Справа № 755/4987/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" січня 2018 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого: судді Гончарука В.П.

за участі секретарів Краснової І.В., Юдицького К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна, суд-

учасники справи:

представник позивача -ОСОБА_3;

представники відповідача - ОСОБА_4

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого володіння, а саме 59/100 частки квартири мотивуючи вимоги тим, що вона є спадкоємцем нерухомого майна ОСОБА_5, а саме 59/100 частин квартири АДРЕСА_2, за заповітом від 17.07.2009 року, посвідчений державним нотаріусом 16-ї Київської державної нотаріальної контори Дорофеєвою Т.М. за реєстровим номером № 4-1000.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3, виданим Відділом реєстрації смерті в м. Києві. Після його смерті стало відомо, що 03.11.2011 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 було укладено договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Змисловською Т.В.

02.07.2013 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу 59/100 частини квартири АДРЕСА_2, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Змисловською Т.В. за реєстровим № 743.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 23.11.2016 року договір довічного утримання від 03.11.2011 року укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 було визнано недійсним. Рішення набрало законної сили 05.12.2016 року.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 позовні вимоги просив задовольнити в повному обсязі з обставин викладених в позові, зазначаючи, що на позивача спадкодавцем було складено заповіт, який на даний час є чинним.

Крім того позивач по справі ОСОБА_1 фактично прийняла спадщину, що залишилася після смерті спадкодавця ОСОБА_5 та свою позицію обґрунтовує посиланням на вимоги ч.3 ст.1268 ЦК України. Також представник позивача в судовому засіданні підтвердив той факт, що ОСОБА_1 з заявою до нотаріуса щодо прийняття спадщини не зверталася та крім позивача по справі є ще спадкоємець ОСОБА_9, що є матір»ю позивача та зі слів представника позивача ОСОБА_9 не заперечує щодо прийняття спадщини позивачем по справі на спадкове майно за позивачем

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_4 проти задоволення позовних вимог заперечив в повному обсязі зазначаючи, що позивачем не вірно обрано спосіб захисту.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що ОСОБА_5 заповітом від 17.07.2009 року заповів належну йому на праві приватної власності 59/100 частини квартири АДРЕСА_2 - ОСОБА_1

03.11.2011 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 було укладено договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Змисловською Т.В. за реєстровим № 940.

02.07.2013 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу 59/100 частини квартири АДРЕСА_2, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Змисловською Т.В. за реєстровим № 743.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 23.11.2016 року договір довічного утримання від 03.11.2011 року укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 було визнано недійсним. Рішення набрало законної сили 05.12.2016 року.

Частиною. 4 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили.

Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб'єктивними і об'єктивними межами, за якими сторонами та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.

Згідно із ч. 4 ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до ст. 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо , якщо відповідно до ст. 388 ЦК України майно не може бути витребуване у нього.

Пунктом 3 частини першої статті 388 Цивільного кодексу України визначено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України від 17.12.2014р., викладеною у постанові у справі за № 6-140цс14 за положеннями ст.ст. 330, 387, 388 ЦК України власник майна може витребувати належне йому майно від будь якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. При цьому норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було в наступному набувачем відчужене третій особі, оскільки надає право повернення майна лише стороні правочину, який визнано недійсним. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання індикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав передбачених ч.1 ст. 388 ЦК України.

Водночас суд вважає, що у задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити у повному обсязі.

Так, принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України).

Позивачем було обрано спосіб захисту порушеного права - повернення майна з чужого володіння.

Разом з тим, позивач ОСОБА_1 будучи спадкоємицею за заповітом 59/100 частини квартири АДРЕСА_2, що належала ОСОБА_5 на праві приватної власності, не зверталася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, що було підтверджено останньою в судовому засіданні.

Позивач ОСОБА_1 не набула у встановлену законом порядку права власності на спадкове майно.

Статтею 1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття.

Також статтею 1268 вказаного Кодексу визначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Статтею 1273 даного Кодексу також визначено, що спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Тобто як убачаться з матерілів справи, що ОСОБА_9 не зверталася до нотаріуса з заявою про відмову від прийняття спадщини.

Так, відповідно статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Згідно принципу дистозитивності суд не вправі виходити за межі позовних вимог.

Невірно обраний спосіб захисту порушеного права є підставою для відмови у звдоволенні позовних вимог.

З огляду на вищевикладене суд вважає, що позивач не набула права власності у встановлені законом порядку на спірні 59/100 частини квартири АДРЕСА_2, відповідно правові підстави для витребування спірного майна відсутні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 387,330,388 ЦК України, ст. ст 3, 4, 5, 9, 10, 13, 49, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 258, 264, 265, 268, 273, 352 ЦПК України суд,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення буде складено 25 січня 2018 року.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач -ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_3, ІПН НОМЕР_1;

Відповідач - ОСОБА_2 ІПН НОМЕР_2, адреса: АДРЕСА_1

Суддя: