Провадження №22-ц/772/140/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Король О. П.
Доповідач :Голота Л. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2018 рокуСправа № 127/9447/17м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області у складі:

Головуючого: Голоти Л.О.,

суддів: Зайцева А.Ю., Рибчинського В.П.,

за участю секретаря судового засідання Топольської В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20.11.2017 року, ухваленого суддею першої інстанції Король О.П. у м. Вінниці о 9.54 год., дата складання повного тексту рішення відсутня, -

в с т а н о в и в :

У травні 2017 року ОСОБА_2 звернувся у суд з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позов обґрунтовано тим, що 17.12.2014 року близько 17 год. 15 хв. в м. Вінниці на перехресті вулиць Пирогова-Келецька була скоєна дорожньо-транспортна пригода з вини водія ОСОБА_3, який керував автомобілем «Міцубісі», д.н.з. НОМЕР_1.

В результаті зазначеного ДТП був пошкоджений автомобіль «Кіа», реєстраційний номер НОМЕР_2, власником якого є ОСОБА_2 та за кермом якого знаходилася водій ОСОБА_4 Розмір матеріального збитку в зв'язку з пошкодженням автомобіля «Кіа», реєстраційний номер НОМЕР_2 згідно з висновком експерта № 4 від 02.03.2015 року, складеного спеціалістом Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру в результаті його пошкодження в ДТП, що сталось 17.12.2014 року, складає 157584,20 грн.

Однак, у добровільному порядку ОСОБА_3 відшкодовувати шкоду не бажає.

Виходячи з наведеного, положень ст. ст. 22, 1187, 1188 ЦК України, ОСОБА_2 просив стягнути з ОСОБА_3 кошти в розмірі 157584,20 грн. матеріального збитку.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 20.11.2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. п. 8, 9 п. 1 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017 року до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується. Справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового процесу, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вона задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Згідно з ст. 213 ЦПК України, в редакції чинній на момент ухвалення рішення, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України, в редакції чинній на момент ухвалення рішення, передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вище вимогам.

У справі встановлено, що 17.12.2014 року біля 17 год. 15 хв. в м. Вінниця на перехресті вулиць Пирогова-Келецька була скоєна дорожньо-транспортна пригода.

В результаті зазначеного ДТП був пошкоджений автомобіль «Кіа», реєстраційний номер НОМЕР_2, власником якого є ОСОБА_2, керувала яким водій ОСОБА_4

Розмір матеріального збитку у зв'язку з пошкодженням автомобіля «Кіа», реєстраційний номер НОМЕР_2, згідно з висновком експерта № 4 від 02.03.2015 року, складеного спеціалістом Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру в результаті його пошкодження в ДТП, що сталось 17.12.2014 року складає 157584,20 грн. Цей висновок експерта складено в кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР 17.12.2014 р. за №0009017.

Страхове відшкодування не було виплачено позивачу страховою компанією у зв'язку із тривалим (більше року) розслідуванням справи в кримінальному провадженні та її розгляді в порядку КУпАП в судах першої та апеляційної інстанцій.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позов пред'явлено до суду після відновлення автомобіля після ДТП та його продажу, а реальними збитками є витрати ОСОБА_2 на ремонт автомобіля, проте такі витрати позивачем не доведено, відтак правових підстав для задоволення позову в сумі 157 584 грн 20 коп. немає.

При цьому, суд також виходив з того, що при розгляді справи сторонам роз'яснювалося їх право заявити клопотання про призначення в справі судової автотоварознавчої експертизи, але позивач від її проведення відмовився, не зважаючи на тягар доказування позовних вимог, тому розмір збитку на момент розгляду справи або виконання робіт позивачем не доведено.

Переглядаючи справу за наявними в ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильні висновки суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у роз'ясненнях, викладених у п. 14 постанови від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» звертає увагу судів на те, що ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.

Аналогічні роз'яснення, викладено в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди».

Згідно з висновком експерта № 4 від 02.03.2015 року, розмір матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки КІА, реєстраційний номер НОМЕР_2, 2012 року випуску, в результаті його пошкодження складає 157584,20 грн.

При цьому, зі змісту висновку слідує, що ринкова вартість автомобіля станом на час проведення експертизи становила 157584,20 грн., а вартість відновлювального ремонту 162612,32 грн. (а.с. 13), тобто розмір відновлювального ремонту перевищує ринкову вартість автомобіля.

У справі встановлено і ніким не оспорюється, що позивач автомобіль після ДТП відремонтував та продав. Вартість ремонту автомобіля з його слів склала 4500 доларів США.

Передати пошкоджений автомобіль відповідачу після відшкодування шкоди позивачу як особі, відповідальній за його пошкодження, неможливо у зв'язку з його відчуженням.

За таких обставин, від матеріального збитку в результаті пошкодження автомобіля КІА необхідно відняти залишкову вартість пошкодженого автомобіля після ДТП, який позивач відремонтував та відчужив.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що судом першої інстанції роз'яснювалося сторонам, в тому числі й позивачу право заявити клопотання про призначення у справі судової автотоварознавчої експертизи з метою з'ясування дійсної залишкової вартості автомобіля КІА, реєстраційний номер НОМЕР_2, після ДТП, однак таке клопотання заявлено не було.

За змістом ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду наведене, оскільки передати пошкоджений автомобіль відповідачу після відшкодування шкоди позивачу як особі, відповідальній за його пошкодження, неможливо у зв'язку з його відчуженням позивачем й ним не надано доказів про залишкову вартість пошкодженого автомобіля після ДТП, клопотання про призначення судової експертизи заявлено також не було, тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про недоведеність позивачем розміру заподіяного збитку, тоді як згідно з ч. ч. 1 та 2 ст. 1166 ЦК України позивач повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір. (Постанова ВСУ від 03.12.2014 року у справі № 6-183цс14).

У свою чергу, встановивши факт порушення прав позивача, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, мають визначатись відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі, однак оскільки з цих підстав позов не заявлявся, суд у відповідності до вимог ст. 11 ЦПК України в редакції чинній на момент ухвалення рішення, був позбавлений можливості вийти за межі позовних вимог.

Колегія суддів відхиляє заперечення відповідача про те, що ДТП сталась не з його вини, а з вини ОСОБА_4, оскільки як вбачається з постанов суду, провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_4 за ст.124 КУпАП закрито у зв'язку з відсутністю у її діях складу правопорушення та спливу строку накладення адміністративного стягнення, тоді як провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 за ст. 124 КУпАП закрито в зв'язку із закінченням строків, передбачених ст. 38 КУпАП, тобто з нереабілітуючих підстав.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що зазначені в апеляційній скарзі доводи суттєвими не являються та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Керуючись п. п. 8, 9 п.1 розділу ХІІІ Перехідних положень, ст. ст. 258 ч.4, 259 ч.1, 367, 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017 року, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20.11.2017 року у даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Підпис Л. О. Голота

Судді: Підпис А. Ю. Зайцев

Підпис В. П. Рибчинський

Згідно з оригіналом

Головуючий Л. О. Голота