Дата документу 30.10.2018 Справа № 336/7019/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/7019/17 Головуючий у 1-й інстанції: Марко Я.Р.
Провадження № 22-ц/807/11/18 Суддя-доповідач Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2018 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Крилової О.В.

Суддів Полякова О.З.

Кухаря С.В.

Секретар: Ващенко З.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_3, Державного підприємства «СЕТАМ» на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, державного підприємства «СЕТАМ», треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3, про визнання прилюдних торгів недійсними,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Шевченківського ВДВС м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, державного підприємства «СЕТАМ», треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3, про визнання прилюдних торгів недійсними,я кий згодом було уточнено.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 17.08.2017 року ДП «СЕТАМ» провело прилюдні торги з реалізації предмету іпотеки нерухомого майна: двокімнатної квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка належить йому.

Вважає вказані торги незаконними оскільки, після отримання ним свідоцтва про смерть ОСОБА_7, він як єдиний спадкоємець, звернувся до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Єдемської-Фастовець О.О. із заявою про прийняття спадщини, однак 15.08.2016 року отримав відповідь про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв'язку з тим, що АДРЕСА_2 належить не ОСОБА_7, а іншій особі - ОСОБА_5

Згодом, вказана вище квартира була переоформлена на ОСОБА_9, а 27.11.2015 року останньою було укладено договір купівлі-продажу квартири з ОСОБА_10

Незважаючи на те, що постановою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11.02.2016 року було накладено арешт на спірну квартиру, 19.02.2016 року ОСОБА_10 переоформила дану квартиру, за договором купівлі-продажу на громадянку ОСОБА_5

26.02.2016 року передала вказану квартиру в іпотеку громадянину ОСОБА_6 на підставі договору іпотеки від 26.02.2016 року.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12.10.2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про стягнення боргу та звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено.

Однак, рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 04.07.2017 року рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12.10.2016 року було скасовано, а виданий виконавчий лист мав бути відкликаний, в зв'язку з чим на момент проведення реалізації АДРЕСА_3 не існували правові підстави для звернення стягнення на вказану квартиру, отже, виконавчий лист не підлягав виконанню.

На підставі викладеного, вважає, що прилюдні торги 17.08.2017 року були проведені на підставі виконавчого документу, який не підлягав виконанню, а тому виконавче провадження було відкрито з порушенням законодавства, що впливає на загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Враховуючи вищевикладене просив суд визнати недійсними прилюдні торги, проведені ДП «СЕТАМ» 17.08.2017 року, оформлені протоколом № 279597 від 17.08.2017 року, з реалізації предмета іпотеки, а саме, квартири за адресою: АДРЕСА_1, стягнути на його користь судові витрати.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 липня 2018 року позов задоволено.

Визнано недійсними прилюдні торги, проведені ДП «СЕТАМ» 17.08.2017 року, оформлені протоколом № 279597 від 17.08.2017 року, з реалізації предмета іпотеки, а саме, квартири за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнуто з ДП «СЕТАМ» та Шевченківського ВДВС м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 320 грн. з кожного.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду, ухвалити нове яким відмовити в задоволенні позову.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду, ДП «СЕТАМ» подало апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати.

В апеляційних скаргах апелянти зазначають про те, що публічні торги були проведені у відповідності до закону та суд першої інстанції ухвалив безпідставне рішення про визнання їх недійсними не застосувавши до того ж наслідки недійсного правочину, чи порушив їх права.

Заслухавши доповідача, вислухавши думку учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставин справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до частин 1-4 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Як було встановлено судом, рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12.10.2016 року було задоволено позов ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки. В рахунок погашення заборгованості за договором позики від 19.02.2016 року в сумі 405 000 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки - двокімнатну квартиру загальною площею 42,46 кв.м., житловою площею 27,0 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_5 шляхом проведення прилюдних торгів, за вартістю не нижче ринкової, визначеної суб'єктом оціночної діяльності на момент її реалізації. На підставі якого, 12.11.2016 року було видано виконавчий лист. (а.с. 149, т.1)

За змістом ст. 1 ЗУ "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Судом першої інстанції зроблені висновки з урахуванням положень законодавства, чинного у сфері правовідносин, які виникли між сторонами.

Зокрема, судом першої інстанції було враховано, що за умовами п. 3 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Примусова реалізація заставленого майна, як стадія виконавчого провадження, є сукупністю правовідносин, врегульованих Законом України "Про виконавче провадження", Цивільним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами, що в процесі примусового виконання виникають та реалізуються між органами й посадовими особами, які здійснюють примусову реалізацію судових рішень, та особами, які беруть участь у виконавчому провадженні чи залучаються до проведення виконавчих дій відповідно до Закону.

Положеннями ст. 41 Закону України «Про іпотеку» визначено, що реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.

Відповідно до частин 1, 3 статті 62 Закону України «Про виконавче провадження», реалізація арештованого майна, крім майна, вилученого з обігу згідно із законом, та майна, зазначеного в частині восьмій статті 57 цього Закону, здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах.

Електронні торги - це продаж майна на прилюдних торгах за принципом аукціону або на комісійних умовах засобами системи електронних торгів через Веб-сайт, за яким його власником стає учасник, який під час торгів запропонував за нього найвищу ціну.

Тобто, торгами є публічний захід із продажу майна, при проведенні якого набувач (учасник торгів) переконаний, що набуває майно, яке звільнено від будь-яких обтяжень, або про такі обтяження оголошено.

10 липня 2017 року Шевченківським ВДВС м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області було подано до ДП «СЕТАМ» заявку № 18442 на реалізацію арештованого майна в рамках виконавчого провадження № 52954322, а саме, квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. (а.с.226-228, т.1)

Зі змісту вищевказаної заявки вбачається, що остання містить відомості про чинні обтяження, зареєстровані у Державному реєстрі на нерухоме майно (з урахуванням відомостей Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек).

За ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 4 ст. 656 ЦК України, до договору купівлі-продажу на біржах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та враховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, суд першої інстанції зробив висновок, що складання за результатами їх проведення акта про проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, а відтак є правочином.

Враховуючи те, що відчуження майна з електронних торгів належить до правочинів купівлі-продажу, такий правочин може визнаватися недійсним в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, встановлених частинами 1-3 та частинами 5, 6 статті 203 Цивільного кодексу України, зокрема, у зв'язку з невідповідністю змісту правочину Цивільного кодексу України та іншим актам цивільного законодавства (частина 1 статті 215 цього Кодексу).

Дотримання нормативно встановлених правил призначення та проведення прилюдних торгів є обов'язковою умовою правомірності правочину.

Згідно зі ст..ст. 4, 10, 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та Цивільного кодексу України, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України).

Стаття 204 ЦК України визначає, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Вимогами ч. 1 ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Як вбачається з матеріалів справи, 10.07.2017 року Шевченківським ВДВС м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області було подано до ДП «СЕТАМ» заявку № 18442 на реалізацію арештованого майна в рамках виконавчого провадження № 52954322, а саме, квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

17 серпня 2017 року ДП «СЕТАМ» проведено електронні торги з реалізації предмета іпотеки, а саме, квартири АДРЕСА_4, що підтверджується протоколом проведення електронних торгів № 279597 від 17.08.2017 року, затвердженого ДП «СЕТАМ». Майно придбала ОСОБА_11 (а.с. 232,234 т. 1).

Водночас, судом попередньої інстанції було встановлено, що рішенням апеляційного суду Запорізької області від 04.07.2017 року було скасовано рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12.10.2016 року та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, відмовлено. (а.с.4-5, т.1)

Статтею 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, а також беручи до уваги той факт, що прилюдні торги, проведені Державним підприємством «СЕТАМ» 17.08.2017 року, оформлені протоколом № 279597 від 17.08.2017 року, з реалізації предмета іпотеки, а саме, квартири за адресою: АДРЕСА_1, вчинені з порушенням норм чинного законодавства, оскільки, відбулися на підставі виконання рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12.10.2016 року, яке на час проведення торгів, було скасовано, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність достатніх правових підстав для визнання зазначених електронних торгів недійсними.

Судом першої інстанції обґрунтовано не взято до уваги доводи представника третьої особи ОСОБА_3 - ОСОБА_12 про те, що ОСОБА_4 є неналежним позивачем у даній справі з огляду на таке.

Як зазначено в рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 року № 18-рп/2004, поняття «охоронюваний законом інтерес» що вживається в законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Згідно зі статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Отже, підставою звернення до суду є наявність порушеного, не визнаного або оспорюваного права та інтересу.

Зазначені положення Конституції України реалізовані у статті 15 Цивільного кодексу України, відповідно до якої кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання

Реалізуючи, передбачене статті 55 Конституції України, право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача. Предмет позову кореспондує зі способами захисту права саме - заходами, які прямо передбачені законом з метою припинення оспорювання або порушення суб'єктивних цивільних прав та (або) усунення наслідків такого порушення.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Під час розгляду вказаних позовних вимог необхідно встановити наступні факти: чи мало місце порушення чинного законодавства при проведенні торгів; чи вплинули ці порушення на результати торгів; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивача, який оспорює результати торгів.

Предметом доказування у таких спорах є: порушення норм закону при проведенні торгів; чи є ці порушення істотними та чи вплинули вони на результат торгів; порушення прав і законних інтересів позивача, який оспорює торги.

Таким чином, підставою для визнання торгів недійсними є одночасна наявність двох фактів: порушення норм закону при проведенні торгів і порушення прав та законних інтересів особи, яка їх оспорює, в даному випадку ОСОБА_4

Отже, враховуючи те, що оспорювані електронні торги були проведені з порушенням приписів чинного законодавства України, а матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 є родичем ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, а також ту обставину, що він бажає прийняти у спадок майно, яке належало ОСОБА_7, зокрема, квартиру за адресою: АДРЕСА_1, слід дійти висновку, що в даному випадку були порушені права саме ОСОБА_4, який і звернувся до суду з позовом за захистом своїх прав і законних інтересів.

Згідно з частиною 1 статті 292 ЦПК України (в редакції закону чинній на час виникнення спірних правовідносин), сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Окрім того, як вже зазначалось вище, рішення суду на підставі якого було реалізовано квартиру за адресою: АДРЕСА_1, яка є предметом спору, скасовано рішенням апеляційного суду Запорізької області від 04.07.2017 року, а в задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки (спірну квартиру) було відмовлено.

Відтак на час проведення прилюдних торгів не було підстав для їх проведення та реалізації майна.

З огляду на наведене, з урахуванням п.5 ст. 82 ЦПК України, обставини, з якими чинне законодавство пов'язує право ОСОБА_4 бути позивачем у даній справі, не потребують доказування.

Слід зауважити, що ОСОБА_4 до покупців за електронними торгами вимоги не заявлялись, і це не позбавляє їх прав вирішити питання про їх майнові права за наслідками ухваленого судового рішення.

З урахуванням наведеного, колегія вбачає, що ухвалюючи рішення суд першої інстанції, враховуючи вимоги ст..ст. 89 ЦПК України, повноі всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон який їх регулює, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374,375,381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_3, Державного підприємства «СЕТАМ» - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 липня 2018 року у цій справі - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення тексту судового рішення.

Повна постанова складена 31 жовтня 2018 року

Головуючий: О.В. Крилова

Судді: С.В. Кухар

О.З. Поляков