АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/678/17 Номер провадження 22-ц/786/360/18Головуючий у 1-й інстанції Турченко Т. В. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого : Обідіної О.І.

Суддів : Бутенко С.Б., Прядкіної О.В.

розглянула в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 6 березня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до міського клінічного полового будинку м. Полтави про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 6 березня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до Міського клінічного пологового будинку м. Полтави про поновлення на роботі відмовлено за безпідставністю.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове про задоволення позову. Зокрема вказує, що суд не звернув увагу на особливий період який діє в Україні з 17 березня 2014 року та безпідставно не застосував положення ст. 119 КЗпП України.

Справа розглядалася судами різних інстанцій.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 листопада 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 4 квітня 2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про наявність підстав для її задоволення.

Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п.п.3,4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом, позивач ОСОБА_2 працювала з 22.03.2001 року в Міському клінічному пологовому будинку м. Полтави на різних посадах.

З 29.06.2004 року переведена на посаду акушерки жіночої консультації.

12.11.2016 року ОСОБА_2 уклала з Міністерством оборони України в особі тимчасово виконуючого обов'язки начальника 179 об'єднаного навчально-тренувального центру військ зв'язку Збройних Сил України полковника Шеріпова О.С. контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посаді рядового складу.

Згідно витягу з наказу Міністерства оборони України від 12.11.2016 року № 286 ОСОБА_2 з 12.11.2016 року прийнята на військову службу за контрактом осіб рядового складу, їй було присвоєно первинне військове звання «Солдат» і призначено санітарним інструктором навчальної роти зв'язку навчального батальйону зв'язку, ВОС-879659 А.

Відповідно до наказу № 125-к від 14.11.2016 року по Міському клінічному пологовому будинку звільнено ОСОБА_2 - акушерку жіночої консультації 11.11.2016 року із займаної посади у зв'язку із вступом на військову службу за контрактом, п. 3 ст. 36 КЗпП України, та виплачено компенсацію за невикористану щорічну відпустку за 19 календарних днів.

Вважаючи свої звільнення незаконним, ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати протиправним та скасувати наказ № 125-к від 14.11.2016 року по Міському клінічному пологовому будинку в частині її звільнення з посади акушерки жіночої консультації 11.11.2016 року в зв'язку із вступом на військову службу за контрактом, виплати компенсації за невикористану щорічну відпустку за 19 календарних днів та зобов'язати Міський клінічний пологовий будинок поновити її на посаді акушерки жіночої консультації.

Свої вимоги обґрунтовувала нормами статті 119 КЗпП України, відповідно до якої за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд дійшов висновку, що в умовах відсутності рішення про оголошення війни або мобілізації, чи закінчення строків, встановлених для проведення мобілізації, особливий період в Україні не діє, на момент укладення контракту позивачем мобілізація не проводилася, особливий стан запроваджений не був, а також не оголошувався воєнний стан, отже відсутні підстави для застосування передбачених ст. 119 КЗпП України гарантій збереження місця роботи.

Колегія суддів не погоджується яз вказаним висновком суду.

Так, матеріалами справи підтверджується та не заперечується сторонами, що ОСОБА_2 перебувала в трудових відносинах з відповідачем з 22.03.2001 року та в зв'язку з укладеним 12.11.2016 року контрактом про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посаді рядового складу, була звільнена з посади акушерки згідно наказу № 125-к від 14.11.2016 року по Міському клінічному пологовому будинку з 11.11.2016 року.

Умовами укладеного контракту було передбачено, що ОСОБА_2 взяла на себе зобов'язання проходити військову службу у Збройних Силах України протягом строку контракту, а в разі настання особливого періоду - понад установлений строк контракту відповідно до вимог, визначених законодавством, що регулює порядок проходження військової служби, та цим контрактом. Контракт є строковим та укладається відповідно до строків, установлених законодавством, за погодженням сторін до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію.

Відповідно до ч. 3 ст. 119 КЗпП України (в редакції чинній на час звільнення - листопад 2016 року), за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб-підприємців, в яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Зі змісту контракту, укладеного між ОСОБА_2 та Міністерством оборони України вбачається, що останній є строковим та діє до закінчення особливого періоду або оголошення рішення про демобілізацію.

Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено, що мобілізація - це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Поняття особливого періоду визначено в цьому ж законі - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов'язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно Указу Президента України від 17.03.2014 року, затвердженого Верховною Радою України 18.03.2014 року, оголошено часткову мобілізацію.

В подальшому Указом Президента України від 14.01.2015 року оголошено провести протягом 2015 року часткову мобілізацію у три черги протягом 210 діб із дня набрання чинності цим Указом. Одночасно пунктом 4 вказаного указу оголошено про проведення у період з 18 березня по 01 травня 2015 року звільнення в запас (демобілізацію) військовослужбовців, які були призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідно до Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303 «Про часткову мобілізацію».

Указом Президента України від 24.06.2016 року звільнено в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, призваних під час другої черги часткової мобілізації відповідно до Указу Президента України від 14.01.2015 року № 15.

Таким чином, з огляду на вищевказані Укази Президента України, особливий період діє в Україні від 17.03.2014 року (з моменту оголошення часткової мобілізації), відповідне рішення уповноваженою особою про його скасування, як і рішення про демобілізацію військовослужбовців, прийнятих на військову службу за контрактом на строк до закінчення особливого періоду, не приймалося.

З системного аналізу наведених норм вбачається, що не є тотожними поняттями «чергова хвиля мобілізації» та «особливий період», поняття якого визначає Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», оголошення якого мало місце 17.03.2014 року та який продовжує існувати до даного часу.

За вказаних обставин, на позивача поширюються встановлені ст. 119 КЗпП України гарантії на час виконання державних або громадських обов'язків.

Беручи до уваги викладене, колегія суддів приходить до висновку про порушення відповідачем трудових прав працівника ОСОБА_2, звільнення якої з посади акушерки жіночої консультації здійснено без дотримання положень ч.3 ст. 119 КЗпП України.

На вказані обставини, суд першої інстанції належної уваги не звернув та не застосував до спірних правовідносин норми матеріального права , які регулюють даний спір, внаслідок чого прийшов до помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Наведене свідчить про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції та постановлення по справі нового рішення про задоволення позову.

В зв'язку з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог, враховуючи звільнення позивача від сплати судового збору та у відповідності до норм ч.1 п.2 ст. 141 ЦПК України з Міського клінічного полового будинку м. Полтави на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1280 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.п.3,4, 382, 383, 384 ЦПК України колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 6 березня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до Міського клінічного полового будинку м. Полтави про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ №125-к по Міському клінічному пологовому будинку м. Полтави від 14.11.2016 року про звільнення ОСОБА_2.

Поновити ОСОБА_2 на посаді акушерки жіночої консультації Міського клінічного пологового будинку м. Полтави з 11 листопада 2016 року.

Стягнути з Міського клінічного полового будинку м. Полтави на користь держави судовий збір в сумі 1280 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення

Повний текст постанови складено 26.01.2018 року.

Судді: (підписи)

З оригіналом зігдно.

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області О.І. Обідіна