Номер провадження: 22-ц/785/200/18
Головуючий у першій інстанції Тарасов А. В.
Доповідач Журавльов О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.01.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Комлевої О.С., Кравця Ю.І.,

при секретарі Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю та визнання права власності в порядку спадкування, за апеляційною скаргою Одеської міської ради на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09 березня 2017 року,

встановила:

У грудні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вказаним позовом, просила встановити факт її проживання з ОСОБА_5, померлою ІНФОРМАЦІЯ_3, однією сім'єю за адресою: АДРЕСА_1, не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, а саме у період з 25.05.2011 року по ІНФОРМАЦІЯ_3; змінити черговість одержання права на спадкування після смерті ОСОБА_5 та надати позивачу, спадкоємцеві четвертої черги спадкування за законом, право на спадкування в першу чергу спадкоємців за законом, а також визнати за нею в порядку спадкування за законом право власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1.

Позов обґрунтований тим, що ОСОБА_5 доводилася дружиною покійному рідному дядьку позивача - ОСОБА_6 Тривалий час позивач разом із батьками та її дядько з дружиною проживали в одному будинку по АДРЕСА_1.

На момент смерті ОСОБА_6 у 2002 році ОСОБА_5 було 75 років і вона залишилася одна, оскільки ані рідних, ані дітей в неї не було. При цьому вона потребувала сторонньої допомоги, оскільки страждала на ряд хронічних захворювань.

Позивач постійно навідувала її, відвозила на прийом до лікарів, придбавала продукти харчування та ліки, винаймала їй прибиральницю по квартирі, сама допомагала по господарству. ОСОБА_5 запропонувала переїхати до неї, тому наприкінці весни 2011 року позивач оселилася у квартирі померлої і протягом п'яти останніх років фактично проживала разом із нею однією сім'єю, доглядаючи її, ведучи спільний побут, здійснюючи спільні витрати, всіляко піклуючись про неї. На той час ОСОБА_5 виповнилося 84 роки, через що вона перебувала у безпорадному стані, не могла власними силами фізично і матеріально самостійно забезпечувати нормальні умови свого життя, у зв'язку з чим потребувала сторонньої допомоги.

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина у вигляді права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1. Позивач вчасно звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте нотаріус повідомила їй про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину та рекомендувала звернутися до суду. Водночас позивачу стало відомо, що її двоюрідна сестра ОСОБА_4 також само звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 09 березня 2017 року позов ОСОБА_3 був задоволений.

Встановлено факт проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3, однією сім'єю за адресою: АДРЕСА_1, не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, а саме у період з 25 травня 2011 року по ІНФОРМАЦІЯ_3.

Змінено черговість одержання права на спадкування після смерті ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3, та надано ОСОБА_3, спадкоємцеві четвертої черги спадкування за законом, право на спадкування в першу чергу спадкоємців за законом.

Визнано за ОСОБА_3 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3, право власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 52 кв.м, жилою площею 30,4 кв.м, що складається з двох жилих кімнат: 1-а кімната 17,9 кв.м, 2-а кімната 12,5 кв.м, кухні 12 кв.м, санвузлу 1,7 кв.м, коридору 5,5 кв.м; 1,6 кв.м, балкону 0,8 кв.м.

Зазначене рішення суду оскаржує в апеляційному порядку Одеська міська рада через представника Поповську І.Д. В скарзі з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставиться питання про скасування судового рішення та ухвалення нового про відмову позивачу у задоволенні позовних вимог.

Апелянт повторно в судове засідання не з'явився. Про дату, час і місце розгляду справи в апеляційному суді повідомлявся належним чином.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та заперечень на неї викладених у відзиву, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законим є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо судом першої інстанції ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_5 у віці 89 років, про що 29.09.2016 року Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області зроблено відповідний актовий запис №9824.

З 1987 року ОСОБА_5 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2.

Мати позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_7 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_7), ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, були рідними сестрою та братом, їхні батьки - ОСОБА_9 та ОСОБА_10, що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження серії НОМЕР_3 та НОМЕР_4, а також свідоцтва про народження позивача серії НОМЕР_5.

Як вбачається зі свідоцтва про одруження серії НОМЕР_6 та про розірвання шлюбу серії НОМЕР_7, позивач змінила своє дівоче прізвище «ОСОБА_3» на прізвище «ОСОБА_3» після укладення шлюбу у 1969 році з ОСОБА_11 Після розірвання між ними шлюбу у 1980 році позивач залишила собі прізвище «ОСОБА_3».

Таким чином, чоловік покійної ОСОБА_5 - ОСОБА_6 доводився позивачу рідним дядьком.

За життя ОСОБА_6 та ОСОБА_5 набули на праві спільної часткової власності у рівних частках на підставі розпорядження органу приватизації від 07.06.1996 року №79618 двокімнатну квартиру, загальною площею 51,2 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1, про що видано свідоцтво про право власності на житло від 07.06.1996 року. Право власності на квартиру було зареєстровано за подружжям 27.08.1996 році в Одеському міжміському бюро технічної інвентаризації за №80 стр. 113, кн. 165 пр.

ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_6 помер, про що Відділом РАГС Жовтневого районного управління юстиції м. Одеси було зроблено актовий запис №5513 від 19.06.2002 року.

Після його смерті ОСОБА_5 успадкувала право власності на належну йому 1/2 частку квартири за адресою: АДРЕСА_1, отримавши у Першій одеській державній нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом від 21.01.2003 року за реєстр. №10-234.

ОСОБА_5 була ветераном війни - учасником бойових дій, що підтверджується копією відповідного посвідчення у матеріалах справи, та страждала на ряд хронічних захворювань: серцево-судинну недостатність, атеросклеротичний кардіосклероз, гіпертонічну хворобу, про що свідчить довідка про причину смерті №215 від 29.09.2016 року.

У зв'язку з похилим віком та станом здоров'я ОСОБА_5 не могла власними силами фізично і матеріально самостійно підтримувати (забезпечувати) нормальні умови свого життя та потребувала сторонньої допомоги.

Згідно з довідкою №2443 від 05.12.2016 року ОСОБА_5 проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, з 07.09.1955 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_3.

Починаючи з травня 2011 року по ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_3 постійно проживала однією сім'єю з ОСОБА_5 за адресою місця реєстрації останньої, а саме: АДРЕСА_1, що підтверджується актом, складеним 12.12.2016 року сусідами та завіреним начальником дільниці №7 КП «ЖКС «Порто-Франківський».

Крім того, як вбачається з довідки №2445 від 05.12.2016 року, ОСОБА_3 проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2, тобто проживала по сусідству з померлою з 11.12.1968 року по 02.12.1983 року.

Отже, проживаючи разом з ОСОБА_5 однією сім'єю, ведучи спільний побут, маючи єдиний бюджет, спільні права та обов'язки, ОСОБА_3 здійснювала за нею догляд, опікувалася нею та матеріально забезпечувала.

ОСОБА_3 також було організовано та здійснено усі витрати щодо проведення поховання ОСОБА_2, що підтверджується договорами-замовленнями від 30.09.2016 року та рахунком-фактурою б/н від 30.09.2016 року на суму 18012 грн.

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на належну їй квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

06.12.2016 року, тобто в межах передбаченого законом шестимісячного строку, позивач звернулася до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Вовк Н.В. із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 Як вбачається з матеріалів спадкової справи, до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини звернулася і відповідач по справі ОСОБА_4

Листом приватного нотаріуса від 06.12.2016 року №68/02-14, ОСОБА_3 рекомендовано звернутися до суду через неможливість безспірно встановити факт проживання останньою разом зі спадкодавцем протягом п'яти років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 3 ч. 2 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Згідно ст. ст. 1216, 1217, 1220 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців) та здійснюється за заповітом, або за законом та відкривається внаслідок смерті цієї особи.

Відповідно до ст. 1223 ЦК у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Статтею 1264 ЦК України передбачено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно з ч. 1, 3, 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину. Спадкоємець, який постійно проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шести місяців з дня відкриття спадщини не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

У п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом.

До спадкоємців четвертої черги належить не лише тільки жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали із спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки.

Суди розглядають цивільні справи відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести допустимими та належними доказами ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оскільки доведено, що позивач спільно проживала з ОСОБА_5 однією сім'єю, була пов'язана спільним побутом, мала спільний бюджет із ОСОБА_5з травня 2011 року по час відкриття спадщини на день смерті ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3суд першої інстанції, всупереч доводів апеляційної скарги, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, встановивши факт спільного проживання однією сім'єю ОСОБА_3 зі спадкодавцем ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1, не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, а саме у період з 25 травня 2011 року по ІНФОРМАЦІЯ_3. Вказані висновки суду в цій частині відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги про порушення прав апелянта є необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Докази та обставини в цій частині, на які посилається апелянт в скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення в частині встановлення факту спільного проживання ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. 213-214 ЦПК України, підстави для його скасування в цій частині відсутні.

Доводи апелянта щодо незалучення Одеської міської ради до у часті у розгляді справи є безпідставними.

У спорах про встановлення факту постійного проживання однією сім'єю, зміни черговості одержання права на спадкування за законом належними відповідачами є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності належними відповідачами є відповідна територіальна громада в особі сільської, селищної, міської ради.

Виходячи зі змісту положень ч. 1 ст. 1268, ст. 1269, ч. 1 ст. 1270, ст. 1272 ЦК України спадкоємець, який подав заяву про прийняття спадщини, вважається таким, що прийняв її.

Зважаючи та те, що окрім позивача, із заявою про прийняття спадщини звернулася також ОСОБА_4, відповідний позов був пред'явлений до неї, у зв'язку з чим правових підстав для залучення Одеської міської ради в якості відповідача по справі не було.

Крім того, слід зазначити, що положення ч. 1 ст. 1277 ЦК України не можуть тлумачитися як такі, що потребують обов'язкового залучення органу місцевого самоврядування до участі у спадкових справах. Адже конкретний юридичний обов'язок органу місцевого самоврядування подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою виникає лише за наявності однією з умов, передбаченої ч. 1 ст. 1277 ЦК, а саме: відсутність спадкоємців за заповітом і законом; усунення їх від права на спадкування; неприйняття ними спадщини; відмова від її прийняття.

Таким чином, лише у разі, коли після спливу визначеного законом строку для прийняття спадщини, або відмови від неї, будуть відсутні спадкоємці, які реалізували відповідне право на спадкування, у територіальної громади в особі органу місцевого самоврядування може виникнути відповідний обов'язок звернутися до суду.

Одночасно, висновок суду першої інстанції про визнання за ОСОБА_3 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3, право власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, є передчасним, оскільки не позбавляє права позивача у встановленому законом порядку звернутись до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, тому у задоволенні цих вимог позову ОСОБА_3 слід відмовити. В іншій частині рішення суду слід залишити без змін.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, необхідно стягнути з ОСОБА_3 на користь Одеської міської ради сплачений нею судовий збір в сумі 1760,00 грн.

Керуючись ст. ст. 141, 376, 381-384 ЦПК України, судова колегія,

постановила:

Апеляційну скаргу Одеської міської ради задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09 березня 2017 року в частині визнання за ОСОБА_3 (ІІН НОМЕР_1) в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3, права власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1. скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення, яким у задоволенні цих вимог позову ОСОБА_3 відмовити.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5, паспорт серії НОМЕР_8, виданий Овідіопольським РВ ГУМВС України в Одеській області 27 травня 2010 року на користь Одеської міської ради сплачений нею судовий збір в сумі 1760,00 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст Постанови складено 01 лютого 2018 року.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді

О.С.Комлева

Ю.І.Кравець