АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Доповідач - Ратнікова В.М.
№ 22-ц/796/1762/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 755/14901/17

01 лютого 2018 року Апеляційний суд міста Києва у складі суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Гаращенка Д.Р.

- Борисової О.В.

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13 грудня 2017 року, ухвалене під головуванням судді Виниченко Л.М., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Київського університету імені Бориса Грінченка про визнання трудового контракту недійсним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и в :

29 вересня 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Київського університету імені Бориса Грінченка, в якому просила: визнати недійсним трудовий контракт № 1858/15 від 01 вересня 2015 року, укладений між ОСОБА_2 та Київським університетом імені Бориса Грінченка, про прийняття на посаду викладача кафедри хорового диригування інституту мистецтв; поновити ОСОБА_2 на посаді викладача кафедри хорового диригування інституту мистецтв Київського університету імені Бориса Грінченка; стягнути з Київського університету імені Бориса Грінченка на користь ОСОБА_2 середній за робіток за час вимушеного прогулу, за період з 31 серпня 2017 року, в розмірі 9 374,00 грн..

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що на підставі контракту № 1858/15 від 01 вересня 2015 року вона перебувала в трудових відносинах з Київським університетом імені Бориса Грінченка, в період з 01 вересня 2015 року по 31 серпня 2017 року, займаючи посаду викладача кафедри академічного і естрадного вокалу Інституту мистецтв. За умовами контракту, його продовження або переукладення на новий строк відбувається в порядку, визначеному законодавством із урахуванням Положення про конкурс на заміщення вакантних посад науково - педагогічних працівників Київського університету імені БорисаГрінченка. Зазначила, що на виконання Положення, 07 червня 2017 року Університетом проводилася Вчена рада, на якій вона була особисто присутня, проте їй не було надано можливості надати пояснення щодо роботи викладачем кафедри академічного і естрадного вокалу Інституту мистецтв. Вважає, що засідання вченої ради відносно неї відбувалося упереджено, Радою безпідставно не було прийнято до уваги витяг з протоколу засідання кафедри академічного та естрадного вокалу Інституту мистецтв та мотивований висновок кафедри, якими рекомендовано ОСОБА_2 обрати на посаду викладача, що призвело до її незаконного звільнення з посади, з підстави закінчення строку дії контракту. Вказала, що не погоджується і вважає незаконним рішення вченої ради, яким її не було обрано на посаду, оскільки має великий досвід викладацької діяльності, численні подяки Міністерства освіти України, Київської міської державної адміністрації, самого університету, інших громадських і культурних організацій. Наголосила, що укладення короткострокового трудового контакту суперечить як положенням національного законодавства, так і гарантіям міжнародного права, оскільки передбачений контрактом тимчасовий характер трудових відносин ускладнює становище працівника. Примушення працівника, який працює на умовах безстрокового трудового договору, до укладення контракту з обмеженим строком його дії є погіршенням його становища працівника і є підставою для визнання контракту недійсним. Вказала, що строковий трудовий договір, укладений у випадках, не визначених законом, навіть за наявності згоди працівника, вважається безстроковим. У разі переукладення строкового договору кілька разів, за винятком передбачених законом випадків, контракт вважаються укладеними на невизначений строк. З огляду на таке, посилаючись на наявність у неї високих професіональних якостей та навиків, значного трудового стажу викладацької діяльності, вважає, що наявні правові підстави для визнання недійсним укладеного з нею строкового контракту і поновлення її на займаній посаді викладача.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 13 грудня 2017 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до Київського університету імені Бориса Грінченка про визнання трудового контракту недійсним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13 грудня 2017 року скасувати та ухвалити у справі нове рішення про задоволення позовних вимог.

Апеляційну скаргу обґрунтовувала тим, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права, а покладені в його основу висновки суду дійсним обставинам справи не відповідають. Суд помилково вважав, що Київським університетом імені Бориса Грінченка було законно звільнено її з займаної посади викладача академічного і естрадного вокалу Інституту мистецтв. Вказала, що у вченої ради Університету до неї було упереджене ставлення, на засіданні їй не було надано можливості надати свої пояснення, що не враховано судом першої інстанції при ухваленні рішення. Посилалася на те, що вона має значний досвід викладацької діяльності, ряд подяк від різних організацій та установ, а тому є належним кандидатом для зайняття посади викладача в Київському університеті імені Бориса Грінченка, на що суд першої інстанції уваги не звернув. Також не було враховано, що контракт між нею та відповідачем кілька разів переукладався, тобто, вона в повному обсязі відповідала всім кваліфікаційним вимогам. Вважає, що укладення строкового трудового договору погіршує становище працівника, позбавляє його соціально - побутових гарантій, що є підставою для визнання такого контракту недійсним.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Згідно п. 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій та статус суддів», апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Відповідно до п. 9 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, справа підлягає розгляду в порядку, встановленому ЦПК України в редакції Закону України № 2147 - VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_5 повністю підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Представник відповідача Київського університету імені Бориса Грінченка Даценко Юлія Олександрівна проти доводів апеляційної скарги заперечувала, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням вимог закону, а доводи апеляційної скарги є безпідставними.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що наказом Київського міського педагогічного університету імені Бориса Грінченка № 150-к від 02 січня 2008 року ОСОБА_2 було прийнято на посаду викладача кафедри теорії та методики музичної освіти Інституту дошкільної, початкової та мистецької освіти з 02 січня 2008 року по 01 липня 2012 року, на умовах контракту, в порядку переведення з Київського педагогічного коледжу імені К.Д.Ушинського.

Наказом Київського університету імені Бориса Грінченка № 1259-к від 01 вересня 2010 року ОСОБА_2 переведено на посаду викладача кафедри хорового диригування Інституту мистецтв з 01 вересня 2010 року, на мовах контракту.

Наказом Київського університету імені Бориса Грінченка № 891-к/тр від 03 серпня 2015 року, у зв'язку з закінченням строку трудового договору (контракту), на підставі витягу з протоколу засідання Вченої ради Інституту мистецтв (протокол №10 від 09 червня 2015 року), подання директора Інституту мистецтв та за згодою працівника, було продовжено трудові відносини на у мовах контракту з ОСОБА_2 - викладачем кафедри хорового диригування з 01 вересня 2015 року по 31 серпня 2017 року.

Наказом Київського університету імені БорисаГрінченка № 353 від 27 серпня 2015 року внесено зміни до структури Київського університету імені Бориса Грінченка з 01 вересня 2015 року, зокрема, реорганізовано кафедру хорового диригування Інституту мистецтв шляхом приєднання до кафедри академічного та естрадного вокалу Інституту мистецтв.

01 вересня 2015 року між ОСОБА_2 та Київським університетом імені Бориса Грінченка було підписано контракт № 1858/15, відповідно до умов якого, позивача було призначено на посаду викладача кафедри хорового диригування Інституту мистецтв.

Відповідно до п. 6.1 контракту № 1858/15, строк його дії встановлено з 01 вересня 2015 року по 31 серпня 2017 року.

Пунктом 5.3 контракту № 1858/15 передбачено, що за два місяці до закінчення дії контракту та за згодою сторін контракт може бути продовжений або укладений на новий строк у порядку, визначеному чинним законодавством України, з урахуванням Положення про конкурс на заміщення вакантних посад науково - педагогічних працівників Київського університету імені Бориса Грінченка.

Пунктом 5.2 контракту № 1858/15 встановлювалося, що цей контракт припиняється, зокрема, після закінчення строку дії контракту (стаття 36 КЗпП України).

07 червня 2017 року відбулося засідання Вченої ради Інституту мистецтв Київського університету імені Бориса Грінченка, за результатами якого ОСОБА_2не обрано на вакантну посаду викладача кафедри академічного та естрадного вокалу.

14 червня 2017 року ОСОБА_2 повідомлено, що 31 серпня 2016 року її буде звільнено у зв'язку із закінченням строку трудового договору (контракту) на підставі п.2 ст. 36 КЗпП України. З повідомленням позивач була ознайомлена 14 червня 2017 року, про що свідчить її особистий підпис.

Наказом Київського університету імені БорисаГрінченка № 978-к/тр від 01 серпня 2017 року звільнено викладача кафедри академічного та естрадного вокалу Інституту мистецтв ОСОБА_2 з займаної посади 31 серпня 2017 року, у зв'язку із закінченням строку трудового договору, відповідно до п. 2 ст. 36 КЗпП України.

Відмовляючи ОСОБА_2 в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що контрактна форма роботи педагогічних працівників закладів вищої освіти запроваджена спеціальним законом, зміст підписаного між сторонами строкового трудового договору не суперечить законодавству, позивач з моменту підписання контракту два роки працювала за ним та не мала щодо цього заперечень, а тому, враховуючи, що обов'язковою умовою для продовження трудових відносин на посаді педагогічного працівника є проходження конкурсного відбору, який позивач не пройшла, відсутні правові підстави для визнання недійсним контракту № 1858/15 та поновлення ОСОБА_2 на займаній посаді.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, вважає, що цей висновок в повній мірі відповідає вимогам закону та наявним у справі доказам, а доводи апеляційної скарги його правильність не спростовують, з наступних підстав.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 23 КЗпП України, трудовий договір може бути укладений на визначений строк, встановлений за погодженням сторін. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

При укладенні трудового договору на визначений строк цей строк встановлюється за погодженням сторін і може визначатись конкретним терміном або часом настання певної події.

Стаття 55 Закону України «Про вищу освіту» відносить посаду викладача до переліку основних посад педагогічних працівників закладів вищої освіти.

Відповідно до частини 11 цієї статті, під час заміщення вакантних посад науково-педагогічних працівників - завідувачів (начальників) кафедр, професорів, доцентів, старших викладачів, викладачів укладенню трудового договору (контракту) передує конкурсний відбір, порядок проведення якого затверджується вченою радою закладу вищої освіти.

Оскільки законом передбачено для педагогічних працівників закладів вищої освіти контракту форму працевлаштування, так як підписанням оспорюваного контракту ОСОБА_2 погодилася на перебування з Київським університетом імені Бориса Грінченка в строкових трудових відносинах, а також враховуючи, що доказів невідповідності змісту та умов контракту вимогам закону позивачем в ході розгляду справи надано не було, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність оформлення трудових відносин між сторонами шляхом підписання строкового трудового договору (контракту).

Стаття 235 КЗпП України передбачає, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Стаття 36 КЗпП України встановлює, що підставою припинення трудового договору є, зокрема, закінчення строку, на який укладено договір, (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

В пунктах 5.2, 5.3 контракту № 1858/15 сторони узгодили, що даний контракт припиняється після закінчення строку його дії, якщо він не був продовжений чи укладений на новий строк в порядку, визначеному чинним законодавством України, з урахуванням Положення про конкурс на заміщення вакантних посад науково - педагогічних працівників Київського університету імені Бориса Грінченка.

Так як дослідженими в судовому засіданні доказами достовірно підтверджується, що контракт між ОСОБА_2 та Київським університетом імені Бориса Грінченка за два місяці до його закінчення не було продовжено чи переукладено в зв'язку з не проходженням позивачем конкурсу, оскільки закінчення строку дії контракту є підставою для припинення трудових відносин і звільнення працівника як за умовами самого трудового договору, так і закону, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про законність звільнення позивача та обґрунтовано відмовив у задоволенні вимог про поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Доводи апеляційної скарги про те, що звільнення ОСОБА_2 є незаконним, так як вона була прийнята на посаду викладача кафедри хорового диригування Інституту мистецтв, а звільнена з посади викладача іншої кафедри - академічного та естрадного вокалу Інституту мистецтв, правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки досліджений в судовому засіданні наказ Київського університету імені Бориса Грінченка № 353 від 27 серпня 2015 року підтверджує факт проведення в вересні 2015 року реорганізаційних змін в Університеті, зокрема, шляхом приєднання кафедри хорового диригування до кафедри академічного та естрадного вокалу.

Посилання апеляційної скарги на те, що при проведенні засідання Вченої ради не було враховано високі професіональні навики та якості апелянта, її значний досвід викладацької діяльності, численні подяки від Міністерства освіти України, Київської міської державної адміністрації, Київського університету імені Бориса Грінченка, інших громадських і культурних організацій, також не спростовують правильність висновку суду першої інстанції про відмову у позові, оскільки предметом спору у цій справі є перевірка законності укладеного 01 вересня 2015 року контракту № 1858/15, а не оскарження результатів конкурсу на заміщення вакантної посади викладача.

Доводи апеляційної скарги про те, що укладення строкового трудового договору порушує права апелянта, як працівника, та суперечить нормам національного і міжнародного права, колегія суддів відхиляє, з огляду на наступне.

Так, стаття 32 Закону України «Про вищу освіта» передбачає, що діяльність закладу вищої освіти провадиться, зокрема, на принципах автономії та самоврядування.

Під автономією закладу вищої освіти розуміється його самостійність, незалежність і відповідальність закладу вищої освіти у прийнятті рішень стосовно розвитку академічних свобод, організації освітнього процесу, наукових досліджень, внутрішнього управління, економічної та іншої діяльності, самостійного добору і розстановки кадрів у межах, встановлених цим Законом (стаття 1 Закону України «Про вищу освіту»)

Відповідно до частини 2 статі 32 Закону України «Про вищу освіта», заклади вищої освіти мають рівні права, що становлять зміст їх автономії та самоврядування, у тому числі мають право приймати на роботу педагогічних, наукових, науково-педагогічних та інших працівників.

Пункт 15.1 Статуту Київського університету імені Бориса Грінченка встановлює, що його діяльність провадиться на принципах автономії і самоврядування.

Таким чином, відповідач Київський університет імені Бориса Грінченка має право на самостійне визначення кадрової політики, що включає в себе встановлення порядку добору і розстановки кадрів, а також визначення характеру оформлення трудових відносин між сторонами, з урахуванням обмежень, встановлених Законом України «Про вищу освіту».

Право університету на оформлення трудових відносин з викладачем саме шляхом підписання контракту прямо передбачене ст. 55 Закону України «Про вищу освіту».

Укладеним між сторонами контрактом передбачалося, що продовження чи переукладення контракту відбувається з обов'язковим урахуванням Положення про конкурс на заміщення вакантних посад науково-педагогічних, педагогічних і наукових працівників Київського університету імені Бориса Грінченка.

Згідно пункту 44 Положення про конкурс на заміщення вакантних посад науково-педагогічних, педагогічних і наукових працівників Київського університету імені Бориса Грінченка, рішення Вченої ради Університету (навчально-наукового інституту) є підставою для укладення або продовження трудового договору (контракту) з обраною за конкурсом особою та видання відповідного наказу ректора.

Рішення Вченої ради Університету вводяться в дію наказом ректора (п. 4.20 Положення про Вчену раду Київського університету імені Бориса Грінченка.

Таким чином, укладаючи з ОСОБА_2 строковий трудовий договір та, після закінчення його дії і не проходження позивачем конкурсу, звільняючи її на підставі п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, відповідач Київський університет імені Бориса Грінченка діяв у відповідності до вимог чинного національного законодавства.

Не спростовують правильність висновку суду першої інстанції про відмову у позові і посилання апеляційної скарги на те, що оформлення трудових відносин шляхом підписання контракту є неправомірним, так як не відповідає принципам міжнародного законодавства, з огляду на наступне.

Конвенція Міжнародної організації праці № 158 про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця від 1982 року, ратифікована постановою Верховної ради України від 04 лютого 1994 року, закріпила загальне правило, відповідно до якого трудові відносини з працівниками не припиняються, якщо тільки немає законних підстав для такого припинення, пов'язаного із здібностями чи поведінкою працівника або викликаного виробничою потребою підприємства, установи чи служби.

Одночасно, в статі 2 даної Конвенції зазначено, що член організації може вилучити зі сфери застосування всіх або деяких положень цієї Конвенції такі категорії осіб, які працюють за наймом: a) працівників, найнятих за договором про найняття на певний термін чи для виконання певної роботи; b) працівників, які проходять іспитовий строк або набувають потрібного стажу, що заздалегідь визначений і має розумну тривалість; c) працівників, найнятих на нетривалий термін для виконання

випадкової роботи.

Таким чином, положення Конвенції Міжнародної організації праці № 158 передбачають за державою - учасницею МОП право на національному законодавчому рівні передбачати випадки укладення з працівниками трудових договорів на певний термін.

Контракт за своєю правовою природою є трудовим договором, укладеним на певний термін, право на підписання якого з відповідними категоріями працівників - викладачами вищих навчальних закладів, прямо передбачено законодавством - Законом України «Про вищу освіту».

За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав вважати, що підписанням з позивачем контракту № 1858/15 відповідач Київський університет імені Бориса Грінченка порушив норми міжнародного права.

Твердження апелянта про те, що трудовий договір з нею переукладався кілька разів, а тому він вважається таким, що укладений на невизначений строк, в силу ст. 39-1 КЗпП України, колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на наступне.

Так, стаття 39-1 КЗпП України встановила, що у разі, якщо після закінчення строку трудового договору (пункти 2 і 3 статті 23) трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк. Трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 23, вважаються такими, що укладені на невизначений строк.

Частиною 2 статті 23 встановлено, що строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Законом України «Про вищу освіту» прямо встановлено, що переукладенню контракту з викладачем передує обов'язковий конкурсний відбір.

Як вбачається з матеріалів справи та прямо зазначено в наказі Київського університету імені Бориса Грінченка № 891-к/тр від 03 серпня 2015 року, перед укладенням контракту у вересні 2015 року ОСОБА_2 також проходила конкурсний відбір, результати якого затверджувалися Вченою радою Інституту мистецтв.

За таких обставин, положення ст. 39-1 КЗпП України не розповсюджують свою дію на правовідносини між сторонами у справі, оскільки після закінчення строку дії укладеного з позивачем контракту його дія могла бути продовжена не в зв'язку з фактично триваючими трудовими відносинами, а в зв'язку з проходженням позивачем визначеного законом та внутрішніми актами Університету конкурсного відбору.

Інші доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції також не спростовують.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому правові підстави для задоволення апеляційної скарги позивача ОСОБА_2 відсутні.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 383, 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженау касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови виготовлено 02 лютого 2018 року.

Головуючий: Судді: