Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" січня 2018 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Арапіної Н.Є.

з секретарем Рудь Н.В.

за участі

представника заявника ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за заявою ОСОБА_2 за участю заінтересованої особи Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про встановлення факту перебування у місцях примусового тримання у період німецької окупації,

в с т а н о в и в:

заявник ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою за участю заінтересованої особи Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про встановлення факту перебування у місцях примусового тримання у період німецької окупації. Свої вимоги мотивувала тим, що в період окупації 1941-1943р.р. заявник, її мати - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та її сестра - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, проживали на території Сумської області. В зазначений період мати заявника займалася антифашистською діяльність, в результаті якої в жовтні 1942 року була відправлена разом зі своїми дітьми до Путивлівської тюрми, для подальшого розстрілу. Під час перебування у зазначеній тюрмі сестра заявника - ОСОБА_4 була розстріляна, а заявника вдалося передати її бабусі. Оскільки відсутній інший порядок встановлення факту перебування у місцях примусового тримання у період німецької окупації заявник просить встановити факт, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, в період німецької окупації з жовтня по грудень 1942 року перебувала у місцях примусового тримання (Путивлівська тюрьма).

Заявник в судове засідання не з»явилася, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представництво інтересів здійснював ОСОБА_1

Представник заявника ОСОБА_5 в судовому засідання підтримав заявлені вимоги з підстав, викладених у заяві. Додатково пояснив, що до Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації заявник не зверталася, оскільки відсутній вичерпний перелік документів на підтвердження факту перебування у місцях примусового тримання у період німецької окупації.

Представник заінтересованої особи Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явився, хоча повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. Причини неявки не повідомив.

Дослідивши матеріали справи, судом фактично встановлено наступні обставини.

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, батьками є: батько ОСОБА_7, мати - ОСОБА_3 (а.с.4).

26 грудня 1970 року заявник зареєструвала шлюб з ОСОБА_8, внаслідок чого змінила прізвище з «ОСОБА_3» на «ОСОБА_3» (а.с.5).

Дослідив добуті докази суд дійшов такого висновку.

Згідно ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім'ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ч. 2 ст. 315 ЦПК України).

Метою встановлення факту перебування у місцях примусового тримання у період німецької окупації заявником зазначено визнання жертвою нацистського переслідування.

Жертви нацистських переслідувань - це особи, які в роки Великої Вітчизняної війни та Другої світової війни постраждали від нацистських переслідувань з мотивів політичного, національного і релігійного характеру, ворожого ставлення до націонал-соціалізму (ст. 1 Закону України «Про жертви нацистських переслідувань»).

Особами, які належать до числа жертв нацистських переслідувань, зокрема, є колишні в'язні концентраційних таборів, гетто та інших місць примусового тримання та місць примусових робіт у роки Великої Вітчизняної війни та Другої світової війни. Жертвам нацистських переслідувань видаються відповідні посвідчення замість раніше виданого посвідчення ветерана війни. Зразок посвідчення, порядок виготовлення і видачі посвідчень встановлюються Кабінетом Міністрів України (ст.ст. 4, 5 Закону України «Про жертви нацистських переслідувань» ).

На підтвердження вимог заявником надано довідку виконавчого комітету Конотопської міської ради народних депутатів, що мати заявника ОСОБА_3 в період окупації з 09 вересня 1941 року по 06 вересня 1943 року проживала на окупованій території в м. Конотоп (а.с.7), довідку виконавчого комітету Духанівської сільської ради Конотопського району Сімської області, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом зі своїми доньками ОСОБА_6 та ОСОБА_4 були відправлені старостою села в жовтні 1942 року з села Духанівка в Путилівську в»язницю, в якій перебували до грудня 1942 року (а.с.8), підтвердження ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, яке 05 липня 1995 року посвідчено секретарем виконавчого комітету Духанівської сільської ради народних депутатів Конотопського району Сімської області про відправлення ОСОБА_4 разом з неповнолітніми доньками старостою села в жовтні 1942 року з села Духанівка в Путилівську в»язницю (а.с. 10).

Згідно п. 1 Порядку виготовлення та видачі посвідчень, листів талонів на право одержання пільгових проїзних документів (квитків) жертвам нацистських переслідувань, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1467 від 27 вересня 2000 року посвідчення жертви нацистських переслідувань (далі - посвідчення) є документом, що підтверджує статус жертви нацистських переслідувань і її право на отримання відповідних пільг згідно із Законами України "Про жертви нацистських переслідувань" і "Про податок з доходів фізичних осіб", іншими актами законодавства.

Згідно п. 2 зазначеного Порядку посвідчення видаються особам, які відповідно до Закону України "Про жертви нацистських переслідувань" визнані такими, що належать до числа жертв нацистських переслідувань на підставі одного з таких документів: довідки, виданої органами служби безпеки, державними архівами, архівами МВС, Міноборони, архівними установами інших держав; довідки Військово-медичного музею колишнього СРСР (м. Санкт-Петербург); довідки Міжнародної служби розшуку Червоного Хреста; довідки з архівів-музеїв, утворених в місцях розташування колишніх фашистських концтаборів (Освенцім, Бухенвальд, Дахау, Маутхаузен, Равенсбрюк та інші), гетто та інших місцях примусового тримання і примусових робіт у роки Великої Вітчизняної війни та Другої світової війни, а також архівів іноземних антифашистських організацій; довідки Комісії у справах колишніх партизанів Великої Вітчизняної війни 1941-1945 років при Верховній Раді України. В окремих випадках посвідчення можуть видаватися також на підставі документів, які містять необхідні відомості про факт нацистських переслідувань, а саме: довідки, витягу з документів особової справи за місцем роботи; довідки з книг руху вихованців дитячих закладів із зазначенням назви цих закладів та часу перебування в них особи, яка звернулася за отриманням посвідчення; свідчення іноземних громадян, які проживають нині у Федеративній Республіці Німеччині або в інших державах, про нацистські переслідування особи, яка звернулася за отриманням посвідчення, засвідчених за місцем проживання у відповідних державних органах цих країн.

Згідно п. 4 зазначеного Порядку у разі відсутності документів про факт нацистських переслідувань факт і період перебування в місцях примусового тримання встановлюються в судовому порядку.

Посвідчення видаються жертвам нацистських переслідувань особисто або за їхнім дорученням рідним чи іншим особам за місцем проживання жертв нацистських переслідувань органами праці та соціального захисту населення (п. 7 ).

Згідно інформаційного листа Державного архіву Сумської області від 14 листопада 2000 року документи Путивлівської в»язниці Сумської області за 1941-1942. на зберігання в архів не надходили, внаслідок чого підтвердити перебування у в»язниці ОСОБА_3 з доньками ОСОБА_6 та ОСОБА_4 не вдається за можливе (а.с.6).

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" визначено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Згідно п. 2 зазначеної постанови при вирішенні питання про підвідомчість справи суди мають право враховувати норми законодавчих актів, якими передбачено несудовий порядок встановлення певних фактів або визначено факти, які в даних правовідносинах можуть підтверджуватися рішенням суду.

Відмова відповідного органу в установленні такого факту може бути оскаржена заінтересованою особою до суду.

Оскільки передбачено інший порядок встановлення факту, тому у задоволенні заяви ОСОБА_2 за участю заінтересованої особи Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про встановлення факту перебування у місцях примусового тримання у період німецької окупації слід відмовити.

Керуючись Законом України «Про жертви нацистських переслідувань», Порядком виготовлення та видачі посвідчень, листів талонів на право одержання пільгових проїзних документів(квітків) жертвам нацистських переслідувань», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27 вересня 2000 року № 1467, п.п.1, 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", ст.ст. 12, 13, 81, 89, 133, 141, 247, 259, 263, 264-265, 273,315 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

У задоволенні заяви ОСОБА_2 за участю заінтересованої особи Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про встановлення факту перебування у місцях примусового тримання у період німецької окупації відмовити.

Повний текст рішення складено 26 січня 2018 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва в 30-денний строк з дня проголошення рішення через Дніпровський районний суд. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.Є.Арапіна