АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№22-ц/796/1754/18 Головуючий у 1-ій інстанції - Арапіна Н.Є.
П О С Т А Н О ВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2018 року м.Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

судді-доповідача - Панченка М.М.

суддів - Волошиної В.М., Слюсар Т.А.

при секретарі - Крічфалуши С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 27 листопада2017 року про відмову у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до Київського міського голови Кличка Віталія Володимировича, ОСОБА_5 про визнання незаконним та скасування подання на призначення, визнання незаконним та скасування розпорядження, визнання незаконною додаткової угоди до контракту, визнання незаконним подання щодо продовження контракту, скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі,-

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Київського міського голови Кличка ВіталіяВолодимировича, ОСОБА_5, в якому просив: визнати незаконним та скасувати подання керівника апарату ВО КМР (КМДА) щодо призначення ОСОБА_5 директором Ритуальної служби СКП «Спецкомбіната ПКПО»; визнати незаконним та скасувати розпорядження Київського міського голови про призначення ОСОБА_5 директором указаної установи;визнати незаконноюдодаткову угодудо контракту, укладеного між Київським міським головою та ОСОБА_5; визнатинезаконним подання щодо продовження контракту з ОСОБА_5; а такожскасувати наказ про звільнення ОСОБА_3 з посади начальника відділу постачання Ритуальної служби СКП «Спецкомбіната ПКПО» та поновити його на роботі.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 27 листопада2017 року відмовлено у відкритті провадження в частині позовних вимог про визнання незаконним та скасування подання керівника апарату ВО КМР (КМДА) щодо призначення ОСОБА_5 директором Ритуальної служби СКП «Спецкомбіната ПКПО»; визнаннянезаконним та скасування розпорядження Київського міського голови про призначення ОСОБА_5 директором указаної установи;визнання незаконноюдодаткової угодидо контракту, укладеного між Київським міським головою та ОСОБА_5; визнаннянезаконним подання щодо продовження контракту з ОСОБА_5.

При цьому, суд першої інстанції виходив з того, що указані позовні вимоги підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

В поданій апеляційній скарзі позивач просить зазначену ухвалу скасувати як таку, що постановлена з порушенням норм процесуального права, а справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі. Скаржник посилається на те, що даний спір виник з приводу захисту позивачем цивільного(трудового) права, а тому підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства.

Позивач, будучи повідомленим про розгляд справи належним чином, в судове засідання не з'явився, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав, у зв'язку з чим на підставі ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів провела розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши доповідь судді Панченка М.М., з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження в зазначеній вище частині позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що зазначені вимоги підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Разом з тим, колегія суддів з таким висновком погодитися не може, з огляду на наступне.

Так, згідно п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За змістом ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Зі змісту позовної заяви ОСОБА_3 слідує, що позивачем заявлено позовні вимоги, зокрема, щодо захисту його порушених трудових прав шляхом скасування наказу про звільнення та поновлення його на роботі.

Інші заявлені позивачем вимоги та які об'єднані в одне провадження з вимогами про скасування наказу № 151-к від 16 червня 2015 року про звільнення та поновлення на роботі, обґрунтовані порушенням процедури призначення на посаду директора Ритуальної служби СКП «Спецкомбінат ПКПО» ОСОБА_5, за підписом якого видано оспорюваний наказ № 151-к від 16 червня 2015 року.

Відповідно до ст. 20 ЦПК України, не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Абзацом 3 пункту 15 цієї постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз'яснено, що вимоги позивача до кількох відповідачів можуть бути об'єднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні, зокрема такі, які нерозривно пов'язані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших. Таке об'єднання не допускається, якщо відсутня спільність предмета позову. Не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, коли їх розгляд проводиться за правилами іншого виду судочинства.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов'язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов'язаних з реалізацією публічної влади.

Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Отже, основною визначальною рисою адміністративних правовідносин є владне підпорядкування однієї сторони цих відносин іншій стороні. Сторони в адміністративному спорі ще до його виникнення повинні перебувати у відносинах вертикального підпорядкування.

За змістом п. 34 Постанови Пленуму ВАСУ №8 від 20.05.2013 року, комунальні підприємства, установи чи організації не є суб'єктом владних повноважень у розумінні положень КАС України, а діяльність директора комунального підприємства, установи чи організації не належить до публічної служби, визначеної цим Кодексом.

Відносини з приводу призначення чи звільнення директора комунального підприємства, установи чи організації є трудовими.

Видання відповідного акта органом місцевого самоврядування не змінює правової природи цих відносин.

Суди повинні враховувати, що спори, які виникають з приводу призначення чи звільнення директора комунального підприємства, установи чи організації, не належать до юрисдикції адміністративних судів.

Отже, враховуючи, що позовні вимоги, у відкритті провадження за якими відмовлено судом першої інстанції, заявлені з підстав порушення порядку призначення на посаду директора комунального підприємства, а спірні правовідносини за своєю суттю є трудовими, колегія суддів дійшла висновку, що даний спір належить розглядати в порядку цивільного судочинства, з огляду на що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права.

Керуючись ст.ст.374, 379ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Скасувати ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 27 листопада 2017 року, а справу направити для продовження розгляду до цього ж суду.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови виготовлено 01 лютого 2018 року.

Суддя-доповідач

Судді