Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2018 року Кривоозерський районний суд Миколаївської області

в складі: головуючого - судді Репушевської О.В.

при секретарі Штуфра А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Криве Озеро цивільну справу за позовом Кривоозерського професійного аграрного ліцею до ОСОБА_1 про стягнення вихідної допомоги в зв"язку з поновленням працівника на роботі ,-

в с т а н о в и в :

Представник позивача звернулася до суду з позовними вимогами до відповідача про стягнення вихідної допомоги в зв"язку з поновленням працівника на роботі, мотивуючи тим, що ОСОБА_1 перебував в трудових відносинах з Кривоозерським ПАЛ та працював на посаді старшого майстра. 07 квітня 2017 року згідно наказу №53-к відповідача було звільнено згідно п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, та відповідно до ст.44 КЗпП України виплачено вихідну допомогу у розмірі середньомісячної заробітної плати в сумі 5568.7грн.. Рішенням Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 01 червня 2017 року наказ Кривоозерського ПАЛ №53-к від 07 квітня 2017 року про звільнення ОСОБА_1 з посади старшого майстра Кривоозерського ПАЛ скасовано, останнього поновлено на вказаній посаді, стягнуто з Кривоозерського ПАЛ на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 07 квітня 2017 року по 01 червня 2017 року. На виконання вказаного рішення суду ОСОБА_1 поновлено на роботі, виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу. Позивач вважає, що оскільки ОСОБА_1, який отримав вихідну допомогу, а згодом оскаржив наказ, на підставі якого вона була виплачена і який скасований в судовому порядку, на даний час поновлений на роботі, повинен повернути отриману за наказом №53-к від 07 квітня 2017 року суму вихідної допомоги.

Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, вказуючи, що оскільки ОСОБА_1 поновлений на роботі, то відпали підстави для виплати йому вихідної допомоги, при цьому ОСОБА_1 в добровільному порядку відмовляється повернути вказані кошти.

В судовому засіданні відповідач та його представник позовні вимоги не визнали, мотивуючи, що відповідно до ст.1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипедії, тощо, що надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена добровільно, але за відсутності рахункової помилки зі сторони платника, недобросовісності з боку набувача. Просив врахувати факт добровільної виплати ПАЛ ОСОБА_1 допомоги, відсутності рахункової помилки та недобросовісності відповідача як набувача вказаних коштів.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Судом встановлено, що наказом Кривоозерського ПАЛ №53-к від 07 квітня 2017 року ОСОБА_1 було звільнено із займаної посади у зв"язку зі скороченням штату працівників на підставі п.1 ст.40 КЗпП України та виплачено вихідну допомогу в розмірі середньомісячного заробітку, що відповідачем ОСОБА_1 визнано та в судовому засіданні не спростовано.

Рішенням Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 01 червня 2017 року, яке ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 20 липня 2017 року залишено без змін, зазначений наказ №53-к від 07 квітня 2017 року про звільнення ОСОБА_1 було визнано незаконним та скасовано.

На виконання зазначеного рішення суду Кривоозерським ПАЛ 06 червня 2017 року видано наказ №81-к, згідно з яким ОСОБА_1 поновлено на посаді старшого майстра Кривоозерського ПАЛ, виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу з 07 квітня 2017 року по 01 червня 2017 року, з моменту поновлення і до теперішнього часу ОСОБА_1 працює в Кривоозерському ПАЛ.

В ході судового розгляду представник позивача пояснювала, що адміністрація ПАЛ неодноразово вживала заходи для доведення до відома ОСОБА_1 про необхідність повернення ПАЛ вихідної допомоги, яка йому була виплачена відповідно до ст.44 КЗпП України, проте ОСОБА_1 ігнорує спілкування з адміністрацією ліцею.

Свідок ОСОБА_2 в суді вказала, що працює бухгалтером в Кривоозерському ПАЛ, та повідомила, що в квітні місяці 2017 року при розрахунку вихідної допомоги ОСОБА_1 визначено її в розмірі середньомісячного заробітку, який склав 5568.70 грн., проте вказана сума була оподаткована на загальних підставах, тобто з неї вираховано обов"язкові платежі, а саме 18 % - податку з доходів фізичних осіб, 1.5 % - війського збору, тобто відповідач отримав вихідну допомогу в розмірі 4 482,8 грн.. Оскільки суд в своєму рішенні від 01 червня 2017 року при обчисленні суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу не врахував суму виплаченої ОСОБА_1 вихідної допомоги, у бухгалтеріі ПАЛ не було підстав для утримання з ОСОБА_1 суми вказаної допомоги, чи проведення будь-яких взаємозаліків.

Згідно положень ст.44 КЗпП України визначено, що при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у п.6 ст.36 та п.п.1,2, 6 ст.40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (п.3 ст.36) у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (ст.38 і 39) у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку.

Верховний Суд України у своїй Постанові №6-3090цс15 від 02 березня 2016 року зазначив наступну правову позицію:

Згідно з частинами першою та другої ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Виходячи зі змісту зазначеної норми можна виокремити особливості змісту та елементів кондиційного зобов'язання.

Характерною особливістю кондиційних зобов'язань є те, що підстави їх виникнення мають широкий спектр: зобов'язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов'язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так неправомірних. Крім того, у кондиційному зобов'язанні не має правового значення чи вибуло майно, з володіння власника за його волею чи всупереч його волі, чи є набувач добросовісним чи недобросовісним.

Кондикційне зобов'язання виникає за наявності таких умов: 1) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Конструкція ст.1215 ЦК України, як і загалом норм глави 83 ЦК України, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред'явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов'язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Узагальнюючи викладене, можна дійти висновку про те, що кондиція - позадоговірний зобов'язальний спосіб захисту права власності або іншого речового права, який може бути застосований самостійно. Кондикція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб'єктним складом підпадає під визначення зобов'язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави.

Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця, з використанням правового механізму, установленого ст.1212 ЦК України у разі наявності правових відносин речово-правового характеру безпосередньо між власником та володільцем майна.

Отже, є всі підстави вважати, що відповідач безпідставно зберігає кошти, оскільки поновившись на роботі за судовим рішення ним отримано середній заробіток за час вимушеного прогулу, внаслідок чого на правідносини, що виникли між сторонами, поширюються положення глави 83 ЦК України, а саме - ст.1212 ЦК України.

Зважаючи на викладені обставини, суд не може взяти до уваги доводи представника відповідача про те, що на підставі ст.1215 ЦК України отримана відповідачем грошова допомога не підлягає поверненню, оскільки на час виплати вказаної допомоги вона ОСОБА_1 була отримана на законних підставах, які в подальшому за ініціативою останнього було визнано незаконними, тобто підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала, що виключає застосування до вказаних правовідносин положень ст.1215 ЦК України. Кривоозерський ПАЛ відповідно до вимог ст.44 КЗпП України при звільненні ОСОБА_1 був зобов"язаний виплатити йому вихідну допомогу. Позивач на законних підставах добровільно виконав свій обов"язок, виплативши ОСОБА_1 вихідну допомогу, а відподповідач, діючи добросовісно, отримав цю вихідну допомогу. Проте факт добровільної виплати допомоги, відсутність рахункової помилки та недобросовісність з боку набувача не має принципового значення, оскільки за положеннями ст.1215 ЦК України передбачені обставини, коли не підлягає поверненню саме безпідставно набуте майно, а не те майно, яке було набуте на законних підставах, але підстава, на якій воно було набуте згодом відпала.

Таким чином, з урахуванням того, що наказ про звільнення відповідача був скасований, ОСОБА_1 поновлено на роботі та трудові відносини з ним продовжені, отже відпала підстава для виплати йому вихідної допомоги, а тому вихідна допомога, яку отримав відповідач, підлягає поверненню позивачу.

Оскільки судом встановлено, що позивач звернувся до відповідача з вимогами про повернення вихідної допомоги в сумі 5568.70 грн., розмір якої визначено без врахування утриманих з вказаної суми обов"язкових платежів (18% податку з доходів фізичних осіб, 1.5 % військового збору), тому суд вважає позовні вимоги Кривоозерського професійного аграрного ліцею про стягнення з ОСОБА_1 вихідної допомоги у зв"язку з поновленням його на роботі законними, обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню, а саме стягненням з відповідача на користь позивача 4 482,8 грн..

Судові витрати суд розподіляє між сторонами відповідно до вимог ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.7, 10, 76 141, 259, 263-265, 268, суд, -

у х в а л и в :

Позовні вимоги Кривоозерського професійного аграрного ліцею до ОСОБА_1 про стягнення вихідної допомоги в зв"язку з поновленням працівника на роботі - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ідентифікаційний код платника податків - НОМЕР_1, на користь Кривоозерського професійного аграрного ліцею 4 482,8 грн. - отриманої грошової допомоги.

Стягнути з ОСОБА_1, ідентифікаційний код платника податків - НОМЕР_1, на користь Кривоозерського професійного аграрного ліцею 1288 грн. - судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду протягом п»ятнадцять днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судомому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

СУДДЯ:

Повне рішення суду складено 29 січня 2018 року