АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/818/18 Головуючий 1 інст. Теслікова І.І.
Справа № 646/4033/16-ц Доповідач Бурлака І.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«23» січня 2018 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді: Бурлака І.В.,

Суддів: Бровченка І.О., Карімової Л.В.,

за участю секретаря: Баранкової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 14 листопада 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Червонозаводського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції про стягнення грошових коштів, відшкодування майнової та моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним та у подальшому уточненим позовом до Червонозаводського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції та просив стягнути з державного виконавця Мироненко М.В. на його користь два оклади державного виконавця Мироненко М.В.; стягнути судові витрати в розмірі 551,20 грн. солідарно з Червонозаводського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції та державного виконавця Мироненко М.В.; стягнути витрати за лікування в лікарні № 3 солідарно з Червонозаводського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції та державного виконавця Мироненко М.В. в розмірі 504,08 грн.; стягнути з Червонозаводського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції за завдану моральну і майнову шкоду та шкоду здоровю (лікування в лікарнях) державними виконавцями в розмірі 7000,00 грн., посилаючись на неправомірність дій державних виконавців при ухваленні ними процесуальних документів та невиконання судового рішення про стягнення на його користь 2000,00 грн.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 14 листопада 2017 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати, визнати дії державних виконавців (ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4О.) та державного виконавця Мироненко М.В. протиправними та незаконними; стягнути з державного виконавця Мироненко М.В. на його користь 4000,00 грн.; стягнути судові витрати в розмірі 551,20 грн. та 268,40 грн. солідарно з Червонозаводського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції та державного виконавця Мироненко М.В.; стягнути витрати за лікування в лікарні № 3 солідарно з Червонозаводського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції та державного виконавця Мироненко М.В. в розмірі 504,08 грн.; стягнути з Червонозаводського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції за завдану моральну і майнову шкоду та шкоду здоровю (лікуванню в лікарнях) державними виконавцями (ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5В.) в розмірі 10000,00 грн.

При цьому посилався на неповне зясування судом обставин справи, що мають значення для справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі і як доводи апеляційної скарги виклав позовні вимоги. При цьому зазначив, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що неправомірні дії державних виконавців призвели до погіршення стану здоровя, яке відобразилось на зміні групи інвалідності з ІІІ на ІІ групу; що на його звернення до виконавчої служби він не отримав відповіді.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення зявившихся осіб, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін.

При цьому судова колегія виходить з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, обґрунтовано виходив з того, що права, свободи та законні інтереси ОСОБА_1 не порушено.

Відповідно до статті 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 р. № 606-XIV, в редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про виконавче провадження» та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення процедури примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб)» від 04 листопада 2010 року № 2677-VI (далі - Закон № 606-XIV) в редакції на час виникнення спірних правовідносин.

Виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно статті 2 цього Закону в редакції на час виникнення спірних правовідносин примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України, (стаття 8 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року).

Примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, одним із яких є виконавчі листи, що видаються судами (пункт 1 частина 2 статті 17 Закону № 606-XIV в редакції на час виникнення спірних правовідносин).

Статтею 11 Закону № 606-XIV в редакції на час виникнення спірних правовідносин визначено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії; здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Згідно статті 19 Закону № 606-XIV в редакції на час виникнення спірних правовідносин державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону: за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення; за заявою прокурора у випадках представництва інтересів громадянина або держави в суді; у разі якщо виконавчий лист надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду в порядку, встановленому законом; в інших передбачених законом випадках.

Державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова (стаття 25 Закону № 606-XIV в редакції на час виникнення спірних правовідносин).

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що постановою старшого державного виконавця Червонозаводського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції ОСОБА_2 від 18 червня 2015 року відкрито виконавче провадження ВП № 47898810 за виконавчим листом № 820/17174/14 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Фонду загальнообовязкового державного соціального страхування України на випадок безробіття в особі Харківського міського центру зайнятості незаконно отриманої допомоги по безробіттю в сумі 4018, 58 грн. В постанові державного виконавця Червонозаводського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції ОСОБА_5 від 13 січня 2016 року про здійснення відрахування та витрат з заробітної плати у цьому виконавчому провадженні, зазначено, що з усіх видів заробітку (доходу), що належить до виплати ОСОБА_1 необхідно проводити утримання в розмірі 20% від заробітку (доходу) ОСОБА_1 з усієї суми заробітної плати без урахування відрахувань витрат, повязаних з їх утриманням у таких закладах.

Посилання ОСОБА_1 на те, що дата постанови, за якою відбувається виконання судового рішення та дата видання виконавчого листа, яку зазначено в постанові є різними, не випливає на законність постанови про відкриття виконавчого провадження від 18 червня 2015 року.

Із матеріалів справи вбачається, що постановою Харківського окружного адміністративного суду від 21 січня 2015 року за позовом Фонду загальнообовязкового державного соціального страхування України на випадок безробіття в особі Харківського міського центру зайнятості до ОСОБА_1 стягнуто з нього на користь Фонду загальнообовязкового державного соціального страхування України на випадок безробіття в особі Харківського міського центру зайнятості 4018, 58 грн. Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 04 березня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 31 березня 2015 року у відкритті касаційного провадження ОСОБА_1 відмовлено. У червні 2015 року відкрито виконавче провадження за виконавчим листом, який видано саме по цій постанові. Із матеріалів справи вбачається, що за виконавчим листом здійснюються відповідні відрахування відповідно до постанови державного виконавця від 13 січня 2016 року. Дата видання виконавчого листа, а саме 29 квітня 2013 року, яке зазначено в постанові державного виконавця, який видано для виконання постанови Харківського окружного адміністративного суду від 21 січня 2015 року не впливає на законність виконання судового рішення, оскільки як вбачається із матеріалів справи виконання здійснюється саме постанови Харківського окружного адміністративного суду від 21 січня 2015 року, яку не скасовано та не змінено.

Посилання ОСОБА_1 на те, що він не отримав ані копій постанов про відкриття виконавчих проваджень, ані відповідей на його неодноразові запити до Червонозаводського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції будь якими доказами не підтверджується. Навпаки, матеріали справи містять копії всіх зазначених постанов, наданих ОСОБА_1 до справи. Матеріали справи також містять копії двох заяв від 15 березня 2016 року та 24 березня 2016 року до Червонозаводського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, оригінали яких ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції не надав, тому відповідно до статті 80 ЦПК України вони не є достовірними доказами, на підставі яких можна встановити дійсні обставини.

Доводи ОСОБА_1 щодо неправомірності та незаконності дій державних виконавців Червонозаводського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції під час виконання судового рішення про стягнення з АК «Харківобленерго» на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 2000,00 грн. та судових витрат в розмірі 80,00 грн., на виконання якого постановою заступника начальника Червонозаводського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції ОСОБА_6 від 18 жовтня 2007 року відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 2-768, судових наказів щодо стягнення з нього на користь Комунального підприємства "Харківводоканал" грошових сум в розмірі 94, 90 та 1186, 36 грн. на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження від 02 липня 2014 року є безпідставними, не грунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не впливають на законність судового рішення.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Із змісту статті 13 ЦПК України вбачається, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Будь яких клопотань від ОСОБА_1 не надходило.

Відповідно до частини 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 2 вищезазначеної статті передбачені способи захисту, а саме: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Із розяснень, які містяться в пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року вбачається, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, необхідно мати на увазі, що шкода, заподіяна особі, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що її дії були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Згідно частини 1 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Із роз'яснень, викладених у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» вбачається, що при задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди необхідно зясовувати, в чому ця шкода полягає, якими правомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань особа виходила, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Аналізуючи наведене, судова колегія вважає, що висновок суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 щодо визнання дій державних виконавців Червонозаводського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції протиправними або незаконними, стягнення з державного виконавця Мироненко М.В. на користь ОСОБА_1 два оклади державного виконавця Мироненко М.В.; стягнення судових витрат в розмірі 551,20 грн. солідарно з Червонозаводського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції та державного виконавця Мироненко М.В.; стягнення витрат за лікування в лікарні № 3 солідарно з Червонозаводського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції та державного виконавця Мироненко М.В. в розмірі 504,08 грн.; стягнення з Червонозаводського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції за завдану моральну і майнову шкоду та шкоду здоровю (лікування в лікарнях) державними виконавцями в розмірі 7000,00 грн., виходячи з наданих ОСОБА_1 доказів, є законним та обгрунтованим.

Оскільки судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права відповідно до статті 375 ЦПК України апеляційна скарга залишається без задоволення, рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст. 375, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України судова колегія

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 14 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя Судді колегії

Повний текст постанови складено 25 січня 2018 року.