Апеляційний суд міста Києва
Справа № 2-76/2010 Головуючий у суді першої інстанції: ВиниченкоЛ.М.
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/548/18 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Волошина В.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2018 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі :

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Панченко М.М., Слюсар Т.А.

при секретарі Маличіській Н.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, треті особи: Дев'ята київська державна нотаріальна контора, Десята київська державна нотаріальна контора в особі Головного територіального управління юстиції у м. Києві про визнання довіреності недійсною та визнання права власності на спадкове майно.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

В с т а н о в и л а :

01.11.2008 позивач ОСОБА_9 звернулась до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_7, ОСОБА_10, ОСОБА_3 про визнання довіреності і договору купівлі-продажу недійними та визнання права власності в порядку спадкування (т. 1,а.с. 1-2) померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_11

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9, померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть.

26.11.2011 мати померлої ОСОБА_9 - ОСОБА_4 звернулась до Десятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

03.07.2017 ОСОБА_4, як правонаступник ОСОБА_9 в порядку ст. 31 ЦПК подала позовну заяву до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, в якій просила визнати довіреність від 21.09.2004 на право продажу квартири АДРЕСА_1 посвідчену нотаріусом Дев'ятої Київської нотаріальної контори Бодак О.М. недійсною; визнати договір купівлі-продажу від 30.11.2004 квартири АДРЕСА_2 посвідчений нотаріусом Дев'ятої Київської нотаріальної контори Гриценко С.М. недійсним та визнати право власності в порядку спадкування на квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_4 (т. З, а.с. 165-167).

Позовні вимоги мотивовані тим, що 3 квітня 1997 року ОСОБА_11 заповіла ОСОБА_9 усе належне їй майно, а саме квартиру АДРЕСА_3.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_11 померла. При житті ОСОБА_9 стало відомо, що спірна квартира була продана шахрайським шляхом, тому вона звернулася до суду та правоохоронних органів за захистом порушеного права.

Ухвалою Дніпровського районного суд м. Києва від 03.07.2017р. у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_7, ОСОБА_10, ОСОБА_3, третя особа Головне територіальне управління юстиції у м. Києві про визнання довіреності і договору купівлі-продажу недійними та визнання права власності в порядку спадкування залучено до участі у справі у якості співвідповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_6, залучено правонаступника відповідача ОСОБА_10 - спадкоємця ОСОБА_8 та виключено з числа відповідачів ОСОБА_3 (т. З, а.с. 168-169, 170-171).

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 18.10.2017 позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, треті особи: Дев'ята Київська державна нотаріальна контора, Десята Київська державна нотаріальна контора в особі Головного територіального управління юстиції у м. Києві у частині заявлених вимог про визнання договору купівлі-продажу квартири недійним закрито.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2017 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, треті особи: Дев'ята Київська державна нотаріальна контора, Десята Київська державна нотаріальна контора в особі Головного територіального управління юстиції у м. Києві про визнання довіреності недійною та визнання права власності на спадкове майно задоволено частково.

Визнано недійсною довіреність від 21.09.2004 видану від імені ОСОБА_11 на ім'я ОСОБА_7 на право продажу квартири АДРЕСА_2, посвідчену державним нотаріусом Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори Бодак О.М., зареєстровану в реєстрі за №1- 3103.

Визнано за ОСОБА_4 право власності в порядку спадкування на 11/100 частини квартири АДРЕСА_4.

У решті заявлених вимог відмовити.

Стягнуто з ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на користь ОСОБА_4 держане мито у розмірі по 197 грн. 50 коп. з кожного та витрати за інформаційно-технічне забезпечення у розмірі по 7 грн. 50 коп. з кожного.

Не погодившись із рішенням суду ОСОБА_3 подала на нього апеляційну скаргу, посилаючись на ухвалення рішення суду з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також неправильного застосування норм матеріального права. При цьому зазначала, що між нею ОСОБА_3 та ОСОБА_23 (від імені та за дорученням якої на підставі довіреності №485 від 21 березня 2005 року діяв ОСОБА_14) 06.04.2005 було укладено договір купівлі-продажу 11/100 частин квартири номер АДРЕСА_1. Вказаний договір було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Єгоровою М.Є. 06.04.2005 та зареєстровано в реєстрі за №449. У травні 2005 року їй стало відомо щодо арешту спірної квартири. А в листопаді 2017 року про цивільну справу, яка розглядалась Дніпровським районним судом 17 жовтня 2017 року і вирішено питання щодо її власності. Оскільки рішенням суду порушено її право власності, просила рішення суду змінити та відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, треті особи: Дев'ята Київська державна нотаріальна контора, Десята Київська державна нотаріальна контора в особі Головного територіального управління юстиції у м.Києві про визнання права власності на спадкове майно та стягнути на її користь з ОСОБА_4 874,50 грн. витрат по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги.

Позивач ОСОБА_4, відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_6,ОСОБА_7, ОСОБА_8, треті особи: Дев'ята київська державна нотаріальна контора, Десята київська державна нотаріальна контора в особі Головного територіального управління юстиції у м. Києві в судове засідання не з'явились, повідомлялись про дату, час і місце розгляду справи. При цьому позивач ОСОБА_4 направила для участі у справі свого представника, а треті особи Дев'ята київська державна нотаріальна контора, Десята київська державна нотаріальна контора в особі Головного територіального управління юстиції у м. Києві просили розглядати справу за їх відсутності.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

У відповідності до вимог вищезазначеної норми колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутності сторін та 3-х осіб, визнавши їх неявку до суду не поважною.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За правилами ч.1 ст. 367 ЦПК Україи суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи частково позовні вимоги, визнаючи недійсною довіреність від 21.09.2004 видану від імені ОСОБА_11 на ім'я ОСОБА_7 на право продажу квартири АДРЕСА_2, посвідчену державним нотаріусом Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори Бодак О.М., зареєстровану в реєстрі за №1- 3103 та визнаючи за ОСОБА_4 право власності в порядку спадкування на 11/100 частин квартири АДРЕСА_4 суд першої інстанції виходив з доведеності позовних вимог в цій частині.

З такими висновками суду слід погодитись виходячи з наступного.

В силу частин 1, 2 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення відповідає зазначеним вимогам закону виходячи з наступного.

При ухваленні рішення про часткове задоволення позовних вимог суд першої інстанції вважав встановленими наступні обставини.

Відповідно до Договору дарування частини квартири від 21.11.1997 ОСОБА_16 подарував, а ОСОБА_11 прийняла в дар 11/100 частин квартири АДРЕСА_1 загальною площею 21,6 кв.м та житловою 13,5 кв.м . Договір посвідчений державним нотаріусом Десятої Київської держаної нотаріальної контори Вороніною С.Н., зареєстрований в реєстрі за №2у-1171 (т. 2, а.с. 84).

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_11 померла, що підтверджується записом акта про смерть № 500 від 07.05.2003 (т. З, а.с. 210).

За життя 03.04.1997 ОСОБА_11 склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Вашагашвілі Д.Д., зареєстрований у реєстрі за № 4501, відповідно до якого заповіла усе своє майно, що буде належати їй на день її смерті, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, в тому числі грошові вклади, а також все те, на що вона за законом буде мати право ОСОБА_9 (т.З, а.с. 44).

ОСОБА_9 звернулась до Десятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини (т. З, а.с. 209).

Рішенням Дніпровського суду м. Києва від 02.11.2004 встановлено ОСОБА_9, як спадкоємцю за заповітом після померлої ОСОБА_11, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 у віці 53 роки, додатковий шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини, який рахувати з дня набрання рішенням суду законної сили (т. 3. а.с. 215 зв.-216).

Як убачається із матеріалів спадкової справи № 431, будь які інші особи із заявами про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_11 до нотаріальної контори не звертались (т. З, а.с. 208-223).

