АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2018 року м. Київ

Справа № 22-1734 Головуючий у судді 1-ї інстанції - Литвинова І.В.

Унікальний № 757/60486/17-ц Доповідач - Гаращенко Д.Р.

Апеляційний суд міста Києва. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Пікуль А.А.

при секретарі Телятник І.М.

розглянувши у судовому засіданні справу, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 за ордером - ОСОБА_2 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 15 листопада 2017 року про відкриття провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та ОСОБА_4 про стягнення коштів,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_4 в якому просив стягнути кошти по договору позики.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 15 листопада 2017 року відкрито провадження у справі.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 за ордером - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та постановити нову якою направити справу за підсудністю до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області.

Апелянт посилається на неправильне застосування норм процесуального права, оскільки фактичне місце проживання та реєстрації ОСОБА_1 є Тернопільска обл., м. Тернопіль, що територіально не знаходиться у Печерському районні.

Крім того зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що відповідно до довідки Печерської районної в м. Києві державної адміністрації на запит суду про місце проживання/перебування ОСОБА_4 за вказаною у позові адресою не значиться.

Учасники справи у судове засідання не з'явилися, були належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справ, належним чином повідомлених про дату, час, і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно з ч. 6 ст. 147 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Підпунктом 8) п. 1 Розділу XIII "Перехідні положення" ЦПК України (в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017) установлено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Вислухавши доповідь судді, дослідивши надані матеріали, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відкриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з наданих відповідей з відділів з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб щодо відомостей, які містяться у картотеці реєстраційного обліку, про адресу місця реєстрації відповідачів, а тому вирішив, що справа підсудна Печерському районному суду м. Києва.

Колегія суддів погоджується з такими висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідає нормам процесуального права.

Так, з матеріалів справи вбачаться, що у жовтні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_4 в якому просив стягнути кошти по договору позики, зазначивши що відповідно до ч. 8 ст. 110 ЦПК України, позови, що виникають з договорів , у яких зазначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред'являтись також за місцем виконання таких договорів.

Позивач у позові зазначив, що місце проживання поручителя ОСОБА_5 АДРЕСА_2

Згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 р. Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 р. № 3477-IV, інститут підсудності безпосередньо пов'язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, закріпленого у п. 1 ст. 6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України(в редакції 2004 року) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а відповідно до правила ч.1 ст. 15 цього ж Кодексу суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 109 ЦПК України (яка діяла на час постановлення ухвали) позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування.

Відповідно до вимог ч. 8 ст. 110 ЦПК України (яка діяла на час постановлення ухвали), позови , що виникають з договорів, у яких зазначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред'являтися також за місцем виконання цих договорів.

Згідно ч.1 ст. 113 ЦПК (яка діяла на час постановлення ухвали) позови до кількох відповідачів, які проживають або знаходяться в різних місцях, пред'являються за місцем проживання або місцезнаходженням одного з відповідачів за вибором позивача.

З матеріалів справи вбачається, що з метою отримання інформації про зареєстроване місця проживання відповідачів судом було направлені запити до відділів з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб.

Згідно з відповідями відділів з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб, відповідачі: ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2 зареєстрованим не значиться; ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1, значиться зареєстрований з 31.05.2001 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 122 ЦПК України (яка діяла на час постановлення ухвали) у разі, якщо відповідачем у позовній заяві, поданій і оформленій у порядку, встановленому цим Кодексом, вказана фізична особа, що не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи. У разі, якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі. Подальший виклик такої особи як відповідача у справі здійснюється через оголошення у пресі.

З матеріалів справи вбачається, що останнім зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача була квартира АДРЕСА_2

В п. 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 3 від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» роз'яснено, що право вибору між судами, яким згідно із правилом загальної підсудності (стаття 109 ЦПК) і правилом альтернативної підсудності (стаття 110 ЦПК) підсудна справа, належить виключно позивачеві (частина чотирнадцята статті 110 ЦПК).

Якщо позивач при пред'явленні позову дотримався правил територіальної чи альтернативної підсудності, суд не має права повернути позивачеві позовну заяву з мотивів непідсудності справи цьому суду.

Отже, твердження апелянта про порушення судом норм процесуального права, а саме правила підсудності справи, є необґрунтованими.

Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що ухвала про відкриття провадження у справі постановлена судом першої інстанції з додержанням вимог закону, підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 375, 381, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 за ордером - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 15 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 12 лютого 2018 року.

Головуючий:

Судді: