідно до домовленості відповідач зобовязався повернути отримані кошти щомісячно рівними частинами по 3026,67 грн. у термін не пізніше 20 числа поточного місяця, в строк до 01.04.2017 року включно.

В порушення умов укладеного між сторонами договору позики відповідач до 10.03.2017 року жодного разу не сплатив позику, станом на 12.04.2017 року відповідно до умов договору відповідач повинен повернути позивачу позику у розмірі 18 160 грн., але не повернув і по теперішній час.

Відповідно до умов договору позики в разі прострочення повернення чергової частини позики позикодавець має право нарахувати позичальнику пеню у розмірі 0,1 % від неповернутої суми за кожен день прострочення.

Прострочення відповідача за договором становить з 21.11.2016 року по 12.04.2017 рік становить 143 календарних днів.

Розмір пені, як має право нараховувати позивач, станом на 12.04.2017 року складає 1280,76 грн., 3 % річних з 21.11.2017 року по 12.04.2017 року складають 105,26 грн., отже загальна сума, яка має бути повернута позивачу з урахуванням суми основного боргу, неустойки та 3 % річних становить 19 546,02 грн.

На підставі викладеного позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти за договором позики у загальному розмірі 19 546,02 грн. та судовий збір.

Вищевказана справа була призначена до судового розгляду, проте у судове засідання сторони не явилися, тому суд у порядку ст. 223 ч.3 п. 1 ЦПК України розглянув справу за відсутності сторін.

Через ненадання відповідачем, який не має статусу підприємця, інформації щодо його адреси відповідна судова повістка була йому надіслана за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Крім того, відповідач викликався до суду через відповідне оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

При цьому відповідач про причини своєї неявки не повідомив, а сторона позивача не висловила згоди на вирішення справи у порядку заочного розгляду, тому суд розглянув вищевказану справу у порядку загального позовного провадження.

У порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Всебічно зясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин.

Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом встановлено, що 19.10.2016 року між позивачем та відповідачем був укладений договір позики, відповідно до якого позивач передав відповідачу в якості позики грошові кошти у розмірі 18 160, 00 грн., на підтвердження цього відповідач передав позивачу розписку від 19.10.2016 року.

Згідно до домовленості відповідач зобовязався повернути отримані кошти щомісячно рівними частинами, що складає 3026,67 грн., у термін не пізніше 20 числа поточного місяця, в строк до 01.04.2017 року включно (п. 5.1. договору).

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

За поясненнями позивача, відповідач не виконав свого зобовязання та не повернув їй позику.

Повернення суми позики має бути підтверджене письмово, проте суду не було надано жодних доказів того, що відповідач вчинив дії, що могли б свідчити про виконання ним своїх зобовязань за договором позики.

Згідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статті 546, 549 ЦК України передбачають можливість забезпечення виконання зобов'язання неустойкою (штрафом, пенею).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Згідно до домовленості позивач за прострочення повернення відповідачем позики має право на пеню у розмірі 0,1 % від несплаченої суми за кожний день прострочення (п. 7.2. договору).

Як вбачається, внаслідок невиконання відповідачем взятих на себе зобовязань, станом на 12.04.2017 року виникла заборгованість у загальному розмірі 19546,02 гривень, з яких: 18 160 гривень заборгованість за тілом позики, 105,26 гривень заборгованість по 3-м відсоткам річних, 1280,76 гривень заборгованість за пенею.

Задовольняючи позов, суд врахувує вищевказані положення укладеного сторонами договору та вимоги ст. 625 ЦК України, якими визначено розмір та порядок розрахунку пені та 3-х відсоткам річних.

Наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідає саме вищевказаним положеннями договору, які були погоджені сторонами, та встановленим вимогам закону, отже судом приймається до уваги при ухваленні рішення про задоволення позову і стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за 3-ма відсотками річних, пенею та тілом кредиту.

Суд також вважає за необхідне стягнути відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача судові витрати у справі через задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 526, 530, 625, 1046, 1048, 1049 ЦК України, ст.ст. 1-4, 5, 12, 13, 76-81 89, 258, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Задовольнити позов ОСОБА_1 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1 ; номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1) до ОСОБА_2 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2; номер облікової картки платника податків: 7) про стягнення суми заборгованості за договором позики.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 19.10.2016 року у загальному розмірі 19546,02 гривень, з яких: 18 160 гривень заборгованість за тілом позики, 105,26 гривень заборгованість по 3-м відсоткам річних, 1280,76 гривень заборгованість за пенею.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору всумі 640 гривень.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження : якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частину другій статті 358 ЦПК України.

Суддя П.В. Зарютін