Постанова

Іменем України

15 січня 2018 року

м. Київ

справа № 653/3726/15-ц

провадження № 61-515 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідач - Виконавчий комітет Генічеської міської ради,

представник відповідача - ОСОБА_6,

відповідач - ОСОБА_7,

представник відповідача - ОСОБА_8,

відповідачі: ОСОБА_9, ОСОБА_9 в інтересах неповнолітніх: ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_12 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_13,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_5 на рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 06 квітня 2016 року у складі судді Хоменко В. Г. та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 25 травня 2016 року у складі суддів: Склярської І. В., Вейтас І. В., Цуканової І. В.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У листопаді 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Виконавчого комітету Генічеської міської ради, ОСОБА_7 про визнання незаконною приватизації 11/20 часток квартири, скасування рішення про приватизацію та скасування права спільної часткової власності.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 посилався на те, що відповідно до ордеру від 22 травня 1989 року квартира за адресою: АДРЕСА_1 була отримана ним на склад сім'ї: позивач, дружина та донька.

Після розірвання шлюбу із ОСОБА_7 судом був встановлений порядок користування квартирою.

Рішенням Виконавчого комітету Генічеської міської ради від 15 січня 2015 року № 07 «Про передачу у спільну власність 11/20 частки квартири» передано ОСОБА_7, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_9, ОСОБА_11, ОСОБА_10 у спільну часткову власність 11/20 частки квартири, в той час, як він не надавав згоди на приватизацію квартири.

Між Генічеською житлово-експлуатаціною конторою № 1 та ОСОБА_7 05 лютого 2012 року укладений типовий договір найму частини квартири загальною площею 32,4 кв. м, житловою площею - 20,9 кв. м.

У користуванні ОСОБА_4 перебуває кімната «4» площею 15,6 кв. м, балкон «9» площею 1,3 кв. м.

Унаслідок приватизації відповідачами отримані у власність приміщення, які рішенням суду були залишені у спільному користуванні.

Виходячи із того, що приватизацією порушені його права, ОСОБА_4 просив визнати незаконною приватизацію 11/20 часток квартири за адресою: АДРЕСА_1, скасувати рішення Виконавчого комітету Генічеського міської ради від 15 січня 2015 року № 07 «Про передачу у спільну часткову власність 11/20 частки квартири»; скасувати право спільної часткової власності ОСОБА_7, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_9, ОСОБА_11, ОСОБА_10 на 11/20 частки квартири, яка складається з житлової кімнати «2» площею 10,1 кв. м, житлової кімнати «3» площею 10,8 кв. м, лоджії «8» площею 1,4 кв. м; приміщень загального користування: коридор «1» площею 7 кв. м, кухня «5» площею 9,5 кв. м, туалет «6» площею 1 кв. м, ванна «7» площею 2,6 кв. м.

Ухвалою Генічеського районного суду Херсонської області від 18 лютого 2016 року до участі в справі залучені в якості співвідповідачів: ОСОБА_9, ОСОБА_9 в інтересах неповнолітніх: ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_12 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_13

Рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 06 квітня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано наявністю у відповідачів права на приватизацію житла, яке ними реалізовано у встановленому законом порядку.

Ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 25 травня 2016 року рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 06 квітня 2016 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що рішення суд першої інстанції є законним і обґрунтованим, доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 висновків суду не спростовують.

У касаційній скарзі, поданій у липні 2016 року, ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_5 просять зазначені судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій неправильно застосовані положення Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

У листопаді 2016 року Виконавчий комітет Генічеської міської ради подав заперечення на касаційну скаргу, вказуючи, що рішення судів попередніх інстанцій є законними і обґрунтованими, висновки судів відповідають встановленим обставинам справи, підстав для їх скасування немає.

2 січня 2018 року справу передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Установлено, що рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Судом установлено, що на підставі рішення виконкому від 22 травня 1989 року ОСОБА_4 на склад сім'ї з трьох осіб виданий ордер на право заняття житлового приміщення жилою площею 37кв. м за адресою: АДРЕСА_2.

Між подружжям ОСОБА_4 шлюб розірвано в 2006 році.

Рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 30 грудня 2011 року за позовом ОСОБА_14, ОСОБА_15 до ОСОБА_4 про визначення порядку користування житловим приміщенням та зустрічного позову ОСОБА_4 про виселення без надання іншого житла змінено договір найму квартири та встановлено порядок користування квартирою. ОСОБА_4 виділена в користування кімната «4» площею 15,6 кв. м, балкон «9» площею 1,3 кв. м, всього: 16,9 кв. м. ОСОБА_4, ОСОБА_14, ОСОБА_15 виділено в користування кімнату «2» площею 10,1 кв. м, кімнату «3» площею 10,8 кв. м з лоджією «8» площею 1,4 кв. м, всього: 22,3 кв. м. Залишено в спільному користуванні коридор «1» площею 7 кв. м, кухню «5» площею 9,5 кв. м, туалет «6» площею 1 кв. м, ванну «7» площею 2,6 кв. м, всього: 20,1 кв. м.

Між Генічеською житлово-експлуатаціною конторою № 1 та ОСОБА_7 5 лютого 2012 року укладений типовий договір найму частини квартири загальною площею 32,4 кв. м, житловою площею - 20,9 кв. м.

У користуванні ОСОБА_4 перебуває кімната «4» площею 15,6 кв. м, балкон «9» площею 1,3 кв. м.

У загальному користуванні квартиронаймачів перебуває коридор «1» площею 7 кв. м, кухня «5» площею 9,5 кв. м, туалет «6» площею 1 кв. м, ванна «7» площею 2,6 кв. м.

Загальна площа частини квартири ОСОБА_4, з урахуванням Ѕ частки приміщень загального користування, складає 26,9 кв. м, що становить 9/20 ідеальної частки.

Унаслідок зміни договору найму, укладення договору найму частини квартири з ОСОБА_7, квартира, яка складається з трьох ізольованих кімнат, перебуває у наймі двох осіб.

Відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

До об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму.

Згідно зі статтями 5, 7, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз.

За громадянами, які не виявили бажання приватизувати займане ними житло, зберігається чинний порядок одержання і користування житлом на умовах найму.

Передача квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку (частина друга статті 8 цього Закону).

Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженим наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396 (з наступними змінами) встановлений порядок передачі кімнат у комунальних квартирах у власність громадян.

Відповідно до пункту4 вказаного Положення, передача займаних квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах здійснюється в приватну (спільну сумісну, спільну часткову) власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цих квартирах (будинках), жилих приміщеннях у гуртожитку, кімнатах у комунальній квартирі, у тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника.

За таких обставин суд дійшов обгрунтованого висновку про право відповідачів на приватизацію, яке ними було реалізовано.

Позивач не є членом сім'ї відповідача, має в користуванні іншу кімнату, ніж виділені відповідачу, отже доводи позивача про необхідність його згоди на приватизацію не ґрунтується на нормах закону.

Розділом 6 вказаного Положення визначено загальну площу об'єктів приватизації.

У комунальній квартирі, жилому блоці (секції) у гуртожитку, де мешкають два і більше наймачі, загальна площа, що передається у власність громадян, визначається як сума площ займаних наймачами жилих кімнат (з урахуванням відповідних коефіцієнтів площі розташованих у них веранд, засклених балконів, лоджій, холодних комор, відкритих балконів, лоджій та терас) та площі підсобних приміщень, яка розподіляється між всіма наймачами пропорційно площі займаних ними жилих кімнат.

Підсобні приміщення - це приміщення квартир, комунальних квартир, жилих блоків (секцій), призначені для гігієнічних або господарсько-побутових потреб мешканців (ванна, вбиральня, душова, приміщення для прання, кухня, комора), а також передпокій, внутрішньоквартирний хол, коридор тощо.

Обчислення загальної площі комунальної квартири, в якій проживають два наймача: ОСОБА_4 та ОСОБА_7, та визначення частки приватизованої площі відповідачів, а саме: 11/20 частини, відповідає вимогам Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян.

Доводи ОСОБА_4 про неврахування при приватизації відповідачами визначеного судовим рішенням порядку користування та наявності в загальному користуванні підсобних приміщень не ґрунтуються на встановлених обставинах та висновків суду не спростовують.

Також судом не взято до уваги доводи ОСОБА_4 про відсутність у відповідачів права на приватизацію внаслідок їх багаторічного непроживання в квартирі, оскільки в судовому порядку відповідачі не визнані такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 06 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 25 травня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Мартєв

В.С. Висоцька

С.П.Штелик