Постанова

Іменем України

23 січня 2018 року

м. Київ

справа № 170/226/16-ц

провадження № 61-773св17

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Фаловської І. М., Штелик С. П. (суддя-доповідач)

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач: Державне агентство лісових ресурсів України,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - на рішення апеляційного суду Волинської області від 11 жовтня 2016 року у складі суддів: Федонюк С. Ю., Грушицького А. І., Свистун О. В.,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У квітні 2016 року ОСОБА_1 до суду із позовом до Державного агентства лісових ресурсів України про визнання незаконним та скасування наказу про його звільнення та поновлення на роботі.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що з 22 липня 2014 року працював на посаді директора державного підприємства «Шацьке учбово-досвідне лісове господарство» Волинського обласного управління лісового та мисливського господарства (далі - ДП «Шацьке учбово-досвідне лісове господарство»). Наказом № 158-к від 01 квітня 2016 року його звільнено із займаної посади за пунктом 8 статті 36 КЗпП України з підстав, передбачених підпунктом «б» пункту 26 контракту, за одноразове грубе порушення законодавства чи обов'язків, передбачених контрактом. Разом з тим, в наказі про звільнення не вказано, яке одноразове грубе порушення ним законодавства чи трудових обов'язків за контрактом є підставою звільнення. Крім того, його звільнено із займаної посади у період тимчасової непрацездатності.

Рішенням Шацького районного суду Волинської області від 07 липня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано незаконним наказ голови Державного агентства лісових ресурсів України «Про припинення трудового договору та звільнення з посади директора ДП «Шацьке учбово-досвідне лісове господарство» Волинського обласного управління лісового і мисливського господарства № 158-к від 01 квітня 2016 року. Поновлено ОСОБА_1 на посаді директора ДП «Шацьке учбово-досвідне лісове господарство» Волинського обласного управління лісового і мисливського господарства з 02 квітня 2016 року. Вирішено питання щодо судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 виконував обов'язки керівника ДП «Шацьке учбово-досвідне лісове господарство» згідно з контрактом, статутом підприємства, посадовою інструкцією і положенням про службу лісової охорони. Він як керівник державного підприємства постійно вживав необхідні заходи щодо збереження лісу, щодо попередження, а в подальшому належного розслідування незаконних порубок лісу та притягнення винних до відповідальності; щотижня проводив наради з працівниками служби лісової охорони, постійно контролював їх роботу, притягував до дисциплінарної відповідальності працівників, які неналежно виконували свої обов'язки щодо охорони лісу. Жодних дій чи бездіяльності, які могли призвести до виявлених перевіркою незаконних рубок лісу, він не вчиняв. На підставі досліджених доказів суд дійшов висновку про відсутність в діях позивача одноразового грубого порушення законодавства чи обов'язків, передбачених контрактом. За встановлених обставин наказ про звільнення ОСОБА_1 за неналежне виконання зобов'язань, передбачених підпунктом «б» пункту 26 контракту (який жодних зобов'язань керівника не містить), свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених трудових прав позивача.

Рішенням апеляційного суду Волинської області від 11 жовтня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що відповідно до характеру та умов виконуваної ОСОБА_1 роботи як директора підприємства він належним чином не впорався з виконанням своїх посадових обов'язків, передбачених контрактом, зокрема, не забезпечив збереження закріпленого за підприємством державного майна, а також в порушення умов контракту не забезпечив розроблення та здійснення заходів з належної організації роботи стосовно запобігання незаконних вирубок лісу, іншим порушенням лісового законодавства, внаслідок чого підприємству нанесені значні збитки у розмірі 1 032 506 грн 25 коп., чим допустив порушення умов контракту як особливої форми трудового договору, яке виявилось в одноразовому грубому порушенні, що призвело до припинення контракту на підставі підпункту «б» пункту 26 як самостійної підстави.

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Підстави касаційного оскарження рішення суду обґрунтовано тим, що апеляційний суд не з'ясував, у чому полягає факт одноразового порушення ним посадових обов'язків, не перевірив можливості у нього виконання вказаного обов'язку; хибно визначив причинний зв'язок між неналежним виконанням посадових обов'язків та негативними наслідками, що настали. Недоліки в його роботі не можуть розцінюватися як одноразове грубе порушення трудових обов'язків, оскільки незабезпечення збереження закріпленого за підприємством державного майна, розроблення та здійснення заходів з належної організації роботи стосовно запобігання незаконних вирубок лісу, іншим порушенням лісового законодавства носять характер триваючого неналежного виконання обов'язків. Шкода завдана внаслідок службової недбалості відповідальних осіб Піщанського лісництва та вчинення злочину, передбаченого статтею 246 КК України «Незаконна порубка лісу». Підстави його звільнення за контрактом співпадають зі змістом пункту 1 статті 41 КЗпП України, за яким підставою звільнення є вчинення особою разового грубого порушення трудових обов'язків, а не триваючого. В наказі про звільнення не вказано, яке одноразове порушення трудових обов'язків є підставою звільнення.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 березня 2017 року справу призначено до судового розгляду. 20 грудня 2017 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами встановлено, що з 22 липня 2014 року ОСОБА_1 працював на посаді директора ДП «Шацьке учбово-досвідне лісове господарство» Волинського обласного управління лісового і мисливського господарства за контрактом, укладеним між ним та Державним агентством лісових ресурсів України на строк з 25 липня 2014 року по 24 липня 2019 року.

З метою здійснення державного контролю за додержанням норм, правил та інших нормативно-правових актів з ведення лісового господарства, Державним агентством лісових ресурсів видано наказ №19 від 01 березня 2016 року, яким створено комісію для проведення позапланової перевірки на предмет наявності самовільних порубок лісу та інших порушень природоохоронного законодавства. За результатами перевірки та аналізу видано наказ Державного агентства лісових ресурсів України № 104 від 31 березня 2016 року «Про порушення лісового законодавства у державному підприємстві «Шацьке учбово-досвідне лісове господарство», згідно якого виявлено незаконну рубку дерев в кількості 337 шт. на загальну суму збитків 1 032 506 грн 25 коп., інші недоліки і порушення вимог нормативно-правових актів з ведення лісового господарства та у лісопромисловій діяльності, допущені через відсутність контролю директора ДП «Шацьке УДЛГ» за діяльністю підприємства.

Згідно з наказом Державного агентства лісових ресурсів України № 158-к від 01 квітня 2016 року та за погодженням з головою Шацької районної державної адміністрації Волинської області припинено трудовий договір з ОСОБА_1 та звільнено його з посади директора ДП «Шацьке учбово-досвідне лісове господарство» Волинського обласного управління лісового та мисливського господарства з підстав, передбачених підпунктом «б» пункту 26 контракту - за одноразове грубе порушення керівником законодавства чи обов'язків, передбачених контрактом (пункт 8 статті 36 КЗпП України).

За пунктом 8 статті 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору передбачено підстави, зазначені в контракті.

Відповідно до частини третьої статті 21 КЗпП України контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (у тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть установлюватися угодою сторін.

Виходячи з особливостей зазначеної форми трудового договору, спрямованої на створення умов для виявлення ініціативності та самостійності працівників з урахуванням їх індивідуальних здібностей і професійних навичок, закон надав право сторонам при укладенні контракту самим установлювати їхні права, обов'язки та відповідальність, зокрема як передбачену нормами КЗпП України, так і підвищену відповідальність керівника та додаткові підстави розірвання трудового договору.

Відповідно до пункту 10 контракту керівник зобов'язується, зокрема, забезпечити ефективне використання та збереження лісосировинних ресурсів, основних фондів, майна, коштів, інших матеріальних цінностей,що перебувають у повному господарському віданні підприємства, дотримання режиму економії ресурсів.

Пунктом 22 контракту визначено, що у випадку невиконання чи неналежного виконання обов'язків, передбачених цим контрактом, сторони несуть відповідальність згідно з законодавством та цим контрактом.

Згідно з пункту 25 контракту він припиняється до закінчення терміну його дії у випадках, передбачених пунктами 26 і 27 цього контракту.

За підпунктом «б» пункту 26 контракту керівник може бути звільнений з посади, а контракт розірваний з ініціативи Органу управління майном, у тому числі за пропозицією місцевого органу державної виконавчої влади, до закінчення терміну його дії у разі одноразового грубого порушення керівником законодавства обов'язків, передбачених контрактом, в результаті чого для підприємства настали значні негативні наслідки (понесені збитки, виплачено штрафи тощо).

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв'язку, апеляційний суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 як директор підприємства не забезпечив збереження закріпленого за підприємством державного майна, не забезпечив розроблення та здійснення заходів з належної організації роботи стосовно запобігання незаконних вирубок лісу, іншим порушенням лісового законодавства, внаслідок чого підприємству завдано значні збитки у розмірі 1 032 506 грн 25 коп., чим допустив порушення умов контракту як особливої форми трудового договору, що проявилося в одноразовому грубому порушенні, та є підставою розірвання контракту за підпунктом «б» пункту 26 контрактуяк самостійною підставою.

Порушення директором ДП «Шацьке учбово-досвідне лісове господарство» умов контракту щодо забезпечення ефективного використання та збереження лісосировинних ресурсів, що перебувають у повному господарському віданні підприємства, в результаті чого для підприємства настали значні негативні наслідки, є підставою розірвання контракту за підпунктом «б» пункту 26.

Неналежність виконання ОСОБА_1 керівних функцій виявлено за конкретним фактом завдання шкоди ДП «Шацьке учбово-досвідне лісове господарство»незаконною порубкою лісу, тому не можна погодитися із доводами касаційної скарги щодо триваючого характеру порушень позивачем посадових обов'язків.

Таким чином, звільнення ОСОБА_1 відбулося за наявності умов, визначених сторонами в контракті для його розірвання, а тому доводи касаційної скарги про необхідність встановлення обставин, які передбачені диспозицією пункту 1 статті 41 КЗпП України, є безпідставними.

Посилання заявника на неправильну оцінку апеляційним судом обставин справи не може бути підставою скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки згідно вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно частини 1 статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного та керуючись статтями 141, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Волинської області від 11 жовтня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: С. Ю. Мартєв

В. В. Пророк

І. М. Фаловська

С.П. Штелик