Справа № 359/8422/15-ц Головуючий у І інстанції Борець Є. О.
Провадження № 22-ц/780/87/18 Доповідач у 2 інстанції Суханова Є. М.
Категорія 38 31.01.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

31 січня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Суханової Є.М.,

суддів: Мельника Я.С., Данілова О.М.,

за участю секретаря Шуляка Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Бориспільської міської ради Київської області, ОСОБА_2 про визнання права власності на матеріали, визнання права користування земельною ділянкою, визнання недійсним рішення ради та свідоцтва про право власності на нерухоме майно, зобов'язання усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом та просила визнати її власником матеріалів та обладнання, які були використані в процесі будівництва цокольного поверху житлового будинку та колодязя по АДРЕСА_1 кадастровий номер НОМЕР_1 площею 0,0500 га; визнати за позивачем право користування вказаною земельною ділянкою; визнати недійсним рішення Бориспільської міської ради № 3247-39-VI від 28 травня 2013 року про затвердження проекту землеустрою та передачу безоплатно у власність земельної ділянки ОСОБА_2 для будівництва жилого будинку, господарських будівель і споруд за вищезазначеною адресою; визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно № 5249353 від 21 червня 2013 року, а саме на земельну ділянку площею НОМЕР_1 по АДРЕСА_2; зобов'язати ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні вказаною земельною ділянкою.

Свої вимоги обґрунтовала тим, що вона ОСОБА_3 є донькою ОСОБА_4. Рішенням міської ради від 13 листопада 1990 року у безстрокове користування ОСОБА_4 надавалась земельна ділянка площею 0,06 га по АДРЕСА_2 з цільовим призначенням для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд. 08 лютого 1991 року між виконавчим комітетом Бориспільської міської ради та ОСОБА_4 було укладено договір про надання земельної ділянки у безстрокове користування, за яким ОСОБА_4 передано у безстрокове користування вищезазначену земельну ділянку. На вказаній земельній ділянці ОСОБА_4 побудував цокольний поверх житлового будинку та колодязь. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер. ОСОБА_5, діючи від імені позивача, подала до Бориспільської міської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. У такий спосіб ОСОБА_3 набула право користування вказаною земельною ділянкою. Крім того, позивач набула право власності на матеріали та обладнання, які були використані в процесі будівництва цокольного поверху житлового будинку та колодязя. Однак, рішенням міської ради від 28 травня 2013 року був затверджений проект землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,05 га по АДРЕСА_2. 21 червня 2013 року державний реєстратор прийняв рішення про державну реєстрацію прав та видав ОСОБА_2 свідоцтво про право власності на нерухоме майно. Однак, право ОСОБА_3 на користування земельною ділянкою не було припинено, а, отже, вона не могла бути передана у власність ОСОБА_2

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 грудня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на матеріали та обладнання, які були використані в процесі будівництва цокольного поверху житлового будинку та колодязя по АДРЕСА_2.

Визнано недійсним рішення Бориспільської міської ради № 3247-39-VI від 28 травня 2013 року в частині затвердження проекту землеустрою та передачі безоплатно у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,05 га з кадастровим номером НОМЕР_1 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої по АДРЕСА_3

Визнано недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно № 5249353, видане 21 червня 2013 року на ім'я ОСОБА_2 відносно земельної ділянки площею 0,05 га з кадастровим номером НОМЕР_1 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої по АДРЕСА_3

У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржуване рішення є необґрунтованим і незаконним, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також з неповним з'ясуванням судом обставин справи, що мають значення для справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на те, що на спірній земельній ділянці відсутні об'єкти нерухомого майна, які за життя належали померлому землекористувачу і право на які перейшло в порядку спадкування до позивача. Право користування земельною ділянкою не входило до складу спадщини, оскільки право попереднього власника припинилося з дня смерті і відповідно рада не мала обов'язку приймати рішення про вилучення земельної ділянки або припинення права на користування землею, оскільки дане право юридично було припинено ще у 1999 році. Визнаючи право власності за позивачем на матеріали та обладнання, суд мав би зазначити їх поіменно. Суд не звернув увагу на висновок Управління містобудування та архітектури Бориспільської міської ради від 22 січня 2013 року, в якому зазначено, що спірна земельна ділянка знаходиться у занедбаному стані, відноситься до земель Бориспільської міської ради, у власності або користуванні не перебуває, земельна ділянка зі зруйнованим фундаментом не використовується, в КП «Бориспільське БТІ» майно не зареєстровано та державний акт відсутній. Суд не встановив, ким було побудовано цокольний поверх та колодязь, дійсний рік побудови, а також які матеріали та обладнання входять до спірного майна. Технічний паспорт виготовлений через 16 років після смерті ОСОБА_4 Будь-які докази створення цокольного поверху та колодязя померлим ОСОБА_4 відсутні. Для встановлення дійсного часу виготовлення будівельних матеріалів та обладнання необхідна експертиза, а тому просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 є донькою ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 07 квітня 1988 року.

Рішенням виконавчого комітету Бориспільської міської ради Київської області № 190/1 від 13 листопада 1990 року у безстрокове користування ОСОБА_4 надавалась земельна ділянка площею 0,06 га з цільовим призначенням для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_2 Київської області.

08 лютого 1991 року виконавчий комітет Бориспільської міської ради Київської області уклав з ОСОБА_4 договір про надання земельної ділянки у безстрокове користування, згідно умов якого виконавчий комітет Бориспільської міської ради передав у безстрокове користування ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,06 га з цільовим призначенням для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_4

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 21 травня 1999 року.

У серпні 1999 року ОСОБА_5, діючи від імені ОСОБА_3, подала до Бориспільської міської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4.

Відповідно до звіту про оцінку нерухомого майна, яким є цокольний поверх житлового будинку та колодязь, що розташовані на земельній ділянці по АДРЕСА_5, вартість нерухомого майна станом на 30 квітня 2015 року становить 287 500 грн. (а. с. 15 том 1).

Згідно з технічним паспортом на цокольний поверх по вул. Переяслівській, 20 у м. Борисполі, який виготовлений станом на 23 лютого 2015 року, літ. «А-1ц» - цокольний поверх, літ. «а» - вхід до цокольного поверху, літ. «Б» - вбиральня, літ. «К» - колодязь, літ. «N1» - огорожа (а. с. 29, 30 том 1).

Рішенням Бориспільської міської ради № 3247-39-VI від 28 травня 2013 року затверджено проект землеустрою та передачу безоплатно у власність ОСОБА_2 земельної ділянки по АДРЕСА_1 кадастровий номер НОМЕР_1 площею 0,0500 га, цільове призначення - для будівництва жилого будинку, господарських будівель і споруд.

21 червня 2013 року державний реєстратор РС Бориспільського МРУЮ видав ОСОБА_2 свідоцтво про право власності на нерухоме майно №5249353.

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 12 травня 2015 року ОСОБА_3 відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом на земельну ділянку та незавершене будівництво, які знаходяться по АДРЕСА_6 що належала померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4, з підстав ненадання правовстановлюючих документів на майно, що належало померлому (а.с 42 т. 1)

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що станом на день смерті спадкодавця на земельній ділянці був побудований цокольний поверх житлового будинку та колодязь. А тому приватизація ОСОБА_2 земельної ділянки була здійснена з порушенням ч. 5 ст. 116 ЗК України.

Однак, колегія суддів не може погодитися з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз'яснено, що якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов'язки як забудовника входять до складу спадщини.

Згідно зі ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до п. п. 1,2 ч. 1ст. 549 цього Кодексу визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння майном, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місце відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР 1963 року (в редакції, що діяла на момент смерті спадкодавців) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Звертаючись до суду з позовом про визнання права власності на будівельні матеріали та обладнання, ОСОБА_3 зазначає, що за життя її батько ОСОБА_4 збудував цокольний поверх житлового будинку та колодязь, а тому право власності на них перейшло до позивача в порядку спадкування.

До виникнення права власності на новозбудоване нерухоме право власності існує лише на матеріали, обладнання та інше майно, що було використано в процесі будівництва (ч. 3 ст. 331 ЦК України), отже ст. 331 ЦК України не передбачено можливості визнання права власності недобудоване нерухоме майно в судовому порядку.

Однак, з наявного у матеріалах справи листа Управління містобудування та архітектури Бориспільської міської ради від 22 січня 2013 року вбачається, що на земельній ділянці знаходиться зруйнований фундамент.

Так, колегією суддів достовірно встановлено, що всі матеріали та обладнання, які були використані спадкодавцем для будівництва, зазначені у звіті про оцінку майна. Однак, звіт про оцінку майна був складений квітні 2015 року, тобто після спливу майже двох років з дня набуття відповідачем земельної ділянки у власність. Тобто позивач не надала доказів того, що зазначені у звіті матеріали та обладнання були використані саме її батьком за життя.

Згідно вимог ст. 11 ЗК УРСР 1977 року (що діяв на час укладення договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку на праві приватної власності) міські Ради народних депутатів, їх виконавчі комітети в межах і в порядку, встановлених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, на території міста, зокрема, надають у користування земельні ділянки для державних або громадських потреб відповідно до статей 16, 37, 38 цього Кодексу та видають землекористувачам документи на право користування землею.

Згідно вимог ст. 15 ЗК УРСР 1977 року земля надається в безстрокове або тимчасове користування. Безстроковим (постійним) визнається землекористування без заздалегідь встановленого строку. Земля, яку займають колгоспи, закріплюється за ними в безстрокове користування. Тимчасове користування землею може бути короткостроковим - до трьох років і довгостроковим - від трьох до десяти років. У разі виробничої необхідності ці строки можуть бути продовжені на період, що не перевищує відповідно строків короткострокового або довгострокового тимчасового користування. По окремих видах користування землею Радою Міністрів Української РСР може бути встановлений і триваліший строк довгострокового користування, але не більш як двадцять п'ять років.

У статті 16 ЗК УРСР 1977 року, зокрема, зазначено, що надання земельних ділянок у користування здійснюється в порядку відведення. Відведення земельних ділянок провадиться на підставі постанови Ради Міністрів УРСР або рішення виконавчих комітетів обласної районної, міської, селищної і сільської Рад народних депутатів в порядку, встановлюваному законодавством Союзу РСР і Української РСР. У постановах або рішеннях про надання земельних ділянок вказується мета, для якої вони надаються, і основні умови користування землею.

Згідно ст. 20 ЗК УРСР 1977 року відповідно до Основ земельного законодавства Союзу РСР і союзних республік право землекористування колгоспів, радгоспів та інших землекористувачів засвідчується державними актами на право користування землею. Форми актів встановлюються Радою Міністрів СРСР. Право короткострокового тимчасового користування землею засвідчується рішенням органу, який надав земельну ділянку в користування. Право довгострокового тимчасового користування землею засвідчується актами, форма яких встановлюється Радою Міністрів Української РСР. Зазначені документи видаються після відводу земельних ділянок в натурі.

Відповідно до ст. 21 ЗК УРСР 1977 року видача державних актів на право користування землею, а також актів на право довгострокового тимчасового користування землею провадиться виконавчими комітетами районних (міських) Рад народних депутатів.

Згідно ст. 22 ЗК УРСР 1977 року приступати до користування наданою земельною ділянкою до встановлення відповідними землевпорядними органами меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і видачі документа, який засвідчує право користування землею, забороняється.

Так, колегія суддів бере до уваги ту обставину, що рішенням виконавчого комітету Бориспільської міської ради від 13 листопада 1990 року ОСОБА_4 було надано у безстрокове користування земельну ділянку площею 0,06 га з цільовим призначенням для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_2. 08 лютого 1991 року виконавчий комітет Бориспільської міської ради Київської області уклав з ОСОБА_4 договір про надання вищезазначеної земельної ділянки у безстрокове користування. Однак, вказані обставини не свідчать про набуття спадкодавцем ОСОБА_4 у встановленому законом порядку права користування на земельну ділянку, як того вимагав чинний на той час Земельний кодекс УРСР 1977 року. Будь-які докази того, що межі земельної ділянки були встановлені та виділені в натурі, ОСОБА_4 було видано акт на право користування земельною ділянкою суду не надані.

За таких обставин, приймаючи рішення від 28 травня 2013 року про затвердження проекту землеустрою та передачу безоплатно у власність ОСОБА_2 земельної ділянки, Бориспільська міська рада діяла у межах наданих їй повноважень, оскільки земельна ділянка у власності чи користуванні не перебувала. Таким чином, вказане рішення не порушує прав та законних інтересів ОСОБА_3

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом з тим, відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленого цим Кодексом звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За таких обставин, колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції зазначене уваги не звернув та прийшов до помилкового висновку про визнання за позивачем права власності на матеріали та обладнання, визнання права користування земельною ділянкою, визнання недійсним рішення Бориспільської міської ради №3247-39-VI від 28 травня 2013 року в частині затвердження проекту землеустрою та передачі безоплатно у власність ОСОБА_2 земельної ділянки та визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно № 5249353. А, тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню через порушення судом норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

На підставі викладеного, колегія вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає фактичним обставинам справи, нормам матеріального права, а тому не може бути залишеним без змін, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, про відмову у позові.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.

Керуючись ст.ст. 374, 376,367, 374, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 грудня 2016 року скасувати та ухвалити по справі нове.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до Бориспільської міської ради Київської області, ОСОБА_2 про визнання права власності на матеріали, визнання права користування земельною ділянкою, визнання недійсним рішення ради та свідоцтва про право власності на нерухоме майно, зобов'язання усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови буде виготовлений не пізніше 07 лютого 2018 року.

Головуючий:

Судді: