У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.02.2018р. смт. Літин

Літинський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Гопкіна П.В.,

за участю секретаря Іванової І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Літині подання начальника Літинського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2 без вилучення паспортного документа,

ВСТАНОВИВ:

До Літинського районного суду Вінницької області надійшло вказане подання, котре вмотивоване тим, що у Літинському районному відділі ДВС у Вінницькій області перебуває виконавче провадження № 55462828 з виконання виконавчого листа № 137/1177/13 виданого 27.09.2013 р., Літинським районним судом Вінницької області про солідарне стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" боргу в сумі 245155, 54 грн. та витрат на відшкодування судового збору в сумі 2451, 56 грн.

Начальник відділу ДВС у своєму поданні просить суд тимчасово обмежити ОСОБА_2 у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта для виїзду за кордон, оскільки по теперішній час боржник ухиляється від виконання рішення, не вживає заходів щодо його виконання в рахунок належного йому майна і доходів.

Начальник Літинського районного відділу ДВС у Вінницькій області до судового засідання не з'явився про причини неприбуття суд не повідомив, будь-яких клопотань на адресу суду не надав.

Оскільки ч.4 ст. 441 ЦПК України встановлено обовязок негайного розгляду подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, втім за участю державного (приватного) виконавця, тому суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутність особи яка звернулась із поданням.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою технічного звукозаписувального засобу не здійснювалося.

Дослідивши подання та додані до нього матеріали з виконавчого провадження, суд приходить до наступних висновків.

Так, судом встановлено, що у Літинському районному відділі ДВС у Вінницькій області перебуває виконавче провадження № 55462828 з виконання виконавчого листа № 137/1177/13 виданого 27.09.2013 р., Літинським районним судом Вінницької області про солідарне стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" боргу в сумі 245155, 54 грн. та витрат на відшкодування судового збору в сумі 2451, 56 грн. (а.с. 4-5).

Подання мотивоване тим, що начальником відділу вчинялись дії щодо встановлення наявності у ОСОБА_2 джерела доходів, та вчинено дії щодо оголошення у розшук автомобіля належного боржнику. Також в матеріалах подання міситься докази про те, що боржник повідомлявся про виклик державного виконавця (а.с. 9, 12).

Відповідно до ч.1 ст. 76 та ч.2 ст. 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Крім того, питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується при виконанні судових рішень, у порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про виконавче провадження"та статтею 377-1 ЦПК, зокрема в разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

Рішенням суду боржники ОСОБА_2 та ОСОБА_3 несуть солідарну відповідальність, втім у поданні зазначається лише про несплату заборгованості ОСОБА_2 Щодо сплати/несплати заборгованості іншим солідарним боржником ОСОБА_3 будь, які відомості відсутні. До подання не долучено розрахунку заборгованості на підтвердження відомостей про несплату боргу.

Свобода пересування гарантована ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав і основоположних свобод (далі Конвенції), частина друга якої передбачає: «Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною». При чому згідно ч. 3 указаної статті це на здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

У справі «Гочев проти Болгарії» («Gochev v. Bulgaria» від 26.11.2009) Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам'ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості; проте навіть якщо зазначене обмеження свободи пересування було виправданим на самому початку, воно може стати непропорційним і таким, що порушує права людини, якщо воно автоматично продовжуватиметься протягом тривалого періоду.

Тому застосування такого обмеження має періодично переглядатися судом (принаймні в останній інстанції) з метою з'ясування доцільності його подальшого застосування, причому обсяг судового розгляду повинен дозволити суду взяти до уваги всі фактори, й у тому числі ті, що стосуються пропорційності такого обмеження.

У справі «Хлюстов проти Росії» («Khlyustov v. Russia» від 11.07.2013 року) ЄСПЛ також застосував указані стандарти при вирішенні питання щодо заборони виїзду боржника за кордон у зв'язку з невиконанням судового рішення про стягнення заборгованості. Зокрема, ЄСПЛ не погодився з владою РФ з питання додержання в результаті накладення обмеження на право заявника залишати свою країну принципу, згідно якого таке обмеження має бути необхідним в демократичному суспільстві в контексті п. 3 ст. 2 Протоколу №4 Конвенції.

Більше того Європейський Суд вказав, що необхідність додержання цього принципу закладена і в національному законодавстві, яке не передбачає автоматичного накладення таких обмежень.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України регулюється Законом України від 21.01.1994 року "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України".

Відповідно до положень ст. 6 вказаного Закону, громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, або громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи) - до виконання зобов'язань.

Згідно з пунктом 18 частини 2 статті 11 Закону України "Про виконавче провадження" у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням суду.

З урахуванням викладеного, можна дійти висновку, що вирішення питання про обмеження у виїзді за межі України можливе за поданням державного виконавця у зв'язку з ухиленням боржника від виконання судового рішення, рішення іншого органу (посадової особи), яке полягає у навмисному чи іншому свідомому невиконанні зазначених обов'язків. Факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 441 ЦПК України, подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України розглядається судом негайно без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Враховуючи це, саме державний виконавець має доказувати ухилення боржника від виконання покладених на нього зобов'язань.

Жодних доказів, які б підтверджували факт ухилення боржника ОСОБА_2 від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, а саме того, що він, маючи змогу виконати зобов'язання щодо сплати боргу у повному обсязі або частково, не робить цього без поважних причин, державним виконавцем суду не надано. Окрім того, матеріали подання не містять доказів того, що боржник отримав повідомлення про виклик у відділ ДВС; відсутня інформація про наявність у боржника паспорта громадянина України для тимчасового виїзду за кордон або інформації про перетин кордону України; не зазначено доказів наявності або відсутності у боржника будь-яких джерел доходу; наявності у боржника іншого, як рухомого так і нерухомого майна. Також не зазначено доказів щодо виходу ДВС за адресою боржника, вказаною задля встановлення обсягу майна останнього.

Статтею 313 ЦК України передбачено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцятирічного віку, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Зважаючи на те, що державним виконавцем не надано доказів на підтвердження факту ухилення боржника ОСОБА_2 від виконання своїх боргових зобов'язань, тому суд не вбачає підстав для задоволення подання.

На підставі викладеного та керуючись ст. 313 ЦК України, ст.ст. 6, 10, 258-260, 441, ЦПК України, ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження", суд,

У Х В А Л И В:

В задоволенні подання заступника начальника Літинського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2 без вилучення паспортного документа, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Вінницької області протягом 15 днів з дня її проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом пятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Суддя:ОСОБА_4