29.01.2018 Справа № 363/2315/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2018 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Рудюка О.Д.,

за участю секретаря Клименко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вишгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Райффайзен Лізинг Аваль» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі, заробітної плати за березень 2017 року, індексацій та компенсацій за несвоєчасну сплату вимушеного прогулу, а також відшкодування судових витрат та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовною заявою про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі, заробітної плати за березень 2017 року, індексацій та компенсацій за несвоєчасну сплату вимушеного прогулу, а також відшкодування судових витрат та моральної шкоди. Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 16.02.2017 року справа №363/3132/16-ц, поновлено ОСОБА_1 на попередній роботі на посаді бухгалтера відділу бухгалтерського обліку ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль», стягнуто з ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль» на користь ОСОБА_1 оплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 18.07.2016 року по 16.02.2017 року в розмірі 104 886,11 грн. Дане рішення суду відповідачем виконано з грубим порушенням законодавства, а саме фактично ОСОБА_1 поновлено на роботі 01.03.2017 року з порушенням строків негайного виконання рішення суду. Крім того, одночасно з поновленням на роботі позивача повідомлено про чергове скорочення та запропоновано звільнитися за угодою сторін на, що ОСОБА_1 змушена була погодитися 28.03.2017 року. Разом тим, відповідачем проведено оплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відповідно до рішення суду, лише 25.05.2017 року, не врахувавши при цьому інших компенсаційних виплат, що передбачені чинним законодавством України.

Такі дії, ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль», щодо невчасного поновлення на роботі та сплати вимушеного прогулу призвели до того, що відповідачем не нарахована та не виплачена позивачу середня заробітна плата за період з 17.02.2017 року по 28.02.2017 року в розмірі 5 556,88 грн. Крім того, так як суму компенсації в розмірі 104 886,11 грн., відповідно до рішення суду, сплачено лише 25.05.2017 року, то за час з 29.03.2017 року по 25.05.2017 року відповідач повинен сплатити середню заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 26 395,18 грн. Разом з тим, оскільки на день подачі позову до суду відповідачем не сплачено компенсації, то період затримки виплат діє по день розрахунку, тобто за період з 26.05.2017 року по 14.06.2017 року, що становить 9 029,93 грн.

Крім того, в наслідок невірного розрахунку та невчасно виплаченої заробітної плати за березень 2017 року позивачу не нараховано 847,88 грн., а також невиплачена сума лікарняних, що складає 4 963,05 грн.

ОСОБА_1 втратила частину доходів яка підлягає компенсації, а саме компенсації підлягає втрата частини заробітної плати з 19.07.2016 року сплаченої 25.05.2017 року в розмірі 6 382,47 грн., а також несплаченої зарплати з березня 2017 року в розмірі 178,69 грн. Разом тим, заробітна плата ОСОБА_1 за період з 19.07.2016 року по 25.05.2017 року підлягає індексації, та виплаті у розмірі 1 899,84 грн.

Своїми неправомірними діями ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль» завдав ОСОБА_1 моральної шкоди, яка полягає у різкому погіршенні здоров'я та завдало особливих психологічних переживань.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 16.06.2017 року відкрито провадження в справі та призначено до розгляду.

Під час розгляду справи позивач подала заяву про збільшення позовних вимог де просила стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу в сумі 142 892,60 грн.

В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог та зі зменшенням виплати лікарняних в розмір 4 942 грн., просила стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 102 802,28 грн.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог та просила відмовити в повному обсязі, з урахуванням письмових заперечень.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила, що вона працює головним бухгалтером в ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль» з 2017 року, позивачу ОСОБА_1 на підставі рішення суду виплачено 104 000,00 грн.

Заслухавши позивача, представника відповідача, допитавши в якості свідка ОСОБА_3, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного.

Відповідно до наказу ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль» від 11.01.2012 року №05/2-01/2012 ОСОБА_1 - прийнято на посаду бухгалтера 11.01.2012 року, на період відпустки у зв'язку з вагітністю та пологами бухгалтера, ОСОБА_4, з посадовим окладом згідно штатного розкладу з тримісячним строком випробування.

Наказом ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль» від 03.05.2012 року №49/2-05/2012-к, про внесення змін до штатного розкладу, внесено наступні зміни до штатного розкладу підприємства 03.05.2012 року. Внести в штатний розклад посаду бухгалтера 03.05.2012 року з посадовим окладом згідно штатного розкладу. Строковий трудовий договір, укладений з бухгалтером ОСОБА_1 на період відпустки у зв'язку з вагітністю та пологами бухгалтера ОСОБА_4, вважати укладеним на невизначений строк 03.05.2012 року.

Постановою дирекції №34 ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль» від 25.04.2016 року, про внесення змін до штатного розпису та скорочення чисельності працівників, затверджено нову штатну чисельність персоналу у зв'язку зі зменшенням обсягів продажу лізингових послуг. Проведено скорочення чисельності працівників Товариства у кількості трьох штатних одиниць: бухгалтера Відділу бухгалтерського обліку - 3 штатні одиниці.

Згідно до наказу ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль» від 22.06.2016 року №82-к, про звільнення, звільнено ОСОБА_1, бухгалтера Відділу бухгалтерського обліку, 18.07.2016 року у зв'язку зі скороченням чисельності та штату працівників, згідно п.1 ст.40 Кодексу законів про працю України.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 16.02.2017 року поновлено ОСОБА_1 на попередній роботі на посаді бухгалтера Відділу бухгалтерського обліку ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль» і в цій частині допущено негайне виконання рішення суду на підставі п.4 ч.1 ст.367 ЦПК України. Стягнуто з ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль» на користь ОСОБА_1 оплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу в період з 18.07.2016 року по 16.02.2017 року в розмірі 104 886,11 грн.

Наказом ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль» від 17.02.2017 року №18-к, про поновлення на роботі ОСОБА_1, на виконання рішення Вишгородського районного суду Київської області від 16.02.2017 року по справі №363/3132/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль» про поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди та витрат на лікування, скасовано наказ ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль» №82-к від 22.06.2016 року про звільнення ОСОБА_1, бухгалтера Відділу бухгалтерського обліку, з 18.07.2016 року. Поновлено ОСОБА_1 на посаді бухгалтера Відділу бухгалтерського обліку з 19.07.2016 року.

Як вбачається зі змісту акту від 28.02.2017 року, складеного менеджером з персоналу ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль» ОСОБА_5, операційним директором ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль» ОСОБА_6, представником ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль» в суді, про те, що починаючи з 17.02.2017 року ОСОБА_1 була відсутня на роботі. 22.02.2017 року менеджером з персоналу направлено телеграму на адресу ОСОБА_1, яку остання не отримала. 28.02.2017 року під час телефонної розмови ОСОБА_1 була повідомлена про те, що ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль» добровільно виконано рішення Вишгородського районного суду Київської області, щодо поновлення на роботі та 17.02.2017 року видано наказ «Про поновлення на роботі ОСОБА_1.» від 17.02.2017 року №82-к.

Крім того, згідно до акту від 01.03.2017 року ОСОБА_1 ознайомлена з наказом «Про поновлення на роботі ОСОБА_1.» від 17.02.2017 року №82-к та вченням відповідного запису до її трудової книжки.

Разом з тим, 01.03.2017 року ОСОБА_1 ознайомлена з наказом від 28.02.2017 року про попередження про наступне звільнення за скороченням чисельності та штату працівників, а також ознайомлена з пропозицією іншої роботи в ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль» станом на 01.03.2017 року.

Згідно до листків непрацездатності серія АДА №687381, ОСОБА_1 перебувала на амбулаторному лікуванні у період з 01.03.2017 року по 10.03.2017 року та серія АДА №686884, ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні з 13.03.2017 року по 27.03.2017 року.

Наказом ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль» від 28.03.2017 року №34-к, ОСОБА_1, бухгалтера відділу бухгалтерського обліку, звільнено з роботи 28.03.2017 року за угодою сторін, п.1 ст.36 КЗпП України, а також одноразово премійовано у розмірі 36 619,00 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 16.05.2017 року апеляційну скаргу ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль» відхилено. Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 16.02.2017 року залишено без змін.

Відповідно до відомості нарахування коштів №791, ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль», 25.05.2017 року на картковий рахунок співробітника ОСОБА_1 перераховано 84 433,32 грн., що також підтверджується платіжним дорученням №52735 від 25.05.2017

Крім того, згідно розрахункових листів ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль» ОСОБА_1, за березень 2017 року виплачено 34 440,98 грн., за квітень 2017 року виплачено 1 875,13 грн., за травень 2017 року виплачено 23 275,70 грн., за червень 2017 року виплачено 3 995,25 грн.

Разом з тим, з табелю обліку використання робочого часу ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль» за звітний період з 01.02.2017 року по 28.02.2017 року, ОСОБА_1 17.02.2017 року, 20.02.2017 року, 21.02.2017 року, 22.02.2017 року, 230.220.17 року, 24.02.2017 року, 27.02.2017 року та 28.02.2017 року на роботу не з'явилась.

Відповідно до ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно зі ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення середнього заробітку за вісім робочих днів у лютому місяці 2017 року не підлягають задоволенню, оскільки ОСОБА_1 була відсутня на робочому місці. Крім того, не підлягає задоволенню позовна вимога щодо стягнення з ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль» середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 104 886,11 грн., оскільки дана сума нарахована та виплачена відповідачем після розгляду апеляційної скарги, та підтверджено розрахунковим листком за травень 2017 року.

Згідно до ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживань у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності ( втому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушені стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи душевних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконною дією або бездіяльністю інших осіб.

Отже, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів..

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом..

Однак, позивачем суду не надано належних доказів, що підтверджують перенесених нею душевних страждань, їх тривалість, наявність порушення нормальних життєвих зв'язків у результаті саме дій відповідача.

Відповідно до приписів п.1 ч.3 ст.141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи пов'язані ці витрати з розглядом справи, дана вимога позивача щодо стягнення судових витрат в розмірі 10 916,72 грн., не підлягає стягненню, оскільки вказані судові витрати понесені ОСОБА_1 не пов'язані з розглядом даної справи.

На підставі викладеного та керуючись статтею 116, 117 КЗпП України, статтями 4, 12, 13, 77, 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Райффайзен Лізинг Аваль» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі, заробітної плати за березень 2017 року, індексацій та компенсацій за несвоєчасну сплату вимушеного прогулу, а також відшкодування судових витрат та моральної шкоди відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 05 лютого 2018 року.

Суддя О.Д. Рудюк