Справа№ 488/4770/17 Головуючий суду 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 22-ц/4812/107/18 Головуючий і доповідач 2 інстанції ОСОБА_2
П О С Т А Н О В А

іменем України

07 листопада 2018 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

секретар судового засідання Богуславська О.М.,

розглянувши без участі сторін у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія»

за позовом ОСОБА_5 до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія», треті особи: ОСОБА_6, Приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області ОСОБА_7, про відшкодування майнової шкоди,

в с т а н о в и в:

В грудні 2017 року ОСОБА_5 предявив позов до ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» про відшкодування майнової шкоди.

Позивач зазначав, що згідно полісу № АІ/5956177 від 22 січня 2015 року його цивільно-правова відповідальність, як власника наземного транспортного засобу, застрахована у відповідача.

25 грудня 2015 року на перехресті пр. Жовтневого (Богоявленського) та вул. Металургів у м. Миколаєві з його вини сталася дорожньо-транспортна пригода (далі ДТП), учасниками якої були позивач, який керував автомобілем «Део Нексія», державний номер НОМЕР_1 та ОСОБА_6, який керував автомобілем ВАЗ-2171, державний номер НОМЕР_2. Внаслідок цього були пошкоджені обидва транспортні засоби.

При зверненні ОСОБА_6 до відповідача про виплату страхового відшкодування йому було відмовлено.

ОСОБА_6 за власні кошти відремонтував свій пошкоджений автомобіль, сплативши за це 27000 грн.

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 7 вересня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 27 листопада 2017 року, з позивача на користь ОСОБА_6 стягнуто 27000 грн. матеріальних збитків.

Посилаючись на те, що він та ОСОБА_6 безпосередньо після ДТП повідомили відповідача про факт настання страхового випадку та на місце ДТП виїжджав аварійний комісар від страхової компанії, який зафіксував факт ДТП, однак, відповідач відмовляється виконати умови обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь:

27000 грн. майнової шкоди, яка стягнута з нього на користь ОСОБА_6 за рішенням суду та 551,20 грн. судового збору;

620 грн. судового збору, сплаченого ним при подачі апеляційної скарги на вказане рішення;

640 грн. судового збору, сплаченого ним при подачі даної позовної заяви;

2755, 12 грн., які будуть понесені ним в майбутньому на користь приватного виконавця.

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 22 травня 2018 року позов задоволено частково. Постановлено стягнути з відповідача на користь позивача 26000 грн. на відшкодування шкоди, спричиненої внаслідок ДТП та судовий збір у розмірі 538,05 грн. В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на те, що суд не дослідив належним чином наявні в матеріалах справи документи, неправильно визначився із характером спірних правовідносин, допустив припущення та некоректне трактування наявних доказів, що в свою чергу призвело до прийняття незаконного та необґрунтованого рішення, просило рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши докази по справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом, 25 грудня 2015 року на перехресті пр. Жовтневого (Богоявленського) та вул. Металургів у м. Миколаєві сталася ДТП, учасниками якої були позивач, який керував автомобілем «Део Нексія», державний номер НОМЕР_1 та ОСОБА_6, який керував автомобілем ВАЗ-2171, державний номер НОМЕР_2. Внаслідок цього були пошкоджені обидва транспортні засоби.

Постановою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 27 квітня 2016 року ОСОБА_5 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Відповідно до полісу № АІ/5956177 від 22 січня 2015 року позивач, як власник наземного транспортного засобу, застрахував цивільно-правову відповідальність перед третіми особами в ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія».

При цьому, за умовами договору (полісу), страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час ДТП, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за полісом обовязкового страхування.

Згідно вказаного полісу, розмір страхового відшкодування за шкоду, заподіяну майну складає пятдесят тисяч гривень, розмір франшизи складає одну тисячу гривень.

Отже, зазначена ДТП є страховим випадком відповідно до умов укладеного сторонами договору.

Відповідно до положень ст.33 Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 1 липня 2004 року (далі Закон № 1961-IV), у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально (підпункт 33.1.4).

Водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов'язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком представник (працівник, аварійний комісар або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів).

Особи, зазначені в цьому пункті, звільняються від обов'язку збереження пошкодженого майна (транспортних засобів) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, у разі якщо не з їхньої вини протягом десяти робочих днів після одержання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду його уповноважений представник не прибув до місцезнаходження такого пошкодженого майна (пункт 33.3).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_5 повідомив ПрАТ «УТСК» про обставини події за участю транспортного засобу, забезпеченого полісом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу, 26 грудня 2015 року.

Водночас, ПрАТ УТСК не виконало свої зобовязання передбачені ст.34 Закону № 1961-IV, за якою страховик зобов'язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування.

Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов'язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків (п.34.2. ст.34 Закону № 1961-IV).

Якщо представник страховика (у випадках, передбачених ст.41 цього Закону, - МТСБУ) не з'явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених ст.41 цього Закону, - МТСБУ) зобов'язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження) (п. 34.3. ст. 34 Закону № 1961-IV).

Отже, страхова компанія порушила взяті на себе зобовязання за договором страхування щодо захисту майнового інтересу ОСОБА_8, повязані із заподіянням шкоди третім особам під час ДТП, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу. А не належне виконання страховиком своїх обовязків, передбачених ст.34 Закону № 1961-IV.

Відповідно до ст.610 ЦК порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Правові наслідки порушення договірних зобовязань, зокрема відшкодування збитків, передбачені ст.611 ЦК.

За ст.22 ЦК збитками є втрати, яких особа зазнала у звязку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно зі ст.1194 ЦК особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов?язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Всупереч зазначеним положенням ст.1194 ЦК та умов договору страхування страховик відмовив у виплаті страхового відшкодування за заявою ОСОБА_6 від 24 травня 2016р. (а.с.16)

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 7 вересня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 27 листопада 2017 року, з ОСОБА_5 стягнуто на користь ОСОБА_6 завдану шкоду у розмірі 27000 грн. (витрати на ремонт пошкодженого автомобіля).

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для покладення на відповідача цивільно-правової відповідальності за порушення умов договірного зобовязання є правомірним.

Заперечення в апеляційній скарзі повідомлення про ДТП є безпідставними, так як факт його подання позивачем 26 грудня 2015р. підтверджується наявним у справі письмовим доказом (а.с. 52-53).

Аргументи апеляційної скарги стосовного того, що присуджена сума не була узгоджена зі страховиком не можна визнати обґрунтованими, тому що вказаний розмір відшкодування було визначено судовим рішенням і до участі у цій справ залучався страховик.

Доводи щодо не встановлення коефіцієнту зносу не можуть братись до уваги виходячи з наведеного вище.

Оскільки суд ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, то апеляційна скарга в силу ст.375 ЦПК підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст.367,374,375,382 ЦПК, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» залишити без задоволення, а рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 22 травня 2018 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду, за правилами, передбаченими ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 07 листопада 2018р.

Головуючий: Судді: