П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа №569/3273/17

провадження №22-ц/787/17/2018

25 січня 2018 року м. Рівне

Апеляційний суд Рівненської області в складі колегії суддів: Бондаренко Н.В.(суддя-доповідач), Хилевича С.В., Ковальчук Н.М.

секретар судового засідання: Шептицька С.С.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3

відповідач - виконавчий комітет Рівненської міської ради,

третя особа - ОСОБА_4

представник ОСОБА_3- ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу виконавчого комітету Рівненської міської ради на рішення Рівненського міського суду Рівненської області в складі судді Тимощука О.Я. від 11 липня 2017 року,

в с т а н о в и л а :

27 лютого 2017року ОСОБА_3 звернулась в суд з позовом до виконавчого комітету Рівненської міської ради, третя особа - ОСОБА_4 про встановлення факту постійного проживання, визнання безвісно відсутнім та визнання права власності за набувальною давністю.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 25 грудня 2004 року вона із своїм чоловіком ОСОБА_6 за згодою основного квартиронаймача ОСОБА_4 були вселені до квартири АДРЕСА_1. 13 липня 2013 року її чоловік помер. Відповідно до рішення Рівненської міської ради №707 від 25 лютого 2004 року у комунальну власність міста Рівне від ВАТ "Рівнеазот", прийнятий будинок для малосімейних громадян по АДРЕСА_1.

Вважає, що оскільки вона добросовісно, відкрито, безперервно заволоділа чужим майном, що належить до комунальної власності, є всі підстави для визнання за нею права власності за набувальною давністю на квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 12 серпня 2015 року підтверджується факт її постійного проживання у вказаній квартирі з 25 грудня 2004 року, що має для неї юридичне значення, так як є ознакою безперервності володіння, що впливає на визнання за нею права власності за набувальною давністю. В інший спосіб, як через встановлення даного факту судовим рішенням, вона документально не може підтвердити факт постійного проживання за вказаною адресою.

Крім того, враховуючи той факт, що ОСОБА_4 є основним квартиронаймачем і місце його перебування їй не відоме понад 1 рік, для реалізації права на житло, вважає за доцільне в даному провадженні визнати його безвісно відсутнім.

Просить суд встановити факт постійного проживання ОСОБА_3 з 25 грудня 2004 року по даний час за адресою: АДРЕСА_1, визнати ОСОБА_4 безвісно відсутнім та визнати за ОСОБА_3 право власності на квартиру АДРЕСА_1 за набувальною давністю.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 11 липня 2017 року встановлено факт постійного проживання ОСОБА_3, з 25 грудня 2004 року по даний час за адресою: АДРЕСА_1.

Визнано ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, українця, громадянина України, зареєстрованого в АДРЕСА_1. - безвісно відсутнім.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на квартиру АДРЕСА_1 за набувальною давністю.

В поданій на вказане рішення суду апеляційній скарзі виконавчий комітет Рівненської міської ради покликається на його незаконність та необґрунтованість через порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що рішенням Рівненського міського суду від 11 березня 2016 року у справі за позовом виконавчого комітету Рівненської міської ради до ОСОБА_3, ОСОБА_4 виселено ОСОБА_3 із квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення, в силу недійсності договору найму квартири від 25 грудня 2004 року між нею та ОСОБА_4, що прямо встановлено законом.

Судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення не були враховані обставини встановлені рішеннями, які набрали законної сили, у справах № 569/15915/14-ц та № 569/12195/15-ц щодо недійсності договору найму на основі якого поселилася ОСОБА_3 у спірній квартирі.

Укладаючи договір найму від 25 грудня 2004 року з ОСОБА_4, ОСОБА_3 знала про відсутність у неї підстав для набуття права власності, оскільки усвідомлювала, що квартира їй не належить і те, що в іншої особи є права на неї.

Тому ОСОБА_3 не є особою, яка добросовісно заволоділа чужим майном. Крім того, таке володіння не було відкритим, оскільки оплата за користування квартирою проводилася лише на ОСОБА_4

Наявність в ОСОБА_3 документів про оплату житлово-комунальних послуг з 2014 року на ОСОБА_4 не свідчить і не може свідчити в підтвердження факту постійного проживання у спірній квартирі.

Крім того, судом не враховано пояснення ОСОБА_3 у справах №569/339/15, 569/15915/14, 569/12195/15 та 569/4067/16, в яких вона зазначала, що проживала з ОСОБА_4 однією сім'єю, що суперечить доводам позовної заяви щодо визнання останнього безвісти відсутнім.

Просить рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 11 липня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка проживала у спірній квартирі з грудня 2004року та добросовісно, відкрито, безперервно заволоділа чужим майном, що належить до комунальної власності. Понад рік у місці постійного проживання немає відомостей про місце перебування ОСОБА_4

Проте такі висновки суперечать обставинам справи та вимогам закону.

Судом встановлено, що рішенням Рівненської міської ради № 707 від 25 лютого 2004 року у комунальну власність міста Рівне від ВАТ "Рівнеазот" прийнятий будинок для малосімейних громадян АДРЕСА_1.

Сторонами не заперечується, що ОСОБА_4 був квартиронаймачем квартири АДРЕСА_1, яка перебуває в комунальній власності.

Рішенням Рівненського міського суду від 11 березня 2016 року у справі за позовом виконавчого комітету Рівненської міської ради до ОСОБА_3, ОСОБА_4 виселено громадянку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженку м. Магнітогорськ, РФ, із квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення, в силу недійсності договору найму квартири від 25 грудня 2004 року між нею та ОСОБА_4, що прямо встановлено законом.

4 липня 2016 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №569/12195/15 виданого 23 червня 2016 року Рівненським міським судом Рівненської області.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній, або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлене законом.

Таким чином встановлено, що ОСОБА_3 вселилась в квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору найму від 25 грудня 2004 року, який визнано судом недійсним, а тому права користування нею у встановленому законом порядку вона не набула і підлягає виселенню без надання іншого житлового приміщення на підставі рішення суду, що набрало законної сили.

Крім цього, за набувальною давністю на підставі ч.1 ст. 344 ЦК України може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем, і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Такі обставини у даній справі не встановлені.

За наведеного, ОСОБА_3 у позові про встановлення факту постійного проживання у спірній квартирі та визнання за нею права власності на неї за набувальною давністю слід відмовити.

Також, колегія суддів не може погодитись із висновком суду першої інстанції про визнання ОСОБА_4 безвісно відсутнім, виходячи з наступного.

Відповідно до даних квартирного обліку ОСОБА_4 з 2 лютого 1994 року зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1.

Згідно ч.1 ст.43 ЦК України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування.

Таким чином, для визнання особи безвісно відсутньою необхідна не лише відсутність її протягом одного року за місцем свого постійного проживання, а й відсутність відомостей про місце перебування такої особи.

ОСОБА_3 не надано суду доказів того, що протягом одного року в місці постійного проживання ОСОБА_4 немає відомостей про місце його перебування.

Жодних доказів вчинення ОСОБА_3 або будь-якою іншою особою дій по розшуку ОСОБА_4 та звернень до правоохоронних органів з даного приводу матеріали справи також не містять.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 до Рівненського міського суду подавались апеляційні скарги від 22 вересня 2016 року у справі 569/4067/16 та від 29 березня 2016 року у справі 569/12195/15, в яких він вказував, що протягом більше десяти років безперервно проживає у спірній квартирі.

Висновок суду першої інстанції про те, що достовірно не відомо хто подавав від імені ОСОБА_4 вказані апеляційні скарги грунтується на припущеннях, що є недопустимим.

Крім того, визнаючи ОСОБА_4 безвісно відсутнім, судом першої інстанції не враховано, що доводи позивачки щодо відсутності за місцем проживання останнього відомостей про місце його перебування суперечать доводам її позовних заяв у справах №569/339/15, 569/15915/14 та 569/4067/16, в яких ОСОБА_3 зазначала, що проживала з ОСОБА_4 однією сім'єю протягом останніх десяти років.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Рівненської міської ради задовольнити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 11 липня 2017 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до Виконавчого комітету Рівненської міської ради, третя особа - ОСОБА_4 про встановлення факту постійного проживання, визнання безвісно відсутнім та визнання права власності за набувальною давністю відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення. Касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 29 січня 2018року.

Судді: Бондаренко Н.В.

Хилевич С.В.

Ковальчук Н.М.