Номер провадження: 22-ц/785/211/18
Номер справи місцевого суду: 522/5388/16-ц
Головуючий у першій інстанції Тарасов А. В.
Доповідач Журавльов О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.01.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Комлевої О.С., Кравця Ю.І.,

при секретарі Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, процентів, нарахованих за користування кредитом, та пені,за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 лютого 2017 року,

встановила:

У березні 2016 року ПАТ «УкрСиббанк»звернулося до суду з вказаним позовом, просило стягнути з відповідачів суму заборгованості за кредитним договором, процентів нарахованих за користування кредитом та пені, зазначаючи, що 22 березня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» (з 21.12.2009 року ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №243-130-ДОУ-1Н, за умовами якого банк надав ОСОБА_3 кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 243 000дол. США, а відповідач зобов'язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 22 березня 2027 року та сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 11,8% річних.

Для забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язання відповідачем ОСОБА_3 за кредитним договором, між позивачем та ОСОБА_4 було укладено договір поруки №243-130/1- ДОУ-3 П від 22 березня 2006 року, а також між позивачем та ОСОБА_5 - договір поруки №243-130/2- ДОУ-3 П від 22 березня 2006 року, відповідно до умов якого поручителі зобов'язуються відповідати у повному обсязі за виконання позичальником усіх зобов'язань, що виникли з кредитного договору.

Відповідальність позичальника та поручителів є солідарною.

Оскільки відповідач порушив умови договору в частині повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами, виникла заборгованість в розмірі - 53 878,62 доларів США, а також пеня за несвоєчасне погашення заборгованості у розмірі - 146,96 грн., яку позивач просив солідарно стягнути з відповідачів на свою користь разом із судовим збором, сплаченим за подачу позову до суду.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 13 лютого 2017 року позов ПАТ «Укрсиббанк» був задоволений.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ПАТ «УкрСиббанк» 53 878 доларів США 62 цента, з яких: 47716,33 дол. США - заборгованість по кредиту; 6162,29 дол. США - заборгованість по процентам; 8,460,83 дол. США - заборгованість по процентах прострочена; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості у розмірі - 146,96 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ПАТ «УкрСиббанк» суму сплаченого судового збору в розмірі 21097,69 грн. в рівних частках з кожного по 7032,56 грн.

Вказане судове рішення після його перегляду судом першої інстанції оскаржує в апеляційному порядку відповідач ОСОБА_4 через представника ОСОБА_6 В скарзі ставиться питання про зміну судового рішення шляхом задоволення позову в частині стягнення з відповідачів заборгованості в солідарному порядку 3331,39 дол. США та пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 103,63 грн. В іншій частині позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк» просить відмовити. Інші сторони судове рішення не оскаржували.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законим є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що 22 березня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» (з 21.12.2009 року ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №243-130-ДОУ-1Н, за умовами якого, банк надав ОСОБА_3 кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 243 000 дол. США, а відповідач зобов'язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 22 березня 2027 року та сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 11,8% річних.

Для забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язання відповідачем ОСОБА_3 за кредитним договором, між позивачем та ОСОБА_4 було укладено договір поруки №243-130/1- ДОУ-3 П від 22 березня 2006 року, а також між позивачем та ОСОБА_5 - договір поруки №243-130/2- ДОУ-3 П від 22 березня 2006 року, відповідно до умов якого, поручителі зобов'язуються відповідати у повному обсязі за виконання позичальником усіх зобов'язань, що виникли з кредитного договору.

Відповідальність позичальника та поручителів є солідарною.

З розрахунку ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитом вбачається, що відповідач в порушення пункту 4.1 кредитного договору не повертав кредитні кошти та не сплачував проценти за їх користування, у зв'язку з чим, у нього виникла заборгованість по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом та пені в розмірі - 53 878,62 дол. США, з яких: 47716,33 дол. США - заборгованість по кредиту; 6162,29 дол. США - заборгованість по процентам; 8460,83 дол. США - заборгованість по процентах прострочена; 146,96 гривень - заборгованість по пені за несвоєчасну сплату процентів, який є обґрунтованим.

При цьому правових підстав для зменшення заборгованості за кредитом, заборгованості по сплаті відсотків щодо поручителів ОСОБА_4 та ОСОБА_5, всупереч доводів апеляційної скарги, судовою колегією не встановлено та матеріали справи не містять.

Згідно ст. 526, 525 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позивальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно п. 7.1 кредитного договору №243-130-ДОУ-1Н, за порушення позичальником термінів повернення кредиту та/або процентів за кредит та/або комісій позичальник сплачує банку додатково до встановленої процентної ставки за кредит пеню з розрахунку 0,2% від суми зазначеної заборгованості, розрахованої за кожний день прострочення платежу, включаючи день слати заборгованості.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Пунктом 7.6 зазначеного кредитного договору передбачено, що відповідно до ст. 611 ЦК України, позичальник зобов'язаний сплатити банку неустойку за порушення своїх зобов'язань, встановлених п.п. 4.3, 4.4., 4.5., 4.7. цього договору. Розмір неустойки встановлюється рівнем 500 гривень.

Суди розглядають цивільні справи відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановленим цим кодексом.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 13 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги в частині стягнення заборгованості за кредитом, заборгованості по сплаті відсотків щодо поручителів не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Враховуючи встановлене, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову по стягненню кредитної заборгованості. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги про порушення прав апелянта є необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення в частині стягнення кредитної заборгованості ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Ухвалюючи рішення у справі в цій частині, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 263, 375 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Одночасно, колегія суддів не погоджується з судовим рішенням в частині вирішення судом першої інстанції питання розподілу судових витрат щодо ОСОБА_4

Стягуючи з ОСОБА_4, судовий збір в розмірі 7032,56 грн., суд першої інстанції виходив з його обґрунтованості.

Проте такі висновки є помилковими з огляду на наступне.

Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 88 ЦПК України (в редакції Закону, що діяла станом на час розгляду справи судом першої інстанції) стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Аналогічна норма міститься в ст. 141 ч. 6 ЦПК України, діючого на час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Разом із тим відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 є інвалідом ІІ групи довічно, що підтверджується копією посвідчення від 29 липня 2015 року серії НОМЕР_1 (т.1 а.с.144).

Проте суд першої інстанції на вказані обставини уваги не звернув, у зв'язку з чим помилково стягнув з ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 7032,56 грн.

Враховуючи встановлене судова колегія вважає, що висновки районного суду в частині стягнення судових витрат з ОСОБА_4 не відповідають фактичним обставинам справи, тому рішення суду першої інстанції в цій частині на підставі ст. 376 ч. 1 п. 1, 3 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, про відмову ПАТ «УкрСиббанк» у задоволенні цих вимог позову. В іншій частині судове рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 141, 376, 381-384 ЦПК України, судова колегія,

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 задовольнити частково.

Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 лютого 2017 року в частині стягнення з ОСОБА_4 судових витрат у розмірі 7032,56 грн. скасувати, в цій частині ухвалити нове рішення, яким у задоволенні цих вимог позову ПАТ «УкрСиббанк» відмовити.

В інший частині заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст Постанови складено 01 лютого 2018 року.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді

О.С.Комлева

Ю.І.Кравець