Провадження№2/235/83/18
Справа №235/5312/17
РІШЕННЯ

Іменем України

06 листопада 2018 року Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

в складі : головуючого - судді Величко О.В.

при секретарі - Лебеденко В.В.

за участю позивача - ОСОБА_1

за участю представника позивача ОСОБА_2

за участю відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4

за участю представника відповідача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Покровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: виконком Гришинської сільської ради, Покровський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Донецькій області про визнання батьківства,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: виконком Гришинської сільської ради, Покровський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Донецькій області про визнання батьківства . В обґрунтування своїх позовних вказав, що з травня 2014 року по червень 2016 року він мешкав разом з відповідачкою ОСОБА_3 як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу за адресою: Покровський район, с. Гришине, вул.. Центральна, 92. Від сумісного проживання 22.03.2015 року у них народився син ОСОБА_6. На момент його народження відповідачка знаходилась у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 Після народження сина відповідачка отримала свідоцтво про народження дитини, в якому матірю дитини була вказана вона, а батьком вказаний ОСОБА_7. Його батьківство відносно сина ОСОБА_6, за його думкою, підтверджується фактом фактичного проживання як чоловіка та жінки, засвідченого в акті від 25.09.2017 року, показаннями свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, рішенням Красноармійського міськрайонного суду про розірвання шлюбу між ОСОБА_3, та ОСОБА_4 та може бути підтверджено висновком судово - молекулярно- генетичної експертизи. Оскільки він є батьком дитини, проте відповідачка відмовилась подати до відділу реєстрації актів цивільного стану заяву про визнання його батьком сина ОСОБА_6, позивач просить визнати, що він ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є батьком сина ОСОБА_10.

Ухвалою суду від 25.06.2018 року по справі призначена судова молекулярно-генетична експертиза, на вирішення якої було поставлено запитання: чи є кровне споріднення між позивачем по справі ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Для проведення експертизи сторони викликались у відділення судово-медичної генетики КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» на 13.08.2018 року та на 10.09.2018 року. ( а. с. 102,105).

Необхідність зявитись в обласне бюро судово-медичної експертизи 13.08.2018 року був сповіщений представник відповідача адвокат ОСОБА_11 ( а. с. 98).

18.09.2018 року ухвала суду про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи повернута без виконання у звязку з неявкою ОСОБА_3 разом з дитиною 13.08.2018 року та 10.09.2018 року.

Представником відповідача адвокатом ОСОБА_5 заявлено клопотання про застосування позовної давності , оскільки позивач фактично знав про своє порушене право з 21.04.2015 року.

Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні, зазначив, що 22.03.2015 року він дізнався про народження ОСОБА_10, а в день реєстрації народження дитини - 21.04.2015 року дізнався про те, що саме ОСОБА_7 записаний батьком дитини.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні.

Відповідачка ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що з червня 2011 року по квітень 2015 рік перебувала у фактичних шлюбних відносинах з позивачем по справі. 26.07.2014 року позивач дізнався про її вагітність, а 22.03.2015 року дізнався про народження сина ОСОБА_6. Вона повідомила позивачу про те, що в свідоцтві про народження ОСОБА_10 вказаним батьком буде її колишній чоловік ОСОБА_4, оскільки з останнім вона офіційно перебувала у шлюбі. Вважає батьком дитини ОСОБА_4, оскільки з позивачем статевих відносин в червні 2014 року у неї не було. Просила відмовити в задоволенні позовних вимог.

В подальшому відповідачка ОСОБА_3 в судове засідання не зявилась, про день і час слухання справи повідомлялась належним чином ( а. с. 71,83,84,102,103,105,106,115,116), від представника ОСОБА_5 надійшла заява про слухання справи без його участі та без участі відповідачки ОСОБА_3 ( а. с. 123).

Представник відповідача адвокат ОСОБА_5 просив відмовити в задоволенні позовних вимог, заявив клопотання про застосування строків позовної давності, просив справу слухати без його часті та без участі ОСОБА_3 ( а. с. 76, 123).

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою ОСОБА_3 з 26.02.2011 року по 07.04.2015 рік. З кінця 2014 року перебував на заробітках, в жовтні 2015 року приїжджав додому. На початок травня 2015 року дізнався про те, що він записаний батьком дитини - сина ОСОБА_6. З червня 2016 року стали проживати з ОСОБА_3 однією сімєю. Оскільки вважає себе батьком дитини, просив відмовити в задоволенні позовних вимог. В подальшому в удові засідання не зявився, про день і час слухання справи повідомлявся належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив ( а. с. 68,69,86-87,117-118).

Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2)відповідач не з»явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Суд на підставі ст. 280 ЦПК України ухвалює заочне рішення по справі, оскільки відповідачі двічі не зявився в судове засідання, не надали відзив на позовну заяву, відповідачка ОСОБА_3, від імені якої її представник просив справу слухати без її участі ( а. с. 123) не повідомив про причини своєї неявки, а позивач, його представник не заперечують проти ухвалення заочного рішення по справі.

Представники третіх осіб виконкому Гришинської сільської ради та Покровського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Донецькій області в судове засідання не з"явились, надали суду заяви про те, що справу просять слухати без їх участі ( а.с.14,122).

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснила, що є сусідкою позивача по справі ОСОБА_1, ОСОБА_3 знає як жінку, з якою зустрічався позивач в період з травня 2014 року по червень 2016 рік. Вони проживали разом у будинку позивача, приблизно два тижні жили у нього, а наступні два тижні у неї, в подальшому знімали квартиру.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснила, що є матірю позивача. Її син познайомився з відповідачкою ОСОБА_3 весною 2014 року, спочатку вона приходила, а потім з червня 2014 року стала у них періодично проживати, разом з сином на декілька днів уходили до її матері. Вони з сином забирали ОСОБА_3 з пологового будинку. Відповідачка не заперечувала батьківство позивача, казала, що ОСОБА_10 син ОСОБА_12. Дитина називала позивача татом. ОСОБА_12 було відомо про те, що відповідач ОСОБА_4 в свідоцтві буде записаний батьком. Секретар виконкому Гришинської сільської ради йому повідомила, що зміни в свідоцтво про народження дитини можливо внести після року з дня народження дитини і на підставі рішення суду.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні повідомив, що є батьком позивача по справі. Його син зустрічався з відповідачкою ОСОБА_3 з травня 2014 року, вони стали у них проживати по вересень 2016 рік, на декілька днів вона уходила до свого будинку, а потім вони з позивачем знімали квартиру . Відповідачка визнавала батьківство ОСОБА_1, проте повідомила, що батьком дитини записаний її чоловік, з яким вона перебувала в офіційному шлюбі. З пологового будинку саме він забирав відповідачку разом з онуком ОСОБА_10.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснив, що є сусідом позивача по справі. Йому відомо, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зустрічались з січня 2014 року, потім стали разом проживати, на декілька днів відповідачка ОСОБА_3 уходила до своєї матері.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні пояснила, що вона працює секретарем Гришинської сільської ради з 1988 року. Після спливу місяця з дня народження ОСОБА_10, до неї прийшли позивач і відповідачка із заявою про реєстрацію дитини. В день їх звернення реєстрацію народження не проводили, зареєстрували дитину в інший день по шлюбу, оскільки відповідачка перебувала в офіційному шлюбі з ОСОБА_4 Позивач знав про те, що батьком дитини в свідоцтві про народження записаний відповідач ОСОБА_4 та йому роз»яснили причини здійснення такого запису та порядок реєстрації народження дитини у їх конкретному випадку, наслідки такої реєстрації.

Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідачів, представника відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного.

Судом встановлено , що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 26.02.2011 року. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 10.03.2015 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 розірвано ( а. с. 24).

Згідно свідоцтва про народження серії 1-НО № 679672 ОСОБА_10 народився 22.03.2015 року. Батьками значаться ОСОБА_7 та ОСОБА_3, дата реєстрації народження 21.04.2015 року ( а. с. 25).

Згідно акту Гришинської сільської ради від 25.09.2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 мешкали разом як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу

з травня 2014 року по червень 2016 рік, за адресою : Донецька область, Покровський район, с. Гришине, вул.. Центральна, 92 ( а. с. 9).

Судом встановлено, що позивач по справі ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_16 перебували у фактичних шлюбних відносинах з травня 2014 року по червень 2016 рік включно, спочатку проживали за адресою позивача: с. Гришине, вул.. Центральна, 92, в подальшому знімали квартиру, в період проживання у позивача відповідачка на декілька днів уходила до себе додому.

Відповідач ОСОБА_4 з кінця 2014 року перебував на заробітках , рішенням суду від 10.03.2015 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розірвано, а з вересня 2016 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 стали проживати однією сім»єю.

В судовому засіданні встановлено, що 22.03.2015 року позивач дізнався про народження ОСОБА_10, а в день реєстрації народження - 21.04.2015 року дізнався про те, що саме ОСОБА_7 записаний батьком дитини. Вказані обставини підтверджено самим позивачем в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 128 СК України за відсутності заяв, право на подання яких встановлено статтями 126 і 127 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнано за рішенням суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 128 СК України підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України.

Позов про визнання батьківства може бути предявлений особою, яка вважає себе батьком дитини.

Відповідно до ч. 4 ст. 128 СК України позові про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народження вчинено відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України.

Якщо батьком дитини відповідно до ст.ст. 126,127 СК зареєстрована інша, конкретна особа, спір про батьківство між нею та претендентом на статус батька розглядатиметься судом за ст. 129 СК на підставі аналогії закону.

Відповідно до ст. 129 СК України особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право предявити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства.

До вимоги про визнання батьківства застосовується позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство.

У тих випадках, коли батьком дитини записано конкретну особу, вимоги про визнання батьківства мають розглядатись одночасно з вимогами про виключення відомостей про цю особу як батька з актового запису про народження дитини.

У звязку з тим, що батьківство чоловіка матері дитини презюмується, він не зобовязаний доводити своє батьківство. Тому тягар доказування свого батьківства, лежить на позивачеві. Доказом батьківства позивача можуть бути різні обставини, встановлені відповідно до ЦПК України.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини ( аналогія закону). А за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства ( аналогія права).

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилась не раніше 01 січня 2004 року, суд має вирішувати відповідно до норм СК України, зокрема ч. 2 ст. 128, на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства.

Відповідно до ст. 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів , документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для зясування якого експертиза була призначена або відмовити у його визнанні.

Відповідно до ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими ст. 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути вмотивоване в судовому рішенні.

Відповідно до ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобовязані повідомляти суд про зміну свого місця проживання ( перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв»язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть, якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

В матеріалах справи містяться поштові повідомлення про направлення судових повісток на адресу відповідачів, які повернулись без виконання, в яких зазначено, що відповідачі за адресою не проживають ( 68-71,83-84,86-87,102-103,105-106,115-118).

Разом з тим, виклик на експертизу на 13.08.2018 року передано особисто представнику відповідачки ОСОБА_3- адвокату ОСОБА_11 ( а. с. 98), який своєю заявою просить закінчити слуханням у його відсутність та відсутність відповідачки ОСОБА_3С.( а. с. 123).

Отже, за таких підстав, суд вважає доведеним факт ухилення відповідачки ОСОБА_3 від проведення судової молекулярно-генетичної експертизи.

Цивільне судочинство, згідно ст. 12 ЦПК України, здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи обєктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; розяснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обовязки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обовязків.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність , допустимість, достовірність кожного доказу окремо у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу ( групи доказів), як встановлено статтею 89 ЦПК України.

Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи.

Судово-генетична експертиза у цій справі не проведена у зв»язку з ухиленням відповідача від проведення судової експертизи, проте встановлено з підтвердженням належними і допустимими доказами: тривалі стосунки, сумісне проживання без реєстрації шлюбу до, на момент та після народження дитини, що підтверджується фотографіями, визнання позивачем дитини своєю, свідоме ухилення позивачки від призначеної судом з метою встановлення батьківства судово-генетичної експертизи, перебування відповідача ОСОБА_4 на заробітках в момент проживання позивача та відповідачки ОСОБА_3 однією сімєю без реєстрації шлюбу.

Стосовно заяви представника позивача про застосування строків позовної давності , то суд вважає за необхідним зазначити наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а імя та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Відповідно до ст. 122 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя.

Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров'я про народження дружиною дитини.

Дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя.

Подружжя, а також жінка та чоловік, шлюб між якими припинено, у разі народження дитини до спливу десяти місяців після припинення їх шлюбу, мають право подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану спільну заяву про невизнання чоловіка (колишнього чоловіка) батьком дитини. Така вимога може бути задоволена лише у разі подання іншою особою та матір'ю дитини заяви про визнання батьківства.

Якщо дитина народилася до спливу десяти місяців від дня припинення шлюбу внаслідок смерті чоловіка, походження дитини від батька може бути визначене за спільною заявою матері та чоловіка, який вважає себе батьком.

Відповідно до ст. 20 СК України до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених ч.2 ст. 72, ч.2 ст. 129, ч. 3 ст. 138,ч.3 ст. 139 СК України.

Пунктом 2 частини третьої статті 128 СК України визначено, що позов про визнання батьківства може бути предявлений особою, яка вважає себе батьком дитини.

Згідно ч. 1 ст. 129 СК України особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право предявити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства.

У частині другій цієї статті закріплено, що до вимоги про визнання батьківства застосовується позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство.

Отже, законодавець у частині першій ст. 20 СК України закріпив вичерпний перелік статей цього Кодексу, і відповідно вимог, що випливають із сімейних відносин, до яких застосовується позовна давність. До цього переліку належить відповідно до ч. 2 ст. 129 СК України вимога про визнання батьківства заявника особою, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, яка за правилами спеціальної позовної давності встановлюється в один рік, з моменту коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство.

Як встановлено в судовому засіданні, і не оспорюється сторонами, позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 перебували у фактичних шлюбних відносинах з травня 2014 року по червень 2016 рік, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розірвано рішенням суду 10.03.2015 року, дитина народилась 22.03.2015 року, тобто до спливу 10 місяців після припинення шлюбу, відповідач ОСОБА_4 дізнався про своє батьківство на початок березня 2015 року, а з вересня 2016 року став проживати разом з відповідачкою ОСОБА_3, та в подальшому не спростував своє батьківство відповідною заявою.

Позивач ОСОБА_1 22.03.2015 року дізнався про народження ОСОБА_10, був впевнений про те, що саме він є його батьком, а в день реєстрації народження дитини - 21.04.2015 року дізнався про те, що саме ОСОБА_4 записаний батьком дитини, оскільки у виконавчому комітеті Гришинської сільської ради йому було відмовлено у здійсненні реєстрації про його батьківство у свідоцтві про народження відносно малолітнього ОСОБА_10

Суд, в даному випадку погоджується з доводами представника відповідача ОСОБА_11 про застосування строків позовної давності, оскільки про своє порушене право дізнався в момент реєстрації 21.04.2015 року, йому розяснена презумпція шлюбного батьківства стосовно дітей, які народжені до спливу десяти місяців після припинення шлюбу, в їх випадку цей строк визначено по 10.01.2016 року з моменту припинення шлюбу, а позов ОСОБА_1 подано 17.10.2017 року. Заяву про визнання причини пропуску строків позовної давності поважною та про поновлення строків позивачем не подавалось.

Доводи представника позивача ОСОБА_2 та позивача ОСОБА_1 про те , що позовна давність не пропущена, оскільки про відмову відповідача ОСОБА_4 подати в органи РАЦС заяву про спростування свого батьківства позивач дізнався в судовому засіданні, суд не приймає до уваги, оскільки, по-перше законодавець не повязує застосування спеціальної позовної давності, встановленої ст. 129 ч. 2 СК України із поданням особою, яка записана батьком дитини заяви про спростування свого батьківства, по друге, позивачу достовірно було відомо про наявність фактичних шлюбних відносин між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 після народження дитини, тобто з вересня 2016 року, і повинен був припускати можливість подання такої заяви відповідачем ОСОБА_4 , який був обізнаний про своє батьківство.

Враховуючи вищезазначені норми права, обставини справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: виконком Гришинської сільської ради, Покровський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Донецькій області про визнання батьківства у зв»язку з пропуском строку позовної давності.

З урахуванням викладеного, керуючись ст.ст. 122, 129, 135 СК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», ст.ст. 3,5,12,13,18, 258,260,265,268, 273 ЦПК

України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: виконком Гришинської сільської ради, Покровський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Донецькій області про визнання батьківства відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Донецького Апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі подання апеляційної скарги рішення,якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги,відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.

Повний текст виготовлено 06.11.2018 року.

Суддя: