Справа № 367/8548/17 Головуючий у І інстанції Оладько С. І.
Провадження № 22-ц/780/673/18 Доповідач у 2 інстанції Верланов
Категорія 58 01.02.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

01 лютого 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді - Верланова С.М.,

суддів - Савченка С.І., Сліпченка О.І.,

за участю секретаря - Шуляка Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 14 грудня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Ірпінський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, державний виконавець Жук Тетяна Анатоліївна, приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв Артем Артемович, про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 5759, вчинений 07 липня 2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А.

14 грудня 2017 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про забезпечення даного позову, в якій просила заборонити Ірпінському міському відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області примусове виконання виконавчого напису №5759, вчиненого 07 липня 2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. до вирішення справи по суті.

В обґрунтування заяви позивач зазначала, що предметом спору є визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, а тому вважала, що невжиття заходів забезпечення може ускладнити виконання можливого рішення суду про задоволення позову, що призведе до порушення її прав.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 14 грудня 2017 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою задовольнити заяву про забезпечення позову, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам та порушення судом норм процесуального права. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що виконавчий напис оскаржується не боржником, а іншою особою, оскільки вважає, що такі висновки суду не ґрунтуються на положеннях ст.151 ЦПК України та роз'ясненнях постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», якими передбачено, що єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі. Також вважає, що суд дійшов помилкового висновку про те, що позивач не надала доказів того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, оскільки судом не враховано, що у позові ОСОБА_1 просить визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, від результатів розгляду якого залежить виконання чи невиконання даного виконавчого напису.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до положень ст.151 ЦПК України (в редакції статті, яка діяла на час постановлення судом ухвали), суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з п.6 ч.1 ст. 152 ЦПК України (в редакції статті, яка діяла на час постановлення судом ухвали) позов забезпечується зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» судам роз'яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

З матеріалів справи вбачається, що у грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк», треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Ірпінський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, державний виконавець Жук Т.А., приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв А.А., в якому просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 5759, вчинений 07 липня 2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А.

По справі встановлено, що постановою державного виконавця Ірпінського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській областіЖук Т.А. від 13 жовтня 2017 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису №5759, вчиненого 07 липня 2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. про стягнення з ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» грошових коштів у розмірі 1 820 040 грн. 03 коп. (а.с.13-14).

Тобто, приватним нотаріусом вчинено виконавчий напис про стягнення 1 820 040 грн. 03 коп.з відповідача ОСОБА_5, а не з позивача ОСОБА_1 Тому висновок суду першої інстанції про те, що позивач не є боржником згідно виконавчого напису нотаріуса, є правильним.

Таким чином, визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню не пов'язане з правами та обов'язками позивача ОСОБА_1

Також колегія суддів враховує, що забезпечення позову шляхом заборони Ірпінському міському відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області примусового виконання виконавчого напису, не стосується і не пов'язане з можливим задоволенням позову, оскільки таке рішення суду не підлягає виконанню в примусовому порядку.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, передбачених п.6 ч.1 ст. 152 ЦПК України (в редакції статті, яка діяла на час постановлення судом ухвали).

Таким чином, ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, і не свідчить про невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм процесуального права.

Доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду та порушення судом норм процесуального права, є необґрунтованими, висновків суду про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову не спростовують.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1залишити без задоволення.

Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 14 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді