Справа № 477/83/18
Провадження № 2/477/308/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2018 року Жовтневий районний суд Миколаївської області в складі: головуючої судді - Семенової Л.М.,

при секретарі судового засідання - Сірюк С.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Універсальна товарній біржа «Віконт-Т» про визнання договору купівлі-продажу дійсним,

В С Т А Н О В И В:

18 січня 2018 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати дійсним договір купівлі-продажу № 1448 від 02 листопада 1998 року житлового будинку № 37, що розташований по вул. Дачній в с. Мішково-Погорілове Вітовського району Миколаївської області, укладений між ним та ОСОБА_3, зареєстрований Універсальною товарною біржою «Віконт-Т».

В обґрунтування позову зазначає, що вказаний житловий будинок придбано ним у відповідачів, в той же час недодержано форми договору купівлі-продажу вказаного майна, який не було посвідчено нотаріально через юридичну необізнаність сторін договору, які вважали посвідчення такого договору на товарній біржі таким, що відповідає вимогам Закону. Положеннями п.10 вказаного Договору передбачено, що подальше його нотаріальне посвідчення не потрібне та такий пункт було внесено відповідно до положень ст.15 ч.2 Закону України «Про товарну біржу». На підставі вказаного договору право власності щодо вище зазначеного будинку було зареєстровано за ним в ОСОБА_4 міжміському бюро технічної інвентаризації, що не викликало сумніву в правомірності вчинених дій з набуття вказаного майна. Посилаючись на те, що нині укладення вказаного договору нотаріально не можливо, в той же час, посилаючись на дотримання та виконання всіх його умов, позивач просить про визнання його дійсним, що є єдиним способом захисту його прав як власника вказаного майна.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги в повному обсязі в межах доводів позовної заяви, та просила задовольнити.

Відповідач до суду не прибув, про причини неявки не повідомив, про час та місце судового засідання повідомлявся через відповідне оголошення, у звязку з чим суд допустив розгляд справи за відсутності відповідача.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, та оцінивши докази в їх сукупності, судом встановлено, що 02 листопада 1998 року сторони уклали письмовий договір, що зареєстровано Універсальною товарною біржею «Виконт-Т» за № 1448, за умовами якого ОСОБА_3 продав а ОСОБА_2 придбав житловий будинок по вул. Дачна, 37 в с.М-Погорілове Жовтневого (нині Вітовського) району Миколаївської області (а.с. 7).

Згідно п. 2 Договору, вказаний житловий будинок належав продавцю на підставі Свідоцтва про право власності від 23.02.1996 року, виданого ОСОБА_5 сільською радою на підставі рішення № 81 від 30.11.1995 року, зареєстрованого в ОСОБА_4 міжміському бюро технічної інвентаризації за № 1747 від 23.02.1996р.

Відповідно до п. 3 договору, кошти за придбане майно було передано продавцю до підписання цього договору.

Відповідно до реєстраційного напису та відомостей ММБТІ від 08.11.2017 року, право власності на вказаний житловий будинок зареєстровано за ОСОБА_2 ОСОБА_4 міжміським бюро технічної інвентаризації 14.11.1998 року за № 1747 на підставі договору купівлі-продажу 1448 від 02.11.1998 року, зареєстрованого Універсальною Товарною біржею «Віконт-Т» (а.с. 7 зв. бік).

21 грудня 1999 року на імя ОСОБА_2 видано державний акт на право приватної власності на земельну ділянку за вищевказаною адресою для обслуговування житлового будинку і господарських будівель і споруд (а.с. 15).

Здійснення державної реєстрації прав позивача щодо вищевказаного житлового будинку саме на підставі даного договору купівлі-продажу, передача у власність ОСОБА_2 земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, саме як новому власнику даного майна, підтверджують посилання ОСОБА_2 на необізнаність та сумніви щодо дійсності даного договору.

Згідно з ч. 2 ст. 15 Закону України "Про товарну біржу" від 10 грудня 1991 року угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.

Проте, з роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в п.4 постанови № 3 від 28 квітня 1978 року «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» зі змінами та доповненнями, слідує, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу, в тому числі при придбанні на біржових торгах, міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини.

Статтею 227 ЦК України 1963 року, який був чинним на час укладення вказаного спірного договору, передбачено, що договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) укладається в письмовій формі та підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню, якщо хоча б одна із сторін є громадянином.

Недотримання даної вимоги тягне за собою недійсність договору (ч. 1 ст. 47 ЦК України).

Згідно з частиною 2 статті 47 ЦК України в редакції 1963 року суд може визнати дійсною угоду, що потребує нотаріального посвідчення, коли сторони досягли згоди за всіма її істотними умовами і одна сторона ухиляється від нотаріального посвідчення останньої за відсутності передбачених законодавством перешкод для цього.

Відповідно до матеріалів справи та змісту вказаного вище договору вбачається, що сторони узгодили та виконали всі його суттєві умови, в тому числі й ціну, право власності за ОСОБА_2 на це майно зареєстровано в ОСОБА_4 МБТІ, проте у звязку з невиконанням вимог щодо нотаріального посвідчення вказаного договору, позивач позбавлений можливості розпорядження вказаним майном, тобто здійснення всіх прав як власника. Посвідчення вказаного договору нотаріально нині неможливо, через реєстрацію права власності за позивачем.

За такого, враховуючи вимоги ст. 16 ЦК України, та встановивши узгодження та виконання всіх суттєвих умов договору, що посвідчення вказаного договору нині в нотаріальному порядку неможливе, суд вважає, що цивільне право ОСОБА_2 підлягає захисту шляхом визнання дійсним вищевказаного договору купівлі-продажу.

Керуючись ст.ст. 4, 19, 141, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, п. 3 Перехідних положень ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку № 37 (тридцять сім) по вул. Дачна в с. Мішкове-Погорілове Вітовського району Миколаївської області, укладений між продавцем ОСОБА_3 та покупцем ОСОБА_2, зареєстрований Універсальною Товарною біржею «Віконт-Т» за №1448 від 02 листопада 1998 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до апеляційного суду Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст рішення виготовлено 21 лютого 2018 року.

Суддя Л.М. Семенова