Провадження № 22ц-824/819/18 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(скорочена)

01 листопада 2018 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Мельника Я.С.,

суддів: Іванової І.В., Матвієнко Ю.О.,

і секретаря Лисиці Ю.С.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Центренерго» на рішення Подільського районного суду м. Києва від 26 квітня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Центренерго» до ОСОБА_3 про захист ділової репутації юридичної особи, та відповідно до ст. 268 ЦПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Центренерго» залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 26 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Судді:

Справа № 757/11377/17 Головуючий в суді І інстанції Ларіонова Н.М.

Провадження № 22ц-824/819/18 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2018 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Мельника Я.С.,

суддів: Іванової І.В., Матвієнко Ю.О.,

і секретаря Лисиці Ю.С.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Центренерго» на рішення Подільського районного суду м. Києва від 26 квітня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Центренерго» до ОСОБА_3 про захист ділової репутації юридичної особи,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2017 року представник ПАТ «Центренерго» звернувся до суду із позовом, в якому просив визнати недостовірною та такою, що принижує ділову репутацію ПАТ «Центренерго», інформацію, поширену під час прямого ефіру на передачі «Шустер LIVE» відповідачем народним депутатом України ОСОБА_3 щодо постачання природного газу, а також інформацію, яка була ним поширена у соціальній мережі Facebook, зобов'язати народного депутата України ОСОБА_3 протягом одного місяця з дня набрання рішення законної сили оприлюднити у соціальній мережі Facebook спростування цієї інформації та видалити вказану інформацію, а також спростувати ці недостовірні твердження на телевізійній передачі, на якій він цю інформацію поширив.

Позов мотивований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року на передачі «Шустер LIVE» під час прямого ефіру, та згодом на своїй сторінці у соціальній мережі «Facebook» відповідач ОСОБА_3 оприлюднив інформацію, яка, на думку представника ПАТ «Центренерго», є недостовірною, принижує ділову репутацію юридичної особи, не відповідає дійсності як у частині вартості отриманого підприємством газу, так і в контексті порівняння з граничною ціною газу для промисловості, встановленої НКРЕКП на літо 2015 року. Вказує, що формування ціни на газ на підприємстві здійснюється відповідно до норм закону, однак поширена відповідачем інформація порушує недоторканість ділової репутації підприємства, через що змушений звернутися до суду із цим позовом.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 26 квітня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із цим рішенням, представник ПАТ «Центренерго» подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позову, посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права.

У обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що місцевий суд не взяв до уваги письмових доказів, які підтверджують його доводи, а також не взяв до уваги, що інформація, яка була поширена відповідачем, є недостовірною та такою, що порушує немайнові права позивача, тому вважає оскаржуване рішення незаконним і необґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було надано належних, достатніх і допустимих доказів на підтвердження своїх вимог, зокрема щодо факту поширення відповідачем недостовірної інформації, яка спричинила або могла б спричинити шкоди діловій репутації ПАТ «Центренерго», а вказана позивачем інформація, не може вважатися такою, що перешкоджає позивачу повно здійснювати свої особисті немайнові права.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається із пояснень позивача, ІНФОРМАЦІЯ_1 року під час прямого ефіру у передачі «Шустер LIVE», відповідач - народний депутат ОСОБА_3 оприлюднив, ніби-то смс-повідомлення від громадянина ОСОБА_4, адресовану громадянину ОСОБА_5 такого змісту «-Привет. Инфо по Центрэнерго (га) на 30.06. Поставлено 3 814 000 м куб на общую сумму 54 398 000. Когда можно будет закрыться? - Завтра я буду».

На наступний день ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_3 розмістив на своїй сторінці у соціальній мережі Facebook два повідомлення наступного змісту - «Благодаря ОСОБА_8, пастух продажного парламентского стада ОСОБА_5 поставлял газ на государственную компанию Центрэнерго. За это, сказал ОСОБА_7 в интервью KyivPost.com.ua, он возвращал 2 тысячи гривен отката с каждой тыщи кубов газа. Вчера в эфире «Шустер LIVE» я показал смску от ОСОБА_4, где тот просит ОСОБА_7 рассчитаться. Цена одной этой смски, исходя из расчетов 7 миллионов гривен: «-Привет. Инфо по Центрэнерго (га) на 30.06. Поставлено 3 814 000 м куб на общую сумму 54 398 000. Когда можно будет закрыться? - Завтра я буду»; та «В продолжение истории с откатами Коноенко от ОСОБА_7. Ребята с Nashi Groshi нашли контракты, в которых был заложен «бонус» для Банковой. Для НАБУ задача упрощается еще больше - просто бери пакуй их тепленькими…», при цьому зробивши посилання на публікацію з веб-сайту НашіГроші, на якому булла розміщена стаття під назвою «Після Майдану «Центренерго» купувало газ подвійною переплатою у ОСОБА_5, який відкатував ОСОБА_4 20 %».

У судовому засіданні позивач підтримав свої вимоги та надав пояснення, аналогічні викладеним в позові обставинам. Додав, що передача «Шустер LIVE» виходила на каналі «3S.tv», який уже припинив своє мовлення.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 15 Постанови «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року за № 1, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Відповідно до вимог частин першої, другої статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії» зазначено, що необхідно розрізняти факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Судження - це те ж саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов'язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування.

У пункті 19 вищезазначеної Постанови судам роз'яснено, що відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки дійсності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні статті 10 Конвенції.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 29 листопада 2017 року у справі № 6-639цс17.

Європейський суд із прав людини також підтвердив, що правдивість оціночних суджень не припускає можливості доказування, і оціночні судження дійсно слід відрізняти від фактів, існування яких може бути підтверджене та виділив три можливі варіанти фундаменту, на якому можна побудувати свою оцінку: І) факти, що вважаються загальновідомими; 2) підтвердження висловлювання яким-небудь джерелом; 3) посилання на незалежне дослідження.

Таким чином, враховуючи висновок Європейського суду з прав людини, фактичні твердження та оціночні судження є різними поняттями, а розмежовування цих термінів лежить в основі захисту права на честь та гідність, як особистих немайнових прав.

Крім того, у разі якщо позивач є публічною особою, то суд, розглядаючи і вирішуючи справу про захист його гідності, честі чи ділової репутації, повинен ураховувати, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальної сфери, спорту чи в будь-якій іншій галузі).

Вирішуючи спір, суд правильно визначив характер спірних правовідносин та норми матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі статтями 76-80 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, зокрема дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем не було належним чином доведено те, що поширена відповідачем інформація порушує немайнові права позивача та принижує його ділову репутацію, оскільки зі змісту даної інформації не вбачається її належність щодо саме позивача, а також не є фактичними даними, які можуть бути оцінені відповідно до вимог цивільного законодавства.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Рішення суду першої інстанції містить вичерпні висновки, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи, та обґрунтування щодо доводів сторін по суті позову, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, та впливають на суть ухваленого рішення під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції, не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення місцевого суду без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Центренерго» залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 26 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Судді: