Справа № 455/424/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Бонецький Л.Й.
Провадження № 22-ц/783/6615/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Савуляка Р.В.,

суддів: Крайник Н.П., Ніткевича А.В.

за участі секретаря: Фейір К.О.

з участю: ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3, Білицького сільського голови Старосамбірського району Львівської області ОСОБА_4, ОСОБА_5, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 09 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, Білицької сільської ради Старосамбірського району Львівської області про визнання недійсним заповіту та визнання права власності на житловий будинок,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернувся із зазначеним позовом до ОСОБА_5, Білицької сільської ради Старосамбірського району Львівської області у якому на підставі ст.ст.48, 529, 541, ч.2 ст.545 ЦК УРСР просив:

визнати недійсним заповіт ОСОБА_6 посвідчений 04 березня 1991 року секретарем Білицької сільської ради;

визнати на ним право власності на ? частку житлового будинку з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в с. Біличі Старосамбірського району Львівської області, по вул.Зеленій,24 (а.с.3-7).

Оскаржуваним рішенням Старосамбірського районного суду Львівської області від 09 жовтня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_5, Білицької сільської ради Старосамбірського району Львівської області про визнання недійсним заповіту та визнання права власності на житловий будинок відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2

В апеляційній скарзі посилається на те, що суд першої інстанції не вжив усіх необхідних заходів щодо виявлення та витребування першого екземпляру заповіту та, незважаючи на його клопотання, не витребував вказаний документ із Львівського державного нотаріального архіву, обмежившись лише запитом до державної нотаріальної контори Старосамбірського району Львівської області.

Крім цього вказує, що судом першої інстанції не були викликані у судове засідання та допитані в якості свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8, котрі, за твердженнями ОСОБА_5, достеменно знали кому мав намір заповісти своє майно його покійний батько ОСОБА_6 та які були присутні при підписанні ним заповіту.

Також не викликалась у судове засідання в якості свідка у справі колишній секретар виконкому Білицької сільради ОСОБА_9 та не була допитана з приводу того чи посвідчувала вона 04 березня 1991 року заповіт покійного ОСОБА_6, чи підписував він заповіт власноручно, хто був присутній при цьому, чи був зареєстрований заповіт у книзі реєстрації нотаріальних дій Білицької сільради за 1991 рік та чому відсутня така книга саме за цей рік .

Зазначає, що для проведення експертизи за клопотанням експерта необхідно було представити два примірники заповіту від 04 березня 1991 року, книгу реєстрації нотаріальних дій Білицьої сільради за 1991 рік, вільні зразки підписів та почерку максимально наближені до виконання заповіту, однак, такі не були надані експерту, тому висновок експертизи вважає безпідставним.

Просить рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 09 жовтня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3, Білицького сільського голови Старосамбірського району Львівської області ОСОБА_4 на підтримання апеляційної скарги, ОСОБА_5 на її заперечення, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст.48 ЦК УРСР, який діяв на час виникнення правовідносин між сторонами, недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемляє особисті або майнові права неповнолітніх дітей.

Як зазначено у ст.541 ЦК УРСР заповіт повинен бути укладений у письмовій формі з зазначенням місця і часу укладення, підписаний особисто заповідачем і нотаріально посвідчений.

Як вірно установлено судом першої інстанції, у відповідності із посвідченим 04 березня 1991 року секретарем виконкому Білицької сільської ради Старосамбірського району Львівської області ОСОБА_9 заповітом, ОСОБА_6, який мешкає в селі Біличі Старосамбірського району Львівської області на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати на день смерті і на що за законом матиме право, заповів ОСОБА_5, жителю м. Львова.

Відповідно до свідоцтва про смерть, 20 листопада 1991 року у віці 69 років помер ОСОБА_6

Згідно свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок, будинок №24 по вулиці Зелена в селі Біличі зареєстрований на праві особистої власності за ОСОБА_6.

Довідкою, виданою виконавчим комітетом Білицької сільської ради №113 від 03лютого 2016 року встановлено, що ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер 20 листопада 1991 року, до дня смерті проживав та був зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_2.

Довідкою, виданою виконкомом Білицької сільської ради №280 від 24 березня 2016 року встановлено, що з моменту смерті ОСОБА_6 у фактичне управління та володіння житловим будинком в селі Біличі по вулиці Зеленій, 24 Старосамбірського району здійснювали сини померлого ОСОБА_6 ОСОБА_2 та ОСОБА_10.