Відповідно до інформаційного листа № 062/14-2951(И-2017) від 14.03.2017 КП КМР Київського міського бюро технічної інвентаризації, реєстрація права власності на 7/100 частин квартири була проведена за ОСОБА_11 на підставі договору дарування, посвідченого 21.11.1997. Далі право власності на 7/100 частин квартири перейшло та зареєстровано за ОСОБА_19 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 30.11.2004 (т. 2, а.с. 77).

Згідно довіреності від 21.09.2004, посвідченої державним нотаріусом Дев'ятої Київської держаної нотаріальної контори Бодак О.М., ОСОБА_20 уповноважила ОСОБА_7 продати належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_4 за ціну і на умовах за його розсудом (т. З, а.с. 23).

Відповідно до Договору купівлі-продажу 11/100 частини квартири від 30.11.2004 укладеного між ОСОБА_7, який діяв від імені ОСОБА_11 та ОСОБА_19, ОСОБА_11 продала ОСОБА_10 11/100 частин квартири АДРЕСА_2, що складається з однієї кімнати житловою площею 13,5 кв.м., загальною площею 22,80 кв.м. Вся квартира складається з 9 кімнат, житловою площею 126,10 кв.м., загальною площею 213,00 кв.м. Договір посвідчений державним нотаріусом Дев'ятої Київської держаної нотаріальної контори Гриценко С.М., зареєстрований в реєстрі за № 7-2132 (т. 2, а.с. 85).

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_19 (т. З, а.с. 48).

Згідно заповіту від 20.12.2002 ОСОБА_10 все своє майно заповіла ОСОБА_21 (т. З, а.с. 49).

01.07.2005 постановою слідчого СВ Дніпровського РУГУ МВС України у м. Києві ОСОБА_9 визнано потерпілою по кримінальній справі №04- 09430 про шахрайство (т. З, а.с. 14).

16.12.2005 слідчим в особливо важливих справах СУ ГУМВС України в м. Києві порушено кримінальну справу про підроблення документів відносно ОСОБА_22 та ОСОБА_5 за ознаками злочину передбаченого ст. 358 ч. 2 КК України, а саме довіреності від 21.09.2004 від імені ОСОБА_11, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4; кримінальні справи №04-09430-1 та №04-09430 об'єднані в одне провадження (т. З, а.с. 13).

Згідно висновку експерта № 282/тдд від 07.08.2006 НДКЦ при ГУМВС України, що було проведено в рамках кримінальної справи, підпис від імені ОСОБА_11 в наданих на дослідження довіреності та нотаріальному бланку строгої звітності серії ВВМ №271628, ймовірно виконаний не ОСОБА_11, а іншою особою (т. З, а.с. 27-29, 99-103).

Рішенням Дніпровського суду м. Києва від 10.12.2008 по справі № 2-1176/08. визнано недійсним договір купівлі-продажу 11/100 частин квартири АДРЕСА_5, укладений 30.11.2004 від імені ОСОБА_11, інтереси якої на підставі доручення від 21.09.2004 представляв ОСОБА_7 та ОСОБА_19 (т. З, а.с. 220 зв. - 221 зв.).

Вироком Солом'янського районного суду м. Києва від 29.11.2010, серед іншого, ОСОБА_6 звільнено від кримінальної відповідальності в зв'язку із закінченням строків давності і справу відносно неї закрито, ОСОБА_5 визнано винним за ст. 189 ч.2 , 190 ч. 4, 15 ч. З, 190 ч. 4 КК України та призначено покарання (т. 3. а.с. 106-164).

За правилами ч.6 ст. 82 ЦПУК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

При цьому цим вироком встановлено, що ОСОБА_5 звернувся до ОСОБА_6 за винагороду в розмірі 100 доларів США з проханням сфотографуватись для паспорту для того щоб в нотаріальній конторі мати можливість отримати доручення на продаж квартири. ОСОБА_6 сфотографувалась та передала ОСОБА_5 фотокартку, яку він вклеїв у паспорт на ім'я ОСОБА_11 Після чого було оформлено доручення на продаж квартири, де ОСОБА_6 проставила власноручно підпис та зазначила дані ОСОБА_11

В силу ст. 237 Цивільного кодексу України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Відповідно до ст. 238 Цивільного кодексу України представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє.

Підставою для припинення представництва за довіреністю, серед іншого, є смерть особи, яка видала довіреність. У разі припинення представництва за довіреністю представник зобов'язаний негайно повернути довіреність (ст. 248 ЦК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що спірна довіреність від 21.09.2004, яка зареєстрована в реєстрі за № 1-3103 та посвідчена державним нотаріусом Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори Бодак О.М. є недійсною, оскільки складена шляхом злочину та обману з метою незаконного заволодіння майном після смерті ОСОБА_11, цивільна правоздатність якої припинена ІНФОРМАЦІЯ_4 є правильним.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_9 при житті займалася оформленням спадщини після смерті ОСОБА_11, зверталася до суду із заявами про захист порушених прав, до правоохоронних органів (вирок щодо шахрайських дій лише 29.11.2010), але ІНФОРМАЦІЯ_1 померла.

За правилами ч.1 ст. 1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія).

26.01.2011 мати померлої ОСОБА_9 - позивач у справі ОСОБА_4 звернулась до Десятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини (т.2 а.с.13 зв.).

Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку встановленому цивільним законодавством.

26.02.2015 ОСОБА_4 звернулась до Десятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину (т. 2, а.с. 18).

Постановою державного нотаріуса Десятої Київської державної нотаріальної контори від 26.02.2015 року ОСОБА_4 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку квартири АДРЕСА_6 після померлої ОСОБА_9 у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на нерухоме майно (т. 2, а.с. 18 зв. - 19).

З матеріалів спадкової справи №77/2011 заведеної щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9, копія якої долучена до матеріалів справи (т.2, а.с. 11-19), вбачається, що позивач є спадкоємцем першої черги - мати, щодо майна померлої дочки. З матеріалів цієї ж спадкової справи встановлено, що ОСОБА_4 звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини у встановлений законодавством шестимісячний строк; є спадкоємцем першої черги за законом; інших спадкоємців не встановлено.

За таких обставин, судом правильно визнано за ОСОБА_4, як спадкоємцем першої черги, право власності на частину квартири 11/100 частин квартири АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_9

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи доведені.

Висновки суду щодо підстав до задоволення позовних вимог відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Доводи апеляційної скарги щодо ухвалення рішення суду з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також неправильного застосування норм матеріального права та визнання права власності на спірну частину квартири за позивачем, власником якої є вона, не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що є недійсною довіреність від 21.09.2004 видана від імені ОСОБА_11 на ім'я ОСОБА_7 на право продажу квартири АДРЕСА_2, посвідченої державним нотаріусом Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори Бодак О.М., зареєстрованої в реєстрі за №1- 3103, а рішенням Дніпровського суду м. Києва від 10.12.2008, яке є чинним у справі № 2-1176/08 визнано недійсним договір купівлі-продажу 11/100 частин квартири АДРЕСА_5, укладений 30.11.2004 від імені ОСОБА_11, інтереси якої на підставі доручення від 21.09.2004 представляв ОСОБА_7 та ОСОБА_19 (т. З, а.с. 220 зв. - 221 зв.). Тобто, із зазначених доказів випливає, що волевиявлення на відчуження зазначеного житла взагалі не було.

Таким чином, всі висновки суду першої інстанції щодо правомірності заявленого позову та можливості відновлення порушеного права у обраний позивачем спосіб повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга відповідача не містить, в ході апеляційного розгляду відповідач та її представник також не навели таких обставин.

За правилами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що судом першої інстанції дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

Керуючись ст. ст. 367,374,375,382,384 ЦПК України, колегія суддів ,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. При оголошенні вступної та резолютивної частин судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складена 01 лютого 2018 року.

Головуючий:

Судді: