печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2018 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Новака Р.В.,

при секретарі судового засідання - Владіміровій О.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу в порядку спрощеного провадження за позовом ОСОБА_1 до Національного банку України про відшкодування збитків,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Національного банку України про відшкодування збитків.

Позовні вимоги мотивовані тим, що між позивачем та ПАТ «Банк «Київська Русь» укладено договори банківського вкладу в національній валюті: №75677-49.12 від 01.07.2014 на суму 50000,00 грн., з терміном повернення вкладу 03.07.2015 року; №3211-49.12 від 13.01.2015 року на суму 50000,00 грн., з терміном повернення вкладу 14.04.2015 року; №4308-49.12 від 16.01.2015 року на суму 50000,00 грн., з терміном повернення вкладу 16.04.2015 року; №4297-49.12 від 16.01.2015 року на суму 50000,00 грн., з терміном повернення вкладу 16.04.2015 року та №16970-49.12 від 02.03.2015 року на суму 50000,00 грн., з терміном повернення вкладу 02.09.2015 року.

Відповідно до положень вищевказаних договорів, вкладник надає банку, а банк приймає від вкладника на зберігання грошові кошти в формі депозитного вкладу. Загальна сума вкладів складає 250000,00 грн. Розмір гарантованої суми відшкодування, яка повинна виплачуватись фондом гарантування фізичних осіб складає 200000,00 грн. Таким чином, на даний час позивачу не виплачено суму в розмірі 50000,00 грн.

19 березня 2015 року постановою правління Національного банку України №190, ПАТ «Банк «Київська Русь» віднесено до категорії неплатоспроможних, а з 20.03.2015 року до 19.06.2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на його тимчасову адміністрацію.

Разом з тим, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 05.12.2016 року у справі №826/22323/15 за позовом ОСОБА_2 до Національного Банку України про визнання протиправними та скасування постанов, визнано протиправною та скасовано постанову правління Національного банку України від 19.03.2015 року № 190 «Про віднесення ПАТ «Банк «Київська Русь» до категорії неплатоспроможних»; визнано протиправною та скасовано постанову правління НБУ від 16.07.2015 року №460 «Про відкликання банківської ліцензії на ліквідацію ПАТ «Банк «Київська Русь»; зобов`язано НБУ надати можливість ПАТ «Банк «Київська Русь» протягом розумного строку провести дії з фінансового оздоровлення банку після проведених заходів з його ліквідації.

Вищим адміністративним судом України 08 червня 2017 року було прийнято постанову по справі №к/800/35885/16 за касаційною скаргою Національного банку України на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 05.12.2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до НБУ про визнання протиправними постанов та зобов`язання вчинити певні дії, якою рішення в частині зобов`язання НБУ надати можливість ПАТ «Банк «Київська Русь» провести заходи з фінансового оздоровлення банку після проведення заходів з його ліквідації скасовано, в іншій частині постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 05.12.2016 року залишено без змін.

Постановою Вищого адміністративного суду України від 08.06.2017 року, встановлено, що постановою НБУ від 05.03.2015 року №165/БТ, якою ПАТ «Банк «Київська Русь» визнано проблемним через невиконання ним рішення НБУ про збільшення статутного капіталу (плану капіталізації банку), однак, конкретного строку у межах 180 днів, продовж якого банк мав привести свою діяльність у відповідність до законодавства, вказаною постановою не встановлено, реальної можливості провести фінансове оздоровлення банку не надано та вже через 14 календарних днів (10 робочих, банківських днів) його визнано неплатоспроможним. В постанові суду встановлено, що ПАТ «Банк «Київська Русь» 12.03.2015 року, у межах семиденного строку з дня визнання його проблемним, як того вимагає ст. 75 Закону України «Про банки і банківську діяльність», повідомив Національний банк України про заходи, які він вживатиме з метою приведення його діяльності у відповідність до законодавства, а саме про заходи для виконання плану його капіталізації та про їх хід. Однак НБУ не взяв до уваги вищезазначене повідомлення ПАТ «Банк «Київська Русь» та не врахував вимоги спеціального закону в галузі цінних паперів - Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок», який регулює процедуру емісії акцій та їх викупу, яка не може бути проведена за кілька днів та прийняв оскаржувану постанову від 19.03.2015 року №190 «Про віднесення ПАТ «Банк «Київська Русь» до категорії неплатоспроможних».

У зв`язку зі встановленими обставинами адміністративним судом позивач вважає, що йому завдано майнової шкоди на загальну суму 50000,00 грн., яку просить стягнути з відповідача на його користь.

28 березня 2018 року суд відкрив провадження у цій справі та з урахуванням ч. 4 ст. 19 ЦПК України вирішив її розглянути у порядку спрощеного провадження.

Ухвалою суду від 11 липня 2018 року відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача - Національного банку України про розгляд цивільної справи за правилами загального позовного провадження.

17 липня 2018 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в яких представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість.

Розглянувши наявні у справі документи і матеріали, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що між позивачем та ПАТ «Банк «Київська Русь» укладено договори банківського вкладу в національній валюті: №75677-49.12 від 01.07.2014 на суму 50000,00 грн., з терміном повернення вкладу 03.07.2015 року; №3211-49.12 від 13.01.2015 року на суму 50000,00 грн., з терміном повернення вкладу 14.04.2015 року; №4308-49.12 від 16.01.2015 року на суму 50000,00 грн., з терміном повернення вкладу 16.04.2015 року; №4297-49.12 від 16.01.2015 року на суму 50000,00 грн., з терміном повернення вкладу 16.04.2015 року та №16970-49.12 від 02.03.2015 року на суму 50000,00 грн., з терміном повернення вкладу 02.09.2015 року.

Відповідно до положень вищевказаних договорів, вкладник надає банку, а банк приймає від вкладника на зберігання грошові кошти в формі депозитного вкладу. Загальна сума вкладів складає 250000,00 грн. Розмір гарантованої суми відшкодування, яка повинна виплачуватись фондом гарантування фізичних осіб складає 200000,00 грн. Таким чином, на даний час позивачу не виплачено суму в розмірі 50000,00 грн.

19 березня 2015 року постановою правління Національного банку України №190, ПАТ «Банк «Київська Русь» віднесено до категорії неплатоспроможних, а з 20.03.2015 року до 19.06.2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на його тимчасову адміністрацію.

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та є спеціальним законом, який регулює спірні правовідносини.

Згідно з п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п. 6 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Отже, у спорах, пов`язаних з виконанням банком, в якому введено тимчасову адміністрацію та/або запроваджено процедуру ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними та цей закон є приорітетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Статтею 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації. Зокрема, згідно п. 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку та примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси.

Статтею 28 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів вкладникам, їх представникам та спадкоємцям у національній валюті України в готівковій або безготівковій формі не пізніше семи днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Черговість та порядок задоволення вимог до банку, оплата витрат та здійснення платежів закріплено ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Отже, віднесення ПАТ «Банк «Київська Русь» до категорії неплатоспроможних фактично унеможливило виконання своїх зобов`язань щодо виплати вкладу та відсотків позивачу.

Відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов`язань, є кредитором банку.

Отже, після запровадження Фондом гарантування вкладів фізичних осіб тимчасової адміністрації відносно неплатоспроможного банку з метою виведення його з ринку та в подальшому відкликання НБУ банківської ліцензії й переходу до процедури ліквідації банку, задоволення вимог кредиторів банку здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Чинним законодавством не передбачено задоволення вимог кредиторів поза межами процедури ліквідації банку.

Вказане стверджується і правовою позицією Верховного Суду України в постанові від 20 січня 2015 року у справі № 6-2001цс15.

У виконання положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фондом гарантування вкладів фізичних осіб позивачу було виплачено гарантовану суму у розмірі 200 000 грн., про що зазначено позивачем у позовній заяві.

Оскільки між позивачем та банком ПАТ «Банк «Київська Русь» виникли договірні відносини, то стягнення суми вкладу позивачу повинно відбуватись на підставі законодавства, що регулює правовідносини щодо повернення вкладу з урахуванням положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Доводи позивача про те, що стягнення суми вкладу як відшкодування майнової шкоди є безпідставним, виходячи з такого.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Отже, зобов`язання з відшкодування шкоди є безпосереднім наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових та майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. За своїм характером ці зобов`язання належать до роду недоговірних, тобто вони виникають поза межами існуючих між потерпілим і завдавачем шкоди договірних чи інших правомірних зобов`язальних відносин.

Складовими для відшкодування шкоди є а) наявність шкоди; б) протиправна поведінку заподіювача шкоди; в) причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; г) вина.

Перераховані підстави для деліктних зобов`язань є обов`язковим. Відсутність хоча б одного елементу виключає відповідальність за завдану шкоду.

Відповідно до ст. 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк відповідає за своїми зобов`язаннями всім своїм майном відповідно до законодавства.

Банк не відповідає за невиконання або несвоєчасне виконання зобов`язань у разі прийняття Національним банком України рішення про запровадження обмежень на діяльність банків, зупинення операцій по рахунках, арешту власних коштів банку на його рахунках уповноваженими органами державної влади.

Учасники банку відповідають за зобов`язаннями банку згідно із законами України та статутом банку.

Власники істотної участі зобов`язані вживати своєчасних заходів для запобігання настання неплатоспроможності банку.

Пов`язана з банком особа за порушення вимог законодавства, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України, здійснення ризикових операцій, які загрожують інтересам вкладників чи інших кредиторів банку, або доведення банку до неплатоспроможності несе цивільно-правову, адміністративну та кримінальну відповідальність.

Пов`язана з банком особа, дії або бездіяльність якої призвели до завдання банку шкоди з її вини, несе відповідальність своїм майном. Якщо внаслідок дій або бездіяльності пов`язаної з банком особи банку завдано шкоди, а інша пов`язана з банком особа внаслідок таких дій або бездіяльності прямо або опосередковано отримала майнову вигоду, такі особи несуть солідарну відповідальність за завдану банку шкоду.

Тому, хоча постановою Вищого адміністративного суду України визнано бездіяльність Національного банку України протиправною, проте доводи позивача про те, що Національний банк України має нести майнову відповідальність за зобов`язаннями неплатоспроможного банку є необґрунтованими.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що не доведена вина відповідача у доведенні ПАТ «Банк «Київська Русь» до неплатоспроможності, не доведено завдану шкоду позивачу (розмір вкладу не є розміром шкоди у розумінні ст. 1166 ЦК України), причинний зв`язок між шкодою та неправомірними діями відповідача.

Суд звертає увагу на те, що позивач як на підставу для задоволення позовних вимог, посилається на положення ст. 1173 ЦК України, відповідно до якої є органи державної влади або місцевого самоврядування, в яких реалізується їхня деліктність.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про Національний банк України» Національний банк є центральним банком України, особливим центральним органом державного управління.

Також особливий статус Національного банку України визначений в Рішенні Конституційного Суду України від 26.02.2009 № 6-рп/2009, відповідно до пункту 3.1 якого Конституція України визначила правовий статус Національного банку України як центрального банку держави, основною функцією якого є забезпечення стабільності грошової одиниці України (ст. 99). Особливість юридичного статусу Національного банку України полягає в тому, що, з одного боку, він має публічно-правовий статус особливого центрального органу державного управління, самостійного у своїй діяльності від органів державної влади (ст. 6, 7, 24, 25, 53 Закону України «Про Національний банк України»), а з іншого - цивільно-правовий статус як юридичної особи, яка має відокремлене майно, що є об`єктом права державної власності і перебуває в його повному господарському віданні, та може вчиняти певні цивільно-правові правочини з комерційними банками, державою (ст. 4, 29, 31, 42 Закону України «Про Національний банк України»).

Отже, Національний банк України є центральним банком України, особливим центральним органом державного управління, самостійним у своїй діяльності від органів державної влади, тобто не є суб`єктом відповідальності в розумінні ст. 1173 Цивільного кодексу України.

З урахуванням наведенного, підстав для задоволення позовних вимог суд не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 1166, 1173 ЦК України, Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Законом України «Про Національний банк України» та ст. 10, 57, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Національного банку України про відшкодування збитків - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги через Печерський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня з дня складання цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Новак Р.В.