Згідно свідоцтва про смерть, 01 червня 2014 року у віці 66 років помер ОСОБА_10 (батько відповідача ОСОБА_5М.).

Із письмових пояснень ОСОБА_9 вбачається, що 04 березня 1991 року вона, будучи секретарем виконкому Білицької сільської ради Старосамбірського району, посвідчувала заповіт ОСОБА_6, який при здоровому глузді та свідомості заповів усе своє майно ОСОБА_5, про що поставив свій підпис.

Висновком криміналістичної експертизи з дослідження підписів №1163 від 29 березня 2017 року встановлено, що підпис від імені ОСОБА_6, розташований в графі «Підпис» у заповіті від 04 березня 1991 року, посвідченому секретарем виконкому Білицької сільської ради, виконаний самим ОСОБА_6 під впливом збиваючих факторів природнього характеру: внутрішнього старечий вік, хворобливий стан, або зовнішнього відсутність або обмеження зорового контролю, незвична поза, незвичне тримання приладу для писання.

Із пояснень свідка ОСОБА_11 вбачається, що вона добре знає сторін по справі, і знає про заповіт, покійний питав, на кого записати хату, позивач сказав, що на ОСОБА_5, ОСОБА_10 також відмовився від будинку. В той час коли мова йшла про заповіт, вона була присутня, позивач був, тітка позивача, тоді була якась подія, можливо 9 днів за їхньою матірю. Батько відповідача ОСОБА_12 часто приїжджав у село, допомагав по господарству, як ОСОБА_10 так і позивач відмовилися від будинку, сказали, щоб будинок покійний записав на ОСОБА_5. Позивач рідко приїжджав у село, ОСОБА_10 частіше, а позивач напевно тому відмовився від будинку, бо мав намір отримати квартиру у м. Львові.

Свідок ОСОБА_13 показала, що заповіт складався після девяти днів після смерті мами позивача, батько питав, на кого скласти заповіт. Покійний чоловік ОСОБА_10 відмовився, позивач також відмовився від частки і сказали, щоб заповіт скласти на сина ОСОБА_12. Після смерті матері позивача, батька забрали до себе у Львів і помер він у Львові, а ховали його в селі, він був лежачим. Про існування заповіту позивачу було відомо.

Свідок ОСОБА_14 показала, що добре знає сторони по справі, позивач приїжджав у село, допомагав по господарству, садив город. Покійний був не ходячим і його забрав ОСОБА_10 до Львова. Про заповіт їй нічого не відомо.

Свідок ОСОБА_15 показав, що позивач після смерті батька приїжджав у село, зробив огорожу, обрізав дерева, садив городину. Хто доглядав за покійним йому не відомо, про заповіт йому також нічого не відомо.

Свідок ОСОБА_16 показала, що є двоюрідною сестрою позивача, позивач після смерті батька приїжджав у село, косив біля будинку, перекрив стайню, підтримував порядок біля хати. До смерті батька також приїжджав у село, допомагав батькові. Мирон також приїжджав у село, батько позивача був лежачим і йому була потрібна стороння допомога, ОСОБА_10 забрав його до Львова, де його доглядали. Після смерті їхнього батька суперечки за будинок не було.

Свідок ОСОБА_17 показав, що жив з покійним по сусідству, добре знає його дітей, приїжджали в село, допомагали батькові, приїжджав і ОСОБА_15 з батьком, допомагав по господарству.

Свідок ОСОБА_18 показала, що дуже часто в село приїжджав ОСОБА_18, зі своєю дружиною, дітьми і допомагав по господарству, позивач дуже рідко приїжджав до батька. Коли був складений заповіт їй не відомо, але покійний завжди казав, що заповіт буде складати на онука ОСОБА_15.

Аналізуючи зазначені докази в їх сукупності суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що волевиявлення ОСОБА_6 було вільним і відповідало його волі. Доводи позивача про порушення вимог при посвідченні заповіту, а саме, що заповіт не підписаний батьком ОСОБА_6 не підтверджені доказами та спростовуються поясненнями свідків, висновком судово почеркознавчої експертизи від 29 березня 2017 року.

При оформленні заповіту були дотримані вимоги до форми заповіту, заповіт складений у письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт особисто підписаний заповідачем, посвідчений секретарем виконкому ОСОБА_9, яка мала повноваження вчиняти нотаріальні дії, а тому у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 суд першої інстанції обґрунтовано відмовив.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не убачає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 09 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанов складено 20 лютого 2018 року.

Головуючий : Савуляк Р.В.

Судді: Крайник Н.П.

ОСОБА_19