Номер провадження 2-о/754/45/18
РІШЕННЯ

Іменем України

26 січня 2018 року Деснянський районний суд м. Києва в складі

Головуючого - судді Галась І.А.,

при секретарі - Дмитрієвій А.А.

за участі: заявника ОСОБА_1,

представника заявника - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, заінтересована особа: Головне територіальне управління юстиції у м. Києві про встановлення факту, що має юридичне значення,

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення факту проживання однією сім'єю з ОСОБА_3.

Свої вимоги мотивує тим, що ОСОБА_4 разом зі своєю матір'ю - ОСОБА_5 були адептами паспорта Сандея, якому передали право власності на двохкімнатну квартиру в м. Києві та від «церкви Сандея» отримали невеличку кімнату в комунальній квартирі АДРЕСА_1.

На протязі останніх 11 років між нею та ОСОБА_4 склалися відносини як між матір'ю та сином, які мешкали однією родиною. ОСОБА_4 був «дорослою дитиною», з 2006 року ОСОБА_1 взяла на себе відповідальність по догляду за ним. Забезпечувала його усім необхідним, у тому числі ліками. Проживаючи однією сім'єю вели спільний побут.

ІНФОРМАЦІЯ_3 р. ОСОБА_4 помер. Похоронним процесом займалась лише вона. Після смерті ОСОБА_4, заявник ОСОБА_1 звернулася до Десятої київської державної нотаріальної контори, де було відкрито спадкову справу.

В обґрунтування заяви зазначає, що стала найближчою людиною для ОСОБА_4 Будучи онкохворим ОСОБА_4 не залишив заповіт на належне йому майно на праві приватної власності майно. Встановлення факту проживання однією сім'єю необхідно для прийняття спадщини за законом

З урахуванням вищевикладеного, просила суд встановити факт проживання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 однією сім'єю.

В судовому засіданні, заявниця ОСОБА_1 не підтримала заяву, повідомила суд, що це вигадки ОСОБА_2 З ОСОБА_4 ніколи не проживала однією сім'єю. Написати заяву про встановлення факту проживання спільно однією сім'єю, а також звернення до нотаріальної контори про прийняття спадщини її змусив шляхом обману адвокат - ОСОБА_2

Представник заявника - ОСОБА_2 в судовому засіданні вимоги викладені в заяві підтримав.

Заінтересована особа - Головне територіальне управління юстиції у м. Києві в судове засідання не з'явилася, про розгляд справи повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи у відсутність свого представника, заперечень проти вимог не надіслано, при винесенні рішення покладається на розсуд суду.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 суду повідомила, що заявницю ОСОБА_1 знає з 1994 року. З ОСОБА_4 знайома приблизно останні 10 років. Суду показала, що відносини між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 були дуже гарні, дружні. ОСОБА_3 бачила майже завжди, коли приходила в гості до ОСОБА_1 ОСОБА_4 ніколи не називав ОСОБА_1 матір'ю, однак відносився з повагою як до матері. ОСОБА_1 та ОСОБА_4 ніколи не проживали однією сім'єю як мита та син.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7, суду повідомив, що являється рідним сином ОСОБА_1 З ОСОБА_4 був знайомий приблизно більше 10 років.

Суду показав, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебували в дружніх відносинах, періодично ОСОБА_4 приходив до них в гості. Мама інколи за ним піклувалась, оскільки його жаліла. ОСОБА_1 та ОСОБА_4 ніколи не проживали однією сім'єю як мита та син.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, показання свідків, дослідивши письмові докази, приходить до наступного висновку.

Згідно наявної в матеріалах справи, спадкової справі №661/2017 щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 р. ОСОБА_4, вбачається, що 16.06.2017 р. до Десятої київської державної нотаріальної контори надійшла заява ОСОБА_1 від 15.06.2017 р. про відкриття спадщини.

На підставі заяви ОСОБА_1, Десятою київською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу №661/2017 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 р. ОСОБА_4 Повідомлено, що згідно з п. 3.5 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України заявниці необхідно надіслати заяву, оформлену належним чином (справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою) або особисто прибути до Десятої київської державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини.

В судовому засіданні було встановлено, що доводи викладенні в заяві про встановлення факту проживання однією сім'єю, викладені в обґрунтування заяви, не були підтвердженні показаннями свідків ОСОБА_6, ОСОБА_1, а також сама заявниця ОСОБА_1 заперечувала факт проживання однією сім'єю з ОСОБА_4

Вирішуючи питання про встановлення даного факту суд виходить з того, що відповідно до ч.1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», заява про встановлення факту прийняття спадщини та місця її відкриття може бути розглянута судом у порядку окремого провадження, якщо орган, який вчиняє нотаріальні дії, не вправі видати заявникові свідоцтво про право на спадщину через відсутність або недостатність документів, що необхідні для підтвердження в нотаріальному порядку факту вступу в управління або володіння спадковим майном.

Як вбачається з роз'яснень викладених в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику в справах про спадкування», якщо постійне проживання особи із спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкодавець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Ст. 3 СК України передбачає, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Коло осіб, які знаходяться між собою у сімейних стосунках, перераховується у ст. 2 СК України (подружжя, батьки, діти, усиновлювачі та усиновлені, баба, дід, прабаба, прадід, внуки, правнуки, рідні брати та сестри, мачуха, вітчим, падчерка, пасинок).

Крім того, згідно до положень ст. 315 ЦПК України юридичні факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, встановлюють у судовому порядку, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно ч.1. ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 2 ст. 13 ЦПК України, збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Частиною 3 ст. 13 ЦПК України, визначено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до положень ст.ст.76, 77, 78,80, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом та наведені вище обставини, які не були підтверджені доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що вимоги заяви є не обґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.76-81, 259, 293, 294, 315-319 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа: Головного територіального управління юстиції у м. Києві про встановлення факту, що має юридичне значення залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: