Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №321/37/17 Головуючий у 1 інстанції: Олійник М.Ю.
Провадження № 22-ц/778/43/18 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
«31» січня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Полякова О.З.,

Подліянової Г.С.,

секретар: Евальд Д.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 20 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:
В січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України про стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він проходив військову службу на території Демократичної республіки Афганістан та при виконанні службових обов`язків в 1980 році отримав закриту черепно-мозкову травму - контузія головного мозку, що в подальшому призвело до розвитку: «посттравматичної енцефалопатії II ст., лікворо-гіпертензивного і вираженого вестибуло-атактичного синдромів. Атерослерозу, церебрального атеросклерозу. Облітеруючого атеросклерозу артерій нижніх кінцівок, оклюзії передньої великостегнової артерії зліва. Гіпертонічна хвороба II ст., гіпертензивне серце. ІХС, стенокардія напруги, II ФК. Гіпертрофія лівого шлуночка. Двостороння сенсорно-невральна туговухість І ст.».

Внаслідок захворювань, отриманих під час проходження військової служби, він змушений тривалий час знаходитись на лікуванні, проходити чисельні медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури, однак стан здоров`я поступово погіршується, в зв`язку з чим йому встановлена друга група інвалідності та він позбавлений можливості вести повноцінний спосіб життя, постійно відчуває страждання, фізичний біль та психологічний дискомфорт, багато коштів витрачає на лікування.

Усі ці фактори викликають негативні емоції й переживання, порушено нормальні життєві зв`язки та виникла необхідність докладати додаткових зусиль для організації свого життя.

Крім того, через хвороби він не може працювати, оскільки пересуватися на велику відстань (до місця роботи) без сторонньої допомоги не може, а особистого транспорту він не має. Це поставило його у незручне становище, оскільки він не може матеріально забезпечувати свою родину на тому ж рівні, який був в той час, коли він працював. Його заробітна плата була основним засобом існування його родини, а на пенсію забезпечити себе та свою родину неможливо.

Він не може вести повноцінний образ життя, постійно відчуває страждання, психологічний дискомфорт, порушена його душевна рівновага, виражена у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на його душевному стані.

Він відчуває себе втраченим для суспільства та родини людиною, оскільки не може допомогти своїй родині як матеріально, так і фізично, повноцінно виконувати свої обов`язки по господарству.

Тривале лікування позначилося не тільки на його здоров`ї, а також і на його психіці, постійно виникають проблеми з придбанням ліків, які є занадто дорогими.

На підставі зазначеного просив стягнути з відповідача на його користь відшкодування моральної шкоди у розмірі 100 000,00 грн.

Рішенням Михайлівського районного суду Запорізької області від 20 лютого 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 25000 грн.

Стягнуто з Міністерства оборони України на користь держави судовий збір в сумі 640 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Міністерство оборони України подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Учасники справи у судове засідання не з`явились, повідомлені про місце та час розгляду справи у відповідності до вимог ст.ст. 128, 130 ЦПК України, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (судової повістки).

З огляду на вищевикладене та у відповідності до ст.ст. 371, 372 ЦПК України, судова колегія ухвалила розглядати справу за відсутності учасників справи.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Встановлено, що частково задовольняючи позов ОСОБА_1 у цій справі, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 встановлена друга група інвалідності, що є наслідком захворювання, яке він отримав у Демократичній Республіці Афганістан, пов`язано з проходженням військової служби; моральну шкоду має відшкодувати Міністерство оборони України.

Проте погодитись із такими висновками суду першої інстанції повністю не можна.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції у цій справі не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з березня 1980 року по травень 1981року проходив службу у Демократичній республіці Афганістан в складі військової частини п/п НОМЕР_1 та приймав участь у бойових діях, що підтверджується копією військового квитка позивача (а.с. 30-34) та довідкою Василівсько - Михайлівського об`єднаного районного військового комісаріату Запорізької області (а.с. 27). Під час виконання службових обов`язків в Демократичній республіці Афганістан отримав травму та перебував на лікуванні в шпиталі з приводу контузії з 24 жовтня 1980 року по 28 лютого 1980 року.

Згідно посвідчення Серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни.

З матеріалів справи вбачається, що у 1980 році, при виконанні службового обов`язку в ДРА, ним отримано закриту черепно-мозкову травму - контузія головного мозку, що в подальшому призвело до розвитку: посттравматичної енцефалопатії II ст., лікворо-гіпертензивного і вираженого вестибуло-атактичного синдромів; атерослерозу, церебрального атеросклерозу; облітеруючого атеросклерозу артерій нижніх кінцівок, оклюзії передньої великостегнової артерії зліва; гіпертонічної хвороба II ст., гіпертензивне серце; ІХС, стенокардії напруги, II ФК; гіпертрофії лівого шлуночка; двосторонньої сенсорно-невральної туговухості І ст., що підтверджується витягом із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку № 239 від 04 квітня 2006 року (а.с.7), відповідно до змісту якого закрита черепно-мозкова травма контузія головного мозку та її наслідки, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку.

