РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 638/12429/16-ц

Провадження № 2/643/434/18

16.01.2018 р. м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Харченко А.М.

при секретарі - Горборуковій М.О.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми,

в с т а н о в и в:

02.08.2016 р. ОСОБА_1 звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2, в якому просить стягнути з відповідача на її користь 19434,44 грн., в тому числі інфляційних втрат - 16803,86 грн., 3% річних - 2630,58 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що рішенням судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 27.06.2012 року рішення Московського районного суду м. Харкова від 01.06.2012 року було скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача 30100 гривень у відшкодування матеріальної шкоди, 1500 грн. моральної шкоди та судові витрати в сумі 745 гривень, а всього - 32345 грн. З метою примусового виконання рішення позивачем було отримано виконавчий лист та подано його до виконавчої служби Дзержинського району м. Харкова - за місцем реєстрації боржника. Згідно з випискою відділення № 68 ПАТ «Мегабанк», починаючи з серпня 2013 року до вересня 2015 року відповідач сплачував на відшкодування шкоди незначні суми у розмірі 500-1000 грн., погасивши таким чином частину боргу. З вересня 2015 року відповідач виплати припинив, залишок боргу 10995 грн. сплатив 07 червня 2016 року. Відповідно до розрахунку позивача, за період невиконання відповідачем судового рішення, а саме невиплати встановленої судовим рішенням суми відшкодування шкоди, інфляційній втрати та 3% річних становили 19434,44 грн.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 листопада 2016 року зазначена цивільна справа направлена за підсудністю до Московського районного суду м. Харкова.

В судовому засіданні представник позивача - адвокат Василинич О.А. підтримала позовні вимоги позивача в повному обсязі, посилаючись на вищенаведене, та просила позов задовольнити. Також зазначила, що борг відповідача виник внаслідок рішення суду про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої залиттям квартири. Зазначена сума боргу погашена відповідачем у повному обсязі 07 червня 2016 року. В договірних стосунках сторони не перебували. Крім того, надала суду письмові пояснення позивача в обґрунтування позовних вимог та додаткові пояснення до позову.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнав та пояснив, що ніякої шкоди особисто позивачу взагалі не спричиняв, оскільки є спадкоємцем квартири, яка раніше належала ОСОБА_4 Суму боргу за рішенням суду погасив у повному обсязі. Крім того, надав суду письмові заперечення проти позову ОСОБА_1, в яких в задоволенні позову просив відмовити у повному обсязі (а.с.36-40).

Суд, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, прийшов до наступного.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судовим розглядом встановлено, що рішенням судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 27 червня 2012 року рішення Московського районного суду м. Харкова від 01 червня 2012 року скасоване і ухвалено нове. Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково та стягнуто з ОСОБА_2 на її користь 30100 гривень у відшкодування матеріальної шкоди, 1500 гривень у відшкодування моральної шкоди та судові витрати у сумі 745 гривень (а.с. 10-11).

Як вбачається з зазначеного рішення суду, що позивачка ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_6 на підставі договору купівлі-продажу від 10.03.2000 року. Відповідно до акту № 1 від 30 червня 2010 року, 26 червня 2010 року в будинку АДРЕСА_3 трапилося залиття. Внаслідок залиття постраждало три квартири, а саме квартири: АДРЕСА_4. Причиною залиття зазначених квартир були наступні несправності у квартирі АДРЕСА_5 а саме: несправний шарів кран, що перекриває подачу на пральну машину (в положенні «закрито») та не витримав збільшення тиску гнучкий шланг подачі води у пральну машину. За даними КП «ХБТІ» на ім'я ОСОБА_4 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, що вбачається з свідоцтва про смерть. З листа Одинадцятої Харківської державної нотаріальної контори від липня 2011 року вбачається, що 24 травня 2011 року було подано заяву від ОСОБА_2 про прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4, яка мешкала в АДРЕСА_2.

Як встановлено судом та не заперечувалося учасниками справи, сума боргу за вищевказаним рішенням суду сплачена відповідачем ОСОБА_2 у повному обсязі 07 червня 2016 року.

Згідно з Аналізом Верховного Суду України практики застосування статті 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві та листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.01.2013 № 10-74/0/4-13, відповідно до частини другої статті 625 ЦК, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 509 ЦК зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відтак грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

З урахуванням викладеного положення стаття 625 ЦК регулює зобов'язальні правовідносини, тобто поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду.

При цьому частина третя статті 11 ЦК, в якій йдеться про те, що цивільні права та обов'язки у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК у разі наявності між сторонами деліктних, а не договірних зобов'язань. Крім того, із рішення суду зобов'язальні правовідносини не виникають, так як вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в статті 11 ЦК, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить в них ясність і визначеність. Також слід зазначити, що відшкодування шкоди - це відповідальність, а не боргове (грошове) зобов'язання, на шкоду не повинні нараховуватися проценти за користування чужими грошовими коштами, що теж є відповідальністю. Отже, нарахування процентів на суму шкоди є фактично подвійною мірою відповідальності.

Таким чином, дія частини другої статті 625 ЦК про обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, не поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку із завданням шкоди.

Враховуючи викладене, у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та стягнення на її користь з ОСОБА_2 19434,44 грн., в тому числі інфляційних втрат - 16803,86 грн., 3% річних - 2630,58 грн. та в задоволенні позову суд відмовляє у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 141, 258, 259, 264-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 25.01.2018 року.

Суддя Харченко А.М.