Дата документу 08.02.2018
Справа № 334/4865/17
Провадження № 2/334/900/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2018 року м. Запоріжжя

Ленінський районний суд м. Запоріжжя в складі:

Головуючого судді Гнатюка О.М.,

за участю секретаря Алєйніковій О.В.,

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника третьої особи ОСОБА_3,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні із викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа - Районна адміністрація Запорізької міської ради по Дніпровському району як органу опіки та піклування, про визначення порядку користування приміщеннями квартири, -

ВСТАНОВИВ:

До Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшов позов ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа Районна адміністрація Запорізької міської ради по Дніпровському району як органу опіки та піклування, про визначення порядку користування приміщеннями квартири.

В обґрунтування позову зазначає, що позивач, відповідач, їх спільна дитина ОСОБА_4 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 в рівних долях по 1/3 частки кожному.

Подружжя розірвало шлюб на підставі судового рішення 17.11.2016 року.

Проте фактично шлюбні відносини припинені у 2004 році, спільне господарство не ведеться, дитина проживає з позивачкою.

Сторони не можуть дійти згоди щодо визначення порядку користування квартирою.

Позивач просить встановити для співвласників порядок користування трикімнатною квартирою, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2:

-Надати в користування ОСОБА_1 та неповнолітньому ОСОБА_4 житлову кімнату №3 житловою площею 18,4 кв.м., житлову кімнату №7 житловою площею 8,5 кв.м., кладовку №6 площею 0,8 кв.м., лоджію площею 2,11 кв.м.;

-Надати в користування ОСОБА_5 житлову кімнату 12,5 кв.м., кладовку №5 площею 0,4кв.м., лоджію 1,62 кв.м.;

-Інші приміщення залишити в загальному користуванні: кухню 8,7 кв.м., ванну кімнату 2,8 кв.м., туалет 1,4 кв.м., коридор 10,1 кв.м.

В підготовчому судовому засіданні позивач позов підтримав з підстав, зазначених у ньому; просив суд позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в підготовчому судовому засіданні визнав позовні вимоги.

Представник третьої особи органу опіки та піклування в судовому засіданні проти позову не заперечила. Пояснила, що права неповнолітньої дитини порушенні не будуть, оскільки вирішується питання щодо встановлення порядку користування квартирою без вирішення питання щодо зміни частки права власності.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши надані письмові докази, суд приходить до наступного.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло №701 від 1.10.2008 року квартира за адресою: АДРЕСА_2 належить на праві спільної часткової власності в рівних долях: ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_4 по 1Ї3 частки кожному.

З технічного паспорта на спірну квартиру вбачається, що вона складається з трьох кімнат, житловою площею 39,4 кв.м., у тому числі кімната площею 18,4 кв.м., кімната площею 12,5 кв.м., кімната площею 8,5 кв.м., кухні площею 8,7 кв.м., ванної кімнати площею 2,8 кв.м., туалет площею 1,4 кв.м., коридору площею 10,1 кв.м., лоджії. площею 2,11 кв.м., лоджії площею 1,62 кв.м., кладовки 0,4 кв.м., кладовки 0,8 кв.м.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном, визначено у ст. 317 ЦК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 319 ЦК України усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав, а право власності згідно ст. 321 ЦК України є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За змістом ст. 383 ЦК України та ст.ст. 150, 156 ЖК УРСР власник житла має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Згідно з ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Відповідно до ч.1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

У правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 17.02.2016р. по справі № 6-1500цс15, вказано, що ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між свівласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у звязку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

У ст. 155 ЖК УРСР закріплені гарантії прав громадян, які мають у власності квартиру, згідно яких квартири, що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування квартирою.

Згідно ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Суд вважає, що встановлення порядку користування приміщенням квартири між співвласниками відповідно до змісту ст.ст. 319, 358 ЦК України є складовою здійснення ними права спільної часткової власності та не змінює розміру часток належних кожному зі співвласників, а вказаний позивачем варіант користування кімнатами враховує баланс інтересів кожного зі співвласників, відступ від відповідності реальних часток ідеальним є незначним, а тому позов слід задовольнити.

Питання про судові витрати вирішити відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України.

На підставі ст.ст. 150, 155-156 ЖК УРСР, ст.ст. 319, 321, 355-356, 358, 383 ЦК України, керуючись ст.ст. 2-4, 12-13, 17-18, 76-82, 89, 95, 141, 200, 258-259, 263-265, 268, 272-275, п. 15.5. Перехідних положень ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа Районна адміністрація Запорізької міської ради по Дніпровському району як органу опіки та піклування, про визначення порядку користування приміщеннями квартири задовольнити.

Встановити наступний порядок користування квартирою, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3:

-Визначити право користування ОСОБА_1 та неповнолітньому ОСОБА_4 на житлову кімнату №3 житловою площею 18,4 кв.м., житлову кімнату №7 житловою площею 8,5 кв.м., кладовку №6 площею 0,8 кв.м., лоджію площею 2,11 кв.м.;

-Визначити право користування ОСОБА_2 житлову кімнату 12,5 кв.м., кладовку №5 площею 0,4 кв.м., лоджію 1,62 кв.м.;

-залишити в загальному користуванні ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_2: кухню 8,7 кв.м., ванну кімнату 2,8 кв.м., туалет 1,4 кв.м., коридор 10,1 кв.м.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 640 грн.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Запорізької області через Ленінський районний суд м. Запоріжжя.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Гнатюк