За результатами огляду за висновками медико-соціальної експертної комісії йому була встановлена третя група інвалідності, яка пов`язана з виконанням ним обов`язків військової служби (а.с.8).

03 квітня 2012 року згідно довідки до акта огляду МСЕК серії АД № 180225 позивачу була встановлена друга група інвалідності (а.с.9).

Виписками з історії хвороби за № 306 та № 7261 хворого ОСОБА_1 , який перебував на лікуванні в неврологічному відділенні КЗ «Обласний госпіталь ветеранів війни» в період з 19 лютого 2016 року по 08 березня 2016 року, а також в хірургічному відділенні Українського державного медико-соціального центру ветеранів війни в період з 31 жовтня 2016 року по 23 листопада 2016 року, підтверджується що захворювання позивача спричинила травма, отримана під час бойових дій в Афганістані, в зв`язку з чим він щороку проходить стаціонарне лікування.

Згідно із ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Отже, наявність шкоди у будь-якому розмірі ще не породжує обов`язку її компенсації, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши суб`єкта такої відповідальності.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції у порушення вищевказаних положень закону та вимог ст. ст. 263-264 ЦПК України належним чином не дослідив, чи доведено позивачем факт протиправних дій або бездіяльності Міністерства оборони України, чи наявний причинний зв`язок між шкодою і протиправним діями завдавача шкоди та вини відповідача в її завданні.

При цьому, Міністерство оборони України доводило у суді першої інстанції відсутність своєї вини та неналежності, як відповідача у цій справі, але суд першої на це належної уваги не звернув.

Так, згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Крім того, відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відшкодування шкоди державою відбувається у спосіб, передбачений законами України.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб… у спосіб, визначений законам або договором (ст. 5 ЦПК України ).

Так, військова служба пов`язана із захистом Вітчизни, тому військовослужбовцям визначені законами пільги та гарантії, у тому числі компенсації за моральні страждання вже враховані чинним законодавством.

Однак, поза увагою суду першої інстанції залишились положення Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відповідно до яких військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, мають право на безоплатну кваліфіковану медичну допомогу у військово-медичних закладах охорони здоров`я. Військовослужбовці щорічно проходять медичний огляд, щодо них проводяться лікувально-профілактичні заходи.

Порядок забезпечення путівками для санітарно-курортного лікування встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Військовослужбовці, звільнені з військової служби внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, члени сімей військовослужбовців приймаються на обстеження і лікування до військово-медичних закладів охорони здоров`я в порядку, встановленому Міністерством оборони України, іншими утвореннями відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами тощо.

Також, окрім Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», є Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», на які суд першої інстанції належної уваги не звернув, відповідно до ст. 4 якого ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

При вищевикладених обставинах, позивачем у матеріали цієї справи не було надано суду першої інстанції належних допустимих доказів завдання йому будь-якого розміру моральної шкоди, яка б підлягала стягненню з відповідача на користь позивача у цій справі за рішенням суду, враховуючи вказані вище встановлені судом фактичні обставини цієї справи.

При вищевикладених обставинах, суд першої інстанції мав відмовити у задоволенні позову позивача до відповідача у цій справі у повному обсязі.

За таких обставин, доводи відповідача Міністерства оборони України, як особи, яка подала апеляційну скаргу, ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, а рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.ст. 263-264 ЦПК України щодо його законності та обґрунтованості, та підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Оскільки позивач ОСОБА_1 звільнений на підставі Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору як інвалід другої групи, в силу вимог ст. 141 ЦПК України, враховуючи задоволення апеляційної скарги відповідача Міністерства оборони України апеляційним судом у цій справі, судові витрати Міністерства оборони України, пов`язані із розглядом цієї справи апеляційним судом, у вигляді судового збору у розмірі 704 грн., сплаченого при подачі вищезазначеної апеляційної скарги до апеляційного суду (а.с. 93), слід компенсувати за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити.

Рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 20 лютого 2017 року у цій справі скасувати та ухвалити нову постанову.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про стягнення моральної шкоди відмовити.

Судові витрати Міністерства оборони України (), пов`язані із розглядом цієї справи апеляційним судом, у вигляді судового збору у розмірі 704 грн. компенсувати за рахунок держави.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 31 січня 2018 року.

Головуючий
Судді: