Справа № 351/1653/16-ц
Номер провадження №2/351/28/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2018 року м. Снятин

Снятинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Калиновського М.М.,

з участю секретаря Равлюк М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Снятині справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності на частку у спільному майні, визнання права власності та сплату грошової компенсації,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася у суд із позовом до ОСОБА_2 про припинення права власності на частку у спільному майні, визнання права власності та сплату грошової компенсації. Позовні вимоги мотивувала тим, що на праві спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом їй належить 8/9 частин житлового будинку НОМЕР_1 з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1. У порядку спадкування після смерті її батька ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, інша 1/9 частина житлового будинку належить відповідачці ОСОБА_2, яка є її сестрою. Право власності позивачки зареєстроване в державному реєстрі прав на нерухоме майно. Спірний будинок є їхнім родинним будинком, і позивачка коли приїжджає, то користується ним, із нею укладено договори на забезпечення будинку газом та електрикою.

Відповідачка по справі у даному будинку не зареєстрована та не проживає, оскільки має власний окремий житловий будинок в с. Колодіївка Підволочиського району Тернопільської області.

Зважаючи на те, що відповідачці неможливо надати окремо 1/9 частину житлового будинку та наявність у неї власного житла, позивачка пропонувала їй сплатити грошову компенсацію належної їй частки. Однак, відповідачка відмовляється від її отримання. Небажання відповідачки вирішити питання у добровільному порядку порушує її права, як власника майна, та позбавляє можливості користуватися та розпоряджатися належним їй майном.

Просить припинити право власності ОСОБА_2 на 1/9 частку житлового будинку АДРЕСА_2; визнати за нею право власності на 1/9 частину житлового будинку та виплатити ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості 1/9 частини житлового будинку з господарськими будівлями. Представник позивачки в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, просив позов задоволити.

Відповідачка та її представник в судое засідання не з'явилися, представник подала до суду заяву про рогляд справи у її відсутності, позовні вимоги просила задоволити, визнати за позивачкою права власності на цілий спірний житловий будинок, вказала, що нею отримано грошову компенсацію вартості частки у майні.

Дослідивши та перевіривши матеріали справи, надавши оцінку доказам по справі, суд встановив наступні обставини.

Відповідно до заповіту, посвідченого 01.10.2001р. секретарем Ганьківської сільської ради спадкоємцем всього належного на праві власності ОСОБА_4 майна є відповідачка ОСОБА_2.

Відповідно до рішення Снятинського районного суду від 11.11.2002р. визнано незаконним та скасовано заповіт № 65 від 11.11.2001р. від імені ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2.

Із свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.05.2003р. вбачається, що спадкоємцем належного на праві власності ОСОБА_3 майна, а саме: 8/9 частин житлового будинку в АДРЕСА_2, є його донька ОСОБА_1. На 1/9 частину зазначеного спадкового майна свідоцтво про право на спадщину ще не видано.

Із витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно Коломийського МБТІ від 05.05.2003р. вбачається, що вищевказаний спірний житловий будинок на праві приватної спільної сумісної власності належить ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5.

З довідки Ганьківської сільської ради від 16.08.2016р. вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована в АДРЕСА_3, за господарством числиться земельна ділянка для обслуговування житлового будинку та для ведення особистого селянського господарства; інших осіб, які б були зареєстровані у вказаному будинку немає.

Технічний паспорт на спірний житловий будинок виданий на позивачку ОСОБА_1.

Із довідки Першої районної Снятинської державної нотаріальної контори від 16.05.2017р. та інформаційної довідки із Спадкового реєстру від 11.05.2017р. вбачається, що спадкова справа після смерті ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 не заведена.

Згідно матеріалів спадкових справ, ОСОБА_2 є спадкоємцем, зазначеного в заповіті та належного на праві власності ОСОБА_3 майна, а саме: земельних ділянок площами 0,57 га та 0,58 га - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що на території Ганьківської сільської ради, майнового паю в сумі 470,15 грн. (свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 12.12.2001р.). Крім того, ОСОБА_2 є спадкоємцем зазначеного в заповіті та належного на праві власності ОСОБА_4 майна, а саме: земельної ділянки площею 0,57 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що на території Ганьківської сільської ради, майнового паю в сумі 872,70 грн. та грошового вкладу по рах. НОМЕР_2, НОМЕР_3 у ВОБ НОМЕР_4 в АДРЕСА_3 (свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 12.12.2001р.)

У роз'ясненнях, які містяться у пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (із подальшими змінами) звернено увагу судів на те, що розглядаючи позови, пов'язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є: майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст.16 Закону «Про власність», ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України; майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї чи майно, що є у власності осіб, які ведуть селянське (фермерське) господарство, якщо письмовою угодою відповідно між членами сім'ї чи членами селянського (фермерського) господарства не передбачено інше або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (п. 1 ст. 17, ст. 18, п. 2 ст. 17 Закону «Про власність»); квартира (будинок), кімнати в квартирах та одноквартирних будинках, передана при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою членів сім'ї наймача у їх спільну сумісну власність (ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

В інших випадках спільна власність громадян є частковою. Якщо розмір часток у такій власності не було визначено і учасники спільної власності при надбанні майна не виходили з рівності їх часток, розмір частки кожного з них визначається ступенем його участі працею й коштами у створенні спільної власності.

Частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкриті після нього спадщини. Оскільки праця є основою створення і примноження власності громадян, розмір частки учасника спільної сумісної власності визначається ступенем його трудової участі, якщо інше не випливає із законодавства України. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними.

Відповідно до висновку про вартість об'єкта оцінки, складеного суб'єктом оціночної діяльності підприємцем ОСОБА_6, ринкова вартість житлового будинку АДРЕСА_2 становить 89 008 грн.

Дійсна (ринкова) вартість 1/9 частини житлового будинку АДРЕСА_2 становить 9889,78 грн..

Відповідно до частини першої статті 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

За змістом зазначеної норми закону припинення права особи на частку в спільному майні допускається за наявності будь-якого з передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України випадку, але в тому разі, коли таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім'ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об'єкта, який є спільним майном.

Згідно з частиною другою статті 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі № 6-2784цс15.

При розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити таке: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користується спільним майном інші співвласники відповідач у справі; чи сплачується іншим співвласником, який володіє чи користується майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України; чи спроможний інший співвласник виплатити позивачу в рахунок визнання за ним права власності на спільне майно та чи не становитиме це для нього надмірний тягар (правова позиція Верховного Суду України викладена у постанові від 13 січня 2016 року у справі № 6-2925цс15).

Відповідно до заяви представника відповідачки ОСОБА_7 нею отримано від позивачки ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості частки у майні.

Наявність цієї умови дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення. Адже, на підставі цього рішення не тільки припиняється право, але й набувається на частку іншим співвласником.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про задоволення позову ОСОБА_1

Керуючись ст.ст. 365, 372 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити.

Припинити право власності ОСОБА_2, жительки с. Колодіївка Підволочиського району Тернопільської області на 1/9 частину житлового будинку АДРЕСА_2

Визнати за ОСОБА_8 право власності на 1/9 частину житлового будинку АДРЕСА_2, яка належала ОСОБА_2.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції з дня його проголошення. У разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: підпис

Суддя Снятинського районного суду Калиновський М.М.