Постанова

Іменем України

7 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 523/18141/14-ц

провадження № 61-3206св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Фаловської І. М. (суддя-доповідач), ШтеликС.П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну ОСОБА_3 на заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 3 лютого 2015 року в складі судді Виноградової Н. В. та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 17 лютого 2016 року в складі суддів: Фальчука В. П., Таварткіладзе О. М., Кравця Ю. І.,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У листопаді 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на сина, який продовжує навчання, та додаткових витрат на дитину.

Позовна заява мотивована тим, що сторони по справі є батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає разом зі своєю матір'ю та навчається в Одеському національному медичному університеті на денній формі навчання. Позивач сплатила за навчання сина 38 550 грн. Відповідач є працездатним, зобов'язаний надавати сину матеріальну допомогу на утримання та навчання, але у добровільному порядку такої допомоги не надає.

На підставі викладеного ОСОБА_2 просила стягнути з ОСОБА_3 аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, у розмірі 500 грн щомісячно, починаючи з дати звернення до суду та до досягнення останнім двадцяти трьох років, тобто до 7 січня 2018 року, за умови продовження навчання; додаткові витрати на утримання дитини - 1/2 частини сплаченої суми за навчання в Одеському національному медичному університеті за період навчання з першого семестру першого курсу по п'ятий семестр третього курсу включно у розмірі 19 275 грн.

Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 3 лютого 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 додаткові витрати на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який продовжує навчання, у розмірі 19 275 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який продовжує навчання, у розмірі 500 грн щомісячно, починаючи з 17 листопада 2014 року до досягнення сином двадцяти трьох років, тобто до 7 січня 2018 року, за умови продовження навчання. Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Стягнуто з ОСОБА_3 у дохід держави судовий збір у розмірі 243 грн 60 коп.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що повнолітній ОСОБА_4, який є сином сторін по справі, продовжує навчання і у зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги, а відповідач повинен утримувати його до досягнення двадцяти трьох років, оскільки може надавати таку матеріальну допомогу. Також позивачем сплачено за навчання сина 38 550 грн, а тому половина вказаної суми підлягає стягненню з відповідача.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 17 лютого 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що позивач самостійно не може надавати необхідну матеріальну допомогу сину у зв'язку з його навчанням, а відповідач має можливість таку допомогу надавати, проте ухиляється від виконання своїх обов'язків, передбачених статтею 199 СК України. Крім того, позивач зобов'язаний брати участь у додаткових витратах на утримання сина.

У касаційній скарзі, поданій у березні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_3 просив скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідача не було повідомлено належним чином про час та місце розгляду справи в суді першої інстанції, а тому він не міг подати до суду докази та заперечення щодо заявлених вимог. Судами не було враховано, що на утриманні відповідача знаходиться малолітня дочка. ОСОБА_3 не працює, а тому не може надавати допомогу повнолітньому сину. Також зазначив, що позивачем не надано доказів, що додаткові витрати у розмірі 38 550 грн були викликані особливими обставинами чи здібностями дитини, оскільки витрачені добровільно, без згоди відповідача на його навчання, розмір яких є не співмірним з його доходами.

Відзив на касаційну скаргу позивачем не подано.

22 січня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Положенням частини другої статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судами встановлено, що сторони у справі є батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає разом зі своєю матір'ю та навчається в Одеському національному медичному університеті на денній формі навчання.

ОСОБА_2 сплатила за навчання сина з першого семестру першого курсу по п'ятий семестр третього курсу 38 550 грн.

Заробітна плата ОСОБА_2 за період з 1 січня 2013 року по 31 липня 2014 року становить 27 346 грн 86 коп.

ОСОБА_3 є працездатним, проживає окремо від сина, працює в товаристві з обмеженою відповідальністю «ДЦ ЮЖ-Укрмедтех», має на утриманні доньку, якій надає допомогу в розмірі 400 грн щомісячно.

За змістом статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином (стаття 200 СК України).

Обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Установлено, що ОСОБА_3 є працездатною особою, працює та отримує заробіток, а тому може сплачувати аліменти на утримання сина. Відповідачем не надано доказів незадовільного стану здоров'я та матеріального становища.

Суди врахували вимоги вказаних норм права та дійшли вірного висновку, що повнолітній ОСОБА_4, який є сином сторін у справі, продовжує навчання і у зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги, тому відповідач зобов'язаний утримувати його до досягнення двадцяти трьох років, оскільки може надавати таку матеріальну допомогу.

Частиною першою статті 185 СК України визначено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв'язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо.

За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов'язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Вказані висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року № 6-1489цс17.

Встановлено, що позивач просила стягнути половину коштів за навчання сина у вищому навчальному закладі на підставі статті 185 СК України.

Судами стягнуто з відповідача на користь позивача 500 грн щомісячно аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання і у зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги, відповідно до вимог статті 199 СК України до досягнення ним двадцяти трьох років.

Проте витрати на навчання сина у вищому навчальному закладі не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами (необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв'язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо), а тому суди дійшли помилкового висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в цій частині.

Доводи касаційної скарги, що відповідача не було повідомлено про розгляд справи в суді першої інстанції, а тому він не міг подати до суду докази та заперечення щодо заявлених вимог, не заслуговують на увагу, оскільки останній був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Також не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги, що судами залишено поза увагою, що на утриманні відповідача знаходиться малолітня дочка, оскільки, переглядаючи рішення суду першої інстанції, апеляційним судом досліджено надані відповідачем докази на підтвердження вказаних обставин та надано їм належну правову оцінку.

За змістом статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

За правилом статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині вирішення позовних вимог про стягнення аліментів на сина, який продовжує навчання ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому судові рішення в указаній частині відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу в цій частині - без задоволення, оскільки доводи касаційної скарги висновки судів не спростовують.

Судові рішення в частині вирішення позовних вимог про стягнення додаткових витрат на дитину відповідно до положень статті 412 ЦПК України підлягають скасуванню з ухваленням у цій частині нового рішення про відмову в задоволенні вказаних вимог, оскільки судами попередніх інстанцій в цій частині вирішення спору неправильно застосовано норми права.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 3 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 17 лютого 2016 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення додаткових витрат на дитину скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на дитину відмовити.

Заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 3 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 17 лютого 2016 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення аліментів на сина, який продовжує навчання, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді С. Ю. Мартєв

В. В. Пророк

І. М. Фаловська

С. П. Штелик