Дата документу 25.01.2018
Справа № 320/6630/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

25 січня 2018 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області

у складі: головуючого - судді Редько О.В., при секретарі - Колесніковій Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Мелітополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за участю третьої особи Державного нотаріусу Мелітопольської державної нотаріальної контори Запорізької області ОСОБА_4 про визнання договору недійсним,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом, у якому просить суд: визнати недійсним договір дарування 2/3 частини житлового будинку за адресою: Мелітополь, вул. Чкалова, буд.226, посвідчений Мелітопольською державною нотаріальною конторою Запорізької області за р. № 2-369 від 28.04.1994 року.

Від представника позивача та від самого позивача надійшли клопотання про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Не заперечують проти вирішення справи у заочному порядку.

Відповідачі в судове засідання не зявилися, причини неявки суду не повідомили, про дату,час і місце судового засідання повідомлені належним чином.

Відповідно до вимог ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 717 ЦК за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобовязується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Виходячи зі змісту ст. ст. 203, 717 ЦК, договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не тільки про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови.

Договір, що встановлює обовязок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь- яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.

Згідно із ч. З ст. 203 ЦК волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Частиною першою ст. 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обовязків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Згідно ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Позивач по справі, є батьком ОСОБА_2, ОСОБА_3 є його дружиною, що підтверджується довідкою з місця мешкання./а.с.11/

28 квітня 1994 року, перебуваючи у нотаріуса сторони підписали, як вважав позивач, довічного утримання, відповідно до якого, 2/3 частини житлового будинку за адресою: Запорізька обл., м. Мелітополь, вул. Чкалова, буд.226 переходила у власність його сина після смерті позивача, за умови, якщо дружина, а потім син буде доглядати за ним.

З того моменту, як позивач залишився без сторонньої допомоги, він звернувся до відповідача з проханням надавати йому допомогу, а саме: готувати, прибирати, прати та виконувати інші справи по господарству. Однак, останній відмовив йому у наданні будь якої допомоги та повідомив, що позивач взагалі не є власником житлового будинку, а власником є саме відповідач та надав позивачеві спірний договір дарування.

Отже, 28 квітня 1994 року між позивачем, та його сином - ОСОБА_2, інтереси якого як законний представник неповнолітнього представляла його мати - ОСОБА_3, було укладено договір дарування 2/3 частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: Запорізька обл., м. Мелітополь, вул. Чкалова, буд.226, відповідно до якого обдарований набув право власності на це майно.

Отже, під час укладання вищевказаного договору, позивач глибоко помилявся в природі правочину, про що йому стало відомо лише після спливу багатьох років після його укладання.

Фактично, після підписання договору позивач не звільнив будинок, продовжує проживати у займаному приміщенні, зберігаючи суб'єктивне право на проживання в цьому помешканні, що притаманно для договору довічного утримання, який він мав на меті укласти із відповідачем.

Отже, будучи особою перед пенсійного віки, постійно хворіючи, потребуючи матеріальної і фізичної допомоги, маючи за єдине в нього житло спірне помешкання, вартість якого складає 114 549 грн. (що підтверджується висновком від 02.06.2017 року), він не мав внутрішньої волі та в нього не було такої мети - безоплатно передавати це житло у власність іншої особі.

Так, обставини викладені вище в сукупності не свідчать про достеменну обізнаність позивача про укладення безоплатної угоди на користь відповідача, без отримання мною взаємних дій майнового або немайнового характеру з боку відповідача.

Таким чином, укладений договір порушує мої права, оскільки в силу передпенсійного віку і за станом здоров'я, я не мав на меті відчуження на користь сина - ОСОБА_2, домоволодіння, яке є єдиним моїм житлом, а підписував договір лише за умови довічного утримання дружиною, та сином, і якби не помилка в правовій природі правочину та його правових наслідках, то спірний договір не був би укладений взагалі.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку що підписуючи документи у нотаріуса позивач помилявся щодо правової природи правочину, а договір дарування будинку, укладений натомість, не відповідає його внутрішній волі щодо правової природи й змісту правочину в силу життєвих обставин, що склалися.

У відповідності до п. 19 Постанови Пленуму ВС України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06 листопада 2009 року, відповідно до статей 229 - 233 ЦК (правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Також, суд враховує думку ВС України, висловлену, зокрема у Постанові ВС України 6-372цс16 від 27 квітня 2016 року, згідно якої відсутність у особи під час укладення договору дарування волевиявлення на безоплатну передачу майна у власність обдаровуваного й передача його за умови вчинення на користь дарувальника будь-якої дії майнового або немайнового характеру, усупереч вимогам ст. 717 ЦК України, є підставою для визнання договору дарування недійсним на підставі ч. 3 ст. 203 та ст. 229 ЦК України.

Дані обставини справи стверджуються також іншими матеріалами справи які не викликають сумніву у їх об'єктивності.

Отже, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє повне ствердження в судовому засіданні, а тому підлягають до задоволення.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які позивач посилався як на підставу своїх вимог, з урахуванням того, що відповідно дост.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку що позивачем доведено в судовому засіданні обставини, на які він посилався як на підставу своїх позовних вимог, а тому позов підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 203, 229, 717 ЦК України, ст.ст. 12,81,89,133,141,263,265, 280-282 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за участю третьої особи Державного нотаріусу Мелітопольської державної нотаріальної контори Запорізької області ОСОБА_4 про визнання договору недійсним - задовольнити повністю.

Визнати недійсним договір дарування 2/3 частини житлового будинку за адресою: Мелітополь, вул. Чкалова, буд.226, укладеного 28.04.1994 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, інтереси якого як законний представник неповнолітнього представляла - ОСОБА_3, посвідчений Мелітопольською державною нотаріальною конторою Запорізької області за р. № 2-369 від 28.04.1994 року.

Застосувати правила реституції за ст. 216 ЦК України у вигляді повернення сторін у первісний стан, що передував укладенню оспорюваного правочину

Заочне рішення може бути переглянуте Мелітопольським міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення.

На рішення може бути подана апеляційна скарга позивачем до апеляційного суду Запорізької області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ст.284 ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Мелітопольського

міськрайонного суду ОСОБА_5