Провадження №2/428/175/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2018р. Сєвєродонецький міський суд Луганської області в складі:

судді Юзефовича І.О.

при секретарі Продченко О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Сєвєродонецька цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Сєвєродонецької міської ради Луганської області про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на жилий будинок,

встановив:

ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області із позовною заявою до Сєвєродонецької міської ради Луганської області про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на жилий будинок, мотивуючи вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_4, після смерті якої залишилось спадкове майно у вигляді жилого будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1. За своє життя померла ОСОБА_4 склала заповіт від 26.05.1987р., згідно якого заповіла вищевказаний жилий будинок позивачу ОСОБА_2 та її сестрі ОСОБА_5 в рівних частках. Однак, ІНФОРМАЦІЯ_2. ОСОБА_5 померла. У червні 2017р. позивач ОСОБА_2 звернулась до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті матері ОСОБА_4, але 23.06.2017р. нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії з причини відсутності у заповіті застереження про виправлення. Враховуючи те, що заповіт було складено вже давно, усунути недоліки заповіту наразі неможливо. Тому, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом і просить суд визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за заповітом на жилий будинок, розташований за адресою:АДРЕСА_1.

Представник позивача ОСОБА_1 у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача Сєвєродонецької міської ради Луганської області Шарнікова І.І. у судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, процесуальна позиція - на розсуд суду.

Дослідивши матеріали справи , суд вважає , що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що відповідно до копії посвідки про народження серія НОМЕР_1 виданої 28.03.1941р. Єпіфанівською селищною радою Ворошиловградської області, ОСОБА_7 народилась 28.03.1941р., батьками записані - ОСОБА_8 та ОСОБА_9. Відповідно до копії свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 виданого 12.05.1961р. Сєвєродонецьким міським бюро ЗАГС Луганської області, актовий запис №267, ОСОБА_10 та ОСОБА_7 одружились, прізвище дружини після одруження - ОСОБА_10. Відповідно до копії свідоцтва про право власності, посвідченого 26.05.1987р. державним нотаріусом Сєвєродонецької державної нотаріальної контори Багдасарян Н.О., ОСОБА_4, яка являється дружиною ОСОБА_8, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3. належить право власності на 1/2 частку в спільному майні, набутому подружжям за час шлюбу, а саме: жилий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1. Відповідно до копії заповіту, посвідченого 26.05.1987р. державним нотаріусом Сєвєродонецької державної нотаріальної контори Багдасарян Н.О., реєстр №3593, ОСОБА_4 на день своєї смерті дала заповідальне розпорядження: жилий будинок з надвірними побудовами, розташований за адресою: АДРЕСА_1, заповіла своїм дочкам - ОСОБА_2 та ОСОБА_5 в рівних частках. Відповідно до копії свідоцтва про смерть серія НОМЕР_3, виданого 31.10.2008р. відділом реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції Луганської області, актовий запис №1351, ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2. у м. Сєвєродонецьк Луганської області. Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 виданого 12.12.2016р. Сєвєродонецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, актовий запис №2061, ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Сєвєродонецьк Луганської області. Відповідно до копії заяви ОСОБА_2 від 16.05.2017р., остання звернулась до Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті матері - ОСОБА_4 Відповідно до копії постанови від 23.06.2017р., державний нотаріус Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори ОСОБА_12 відмовив в здійсненні нотаріальної дії ОСОБА_2 від 23.06.2017р. про видачу свідоцтва про право на спадщину після померлої ОСОБА_4, оскільки у заповіті, посвідченому 06.05.1987р. Сєвєродонецькою державною нотаріальною конторою за реєстром №3593, є виправлення без відповідної відмітки нотаріуса, про те, що було здійснено виправлення. Відповідно до повідомлення Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори №30/02-14/сс266/2017 від 30.01.2018р., після смерті померлої ІНФОРМАЦІЯ_2. ОСОБА_5 до Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини або відмову від неї ніхто не звертався, спадкової справи не заведено.

Оцінюючи обґрунтованість позовних вимог, суд враховує наступне.

Згідно зі ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.ст.12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи або витребуваних судом доказів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до ст.ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід права та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця, до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно зі ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Законодавцем встановлено ряд вимог до форми заповіту (ст.1247 ЦК України). Серед них - заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення; заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу; заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу; заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Стаття 1257 ЦК України передбачає вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, в якій зокрема передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Згідно ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ст.204 ЦК правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом (нікчемний правочин) або якщо він визнаний судом недійсним (оспорюваний правочини).

Правочини поділяються за ступенем недійсності на абсолютно недійсні з моменту їх вчинення (нікчемні) та відносно недійсні, які можуть бути визнані судом недійсними за певних умов (оспорювані).

Згідно з вимогами ст. 215 ЦК нікчемним є той правочин, недійсність якого прямо передбачена законом, тобто коли є правова норма, яка безпосередньо визначає недійсність правочину без дотримання її вимог, а оспорюваним є той правочин, недійсність якого прямо не встановлена законом, але який у разі, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, може бути судом визнаний недійсним.

Заповіт є правочином, тому на нього поширюються загальні положення про правочини.

Статтею 236 ЦК України визначено, що нікчемний правочин є недійсним з моменту його вчинення, він не може створювати будь-яких юридичних наслідків.

У відповідності до п.17 Постанови Пленуму ВСУ №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», заповіт складений особою, яка не мала на це права, зокрема, недієздатною, малолітньою, неповнолітньою особою (крім осіб, які в установленому порядку набули повну цивільну дієздатність), особою з обмеженою цивільною дієздатністю, представником від імені заповідача, а також заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно із ч.1 ст.1257 ЦК є нікчемним, тому на підставі ст. 215 ЦК України визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається.

Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлено Законом України від 02 вересня 1993 року №3425-XII «Про нотаріат» та зокрема, Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 р. № 296/5.

Згідно ч.3 ст.47 Закону України «Про нотаріат», для вчинення нотаріальних дій не приймаються документи, які не відповідають вимогам законодавства або містять відомості, що принижують честь, гідність та ділову репутацію фізичної особи або ділову репутацію юридичної особи, які мають підчистки або дописки, закреслені слова чи інші незастережні виправлення, документи, тексти яких неможливо прочитати внаслідок пошкодження, а також документи, написані олівцем.

Відповідно до ст.49 Закону України «Про нотаріат» та Глави 13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012р. №296/5, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012р. за №282/20595, нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: 1) вчинення такої дії суперечить законодавству України; 2) не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії; 3) дія підлягає вчиненню іншим нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії; 4) є сумніви у тому, що фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії або ця особа діє під впливом насильства; 5) з проханням про вчинення нотаріальної дії звернулась особа, яка в установленому порядку визнана недієздатною, або уповноважений представник не має необхідних повноважень; 6) правочин, що укладається від імені юридичної особи, суперечить цілям, зазначеним у їх статуті чи положенні, або виходить за межі їх діяльності; 7) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла плату за її вчинення; 8) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла встановлені законодавством платежі, пов'язані з її вчиненням; 9) в інших випадках, передбачених законом.

Нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, не приймає для вчинення нотаріальних дій документи, якщо вони не відповідають вимогам, встановленим у статті 47 цього Закону, або містять відомості, передбачені частиною третьою статті 47 цього Закону. Нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії. На вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов'язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз'яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову.

Як випливає з п. 9 ч. 1 ст. 49 Закону «Про нотаріат», перелік підстав для відмови нотаріусом у вчиненні нотаріальних дій, зазначений у ст.49 Закону, не є вичерпним.

Нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, не приймає для вчинення нотаріальних дій документи, якщо вони не відповідають вимогам, встановленим у статті 47 цього Закону, або містять відомості, передбачені частиною третьою статті 47 цього Закону. Нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії. На вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов'язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз'яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову.

У відповідності до ч. 1,2 Глави 8 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012р. №296/5, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012р. за №282/20595, нотаріуси не приймають для вчинення нотаріальних дій документи, які не відповідають вимогам законодавства або містять відомості, що принижують честь, гідність та ділову репутацію фізичної особи або ділову репутацію юридичної особи, які мають підчистки або дописки, закреслені слова чи інші незастережені виправлення, документи, тексти яких неможливо прочитати внаслідок пошкодження, а також документи, написані олівцем. Дописки, закреслені слова чи інші виправлення, які є в документах, що подаються для вчинення нотаріальних дій, повинні бути застережені підписом відповідної посадової особи і печаткою установи, підприємства або організації (у разі наявності) чи особи, яка видала документ. При цьому виправлення повинні бути зроблені таким чином, щоб можна було прочитати як виправлене, так і помилково написане, а потім виправлене чи закреслене.

Судом встановлено, що постановою державного нотаріуса Першої Сєверодонецької державної нотаріальної контори, позивачу ОСОБА_2 відмовлено у здійсненні нотаріальної дії про видачу свідоцтва про право на спадщину після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4, у зв'язку з тим, що у заповіті є виправлення без відповідної відмітки нотаріуса, про те що було здійснено виправлення. До матеріалів справи долучено копію заповіту, посвідчений 06.05.1987р. Сєвєродонецькою державною нотаріальною конторою за реєстром №3593, з якої вбачається, що до заповіту внесено виправлення, при цьому виправлення згідно з вимогами п.2 глави 8 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України не застережені підписом відповідної особи і печаткою особи, яка видала документ.

Крім того, з копії заповіту вбачається, що ОСОБА_4 заповіла житловий будинок з надвірними побудовами, розташований в м. АДРЕСА_1 своїм дочкам ОСОБА_2 та ОСОБА_5 в рівних частках, натомість позивач звертається з позовними вимогами про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на цілий об'єкт нерухомого майна.

Виходячи з наведеного, оскільки заповіт, посвідчений 06.05.1987р. Сєвєродонецькою державною нотаріальною конторою за р.№3593, відповідно до якого ОСОБА_4 заповіла своїм дочкам ОСОБА_2 та ОСОБА_5 в рівних частках житловий будинок з надвірними побудовами, розташований в м. АДРЕСА_1 не створює юридичних наслідків, вимога позивача ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 задоволенню не підлягає.

З огляду на викладене у задоволенні позову ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Сєвєродонецької міської ради Луганської області про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на жилий будинок необхідно відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує, що у задоволенні позову відмовлено і відповідачем не заявлено до відшкодування жодних документально підтверджених судових витрат. Отже, судові витрати, які підлягають розподілу, у цій справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 15, 43-44, 47-49, 247, 258-259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України , суд -

вирішив:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Сєвєродонецької міської ради Луганської області про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на жилий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Із урахуванням пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції, яка набрала чинності 15.12.2017 року) рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Луганської області через Сєвєродонецький міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя