Справа № 160/497/17 Головуючий у 1 інстанції: Корнелюк В.С.
Провадження № 22-ц/773/129/18 Категорія: 44 Доповідач: Шевчук Л. Я.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2018 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Шевчук Л.Я.,

суддів - Киці С.І., Данилюк В.А.,

секретар с/з - Вергун Т.С.,

з участю:

позивача - ОСОБА_2,

представника позивача - ОСОБА_3,

відповідача - ОСОБА_4,

представника відповідача - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням шляхом зняття із реєстрації і виселення із жилого приміщення, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Локачинського районного суду Волинської області від 30 листопада 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Локачинського районного суду Волинської області від 30 листопада 2017 року в даній справі у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням шляхом зняття з реєстрації та виселення із жилого приміщення відмовлено.

Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням, позивач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду встановленим обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просила його скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення її позовних вимог.

В судовому засіданні позивач та її представник апеляційну скаргу підтримали та просили скаргу задовольнити, відповідач та його представник апеляційну скаргу заперечили та просили скаргу позивача залишити без задоволення.

Заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу позивача слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що позивач суду не довела того, що відповідач чинить їй перешкоди у користуванні жилим приміщенням, а тому підстави для усунення позивачу зі сторони відповідача перешкод в користуванні жилим будинком відсутні.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи і зроблені з дотриманням вимог закону.

Як убачається із матеріалів справи, позивач ОСОБА_2 в порядку спадкування набула право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який розташований в смт. Локачі Волинської області по вул. Котляревського, 6, про що 09 серпня 2002 року державним нотаріусом Локачинської державної нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину за законом (а.с.4)

Згідно статті 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

ОСОБА_2 звернулася в суд із позовом до свого бувшого чоловіка ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням. Свої вимоги позивач обґрунтувала тим, що відповідач після розірвання шлюбу залишився проживати у її власному жилому будинку, постійно вчиняє сварки, проживання разом з ним в одному будинку є нестерпним, крім того, відповідач жодним чином не бере участі в утриманні будинку, його ремонті, не сплачує комунальні послуги.

Права власника житлового будинку, квартири визначені статтею 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм закону право користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Власник житла має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним користування своїм майном.

Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним жилим приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Згідно із статтею 60 ЦПК України (в редакції 2004 року, чинній на час розгляду справи) кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проте, всупереч зазначеним вимогам закону, позивач суду не довела, що відповідач чинить їй перешкоди в користуванні її власним жилим приміщенням.

Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги позивача, що доказом неправомірної поведінки відповідача є неодноразові звернення позивача в поліцію з приводу порушення відповідачем правил співжиття. Позивачем суду не надано доказів того, що відповідач притягувався до відповідальності за такі порушення і що його попереджали про можливе виселення із жилого приміщення.

До своєї позовної заяви ОСОБА_2 додала лише повідомлення за підписом начальника Головного управління Національної поліції у Волинській області, адресоване не позивачу в даній справі - ОСОБА_2, а її матері - ОСОБА_6, в якому зазначено, що з відповідачем ОСОБА_4 проведено профілактичну бесіду щодо недопущення антигромадської поведінки та насильства в сім'ї (а.с.7).

Інших будь-яких доказів на підтвердження порушення відповідачем ОСОБА_4 правил співжиття позивач ОСОБА_2 суду не подала.

Також позивачем не надано доказів щодо того, що відповідач жодним чином не бере участі в утриманні житлового будинку, його ремонті, оплаті комунальних послуг.

Врахувавши наведені обставини, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив ОСОБА_2 у задоволенні її позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 368, 371, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Локачинського районного суду Волинської області від 30 листопада 2017 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді