Єдиний унікальний номер 225/1588/18 Номер провадження 22-ц/4804/83/18

ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2018 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

судді - доповідача Кішкіної І.В.,

суддів Біляєвої О.М., Папоян В.В.,

за участю секретаря Розпутько Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 225/1588/18 за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту та зустрічним позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання договору не укладеним за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 09 серпня 2018 року (суддя Челюбєєв Є.В., повний текст рішення складено 17 серпня 2018 року),

в с т а н о в и в :

10 квітня 2018 року акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 14 грудня 2015 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено генеральну угоду б/н про реструктуризацію заборгованості, відповідно до якої відповідачка отримала строковий кредит у сумі 19349,81 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 31 грудня 2018 року. Заборгованість за генеральною угодою включає в себе заборгованість за кредитом, проценти за користування кредитом та інші витрати відповідно до умов та правил надання кредиту. Відповідно до умов договору ОСОБА_1 повинна була щомісяця з 01 по 25 числа в рахунок погашення заборгованості за генеральною угодою частково погашати суму зобовязання в розмірі 702,01 грн. Відповідачка зобовязання за вказаним договором належним чином не виконала, у звязку з чим виникла заборгованість за кредитом у сумі 17543,85 грн., заборгованість по процентам у сумі 6269,11 грн., заборгованість за пенею та комісією в сумі 13561,75 грн., а також штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди в сумі 1483,07 грн., яку позивач просив стягнути з відповідачки, а також понесені витрати по сплаті судового збору.

30 травня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду із зустрічним позовом до АТ КБ «Приватбанк» про визнання договору неукладеним, посилаючись на те, що при укладенні генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості № б/н від 14 грудня 2015 року банком були порушені вимоги Умов та правил надання банківських послуг в частині надання їй інформації про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, які складові включені до кредиту, тощо, а отже умови кредитного договору є несправедливими в цілому, що є підставою для визнання його недійсним, а тому, просила визнати кредитний договір не укладеним.

Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 09 серпня 2018 року позов акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитом у сумі 17543,85 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом у сумі 6269,28 грн., а також понесені витрати на сплату судового збору у сумі 1079,80 грн.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання договору не укладеним відмовлено.

З вказаним рішенням не погодилась відповідачка ОСОБА_1 та оскаржила його в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким визнати генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості неукладеною, відмовити АТ КБ «Приватбанк» у стягненні боргу за генеральною угодою.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом не надано оцінку тому, що сума боргу, який покладено в генеральну угоду в три рази більша ніж сума основного боргу, оскільки містить штрафні санкції та пеню, в той час як на відповідачку розповсюджується дія ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Так, на 13 серпня 2014 року борг складав 8210,75 грн., а на 15 грудня 2015 року вже 19784,39 грн. Судом також не надано правової оцінки співмірності сум основного боргу, винагороди банку та неустойки, пені, а також тому факту, що заява про приєднання до умов користування кредитними коштами підписана відповідачкою 24 травня 2007 року, а самі Умови №СП 2010-256 датуються 06 березня 2010 року, що не може бути належними доказами. Крім того, судом не прийнято до уваги, що підписанням Генеральної угоди банк ввів відповідача в оману та порушив норми ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та ст.ст.1046, 1069 ЦК України, так як він не передав позичальнику кошти, а перевів кошти на новий кредитний рахунок за своїм розумінням, а потім 15 грудня 2015 року без відома відповідачки робив операції по рахунку, хоча відповідачка жодних товарів або послуг кредитною картою 814554 не здійснювала. Натомість видача банком позичальнику кредитних коштів та розмір заборгованості за кредитом документально не підтверджений.

Представник позивача АТ КБ «Приватбанк» в судове засідання апеляційної інстанції не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідачка ОСОБА_1 в судове засідання апеляційної інстанції не зявилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає за наступних підстав.

Відповідно до частини 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається та як встановлено судом першої інстанції, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 24 травня 2007 року був укладений кредитний договір №SAMDN9926. У звязку з неналежним виконанням відповідачкою умов вказаного кредитного договору на 14 грудня 2015 року нарахована заборгованість в сумі 20499,82 грн. (а.с.7).

З метою створення сприятливих умов для виконання позичальником зобовязань за кредитним договором №SAMDN9926 від 24 травня 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 14 грудня 2015 року була укладена генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт (а.с.6, 8-31).

Відповідачка своїм підписом у генеральній угоді підтвердила свою згоду на те, що підписана генеральна угода разом з запропонованими ПАТ КБ «Приватбанк» умовами та правилами надання банківських послуг складають між нею та банком кредитний договір (останній абзац угоди).

Відповідно до п. 2.1. генеральної угоди ОСОБА_1 отримала кредит у сумі 19349,82 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом строком на 36 місяців з 14 грудня 2015 року до 31 грудня 2018 року. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з 01 по 25 число кожного місяця позичальник надає банку грошові кошти (щомісячна плата) в сумі 702,01 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості по кредиту, процентів, а також інших витрат відповідно до умов і правил.

З довідки ПАТ КБ «Приватбанк» вбачається, що 14 грудня 2015 року на рахунок №814554 за угодою № SAMDN9926 від 14 грудня 2015 року встановлено кредитний ліміт в сумі 19349,82 грн. та здійснено переказ вказаних коштів (а.с.70).

Згідно із п. 1.4. позичальник доручає банку здійснювати списання грошових коштів з рахунків позичальника, в межах сум, які підлягають сплаті банку за договорами, при настанні строків сплати. Позичальник доручає банку здійснювати списання коштів в грошовій одиниці України/іноземній валюті з будь-якого рахунка позичальника у розмірі, еквівалентному сумі заборгованості в іноземній валюті/національній валюті України та купівлю/продаж іноземної валюти на Міжбанківському ОСОБА_2 України.

Належним чином умови кредитного договору ОСОБА_1 не виконала, у звязку із чим станом на 14 березня 2018 року утворилась заборгованість у сумі 38857,78 грн., з яких: заборгованість за кредитом 17543,85 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 6269,11 грн., заборгованість за пенею та комісією - 13561,75 грн., штраф відповідно до п. 2.2 генеральної угоди -1483,07 грн. (а.с.5).

Задовольняючи частково позов АТ КБ «Приватбанк», суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка не виконала умови кредитного договору (генеральної угоди), внаслідок чого виникла заборгованість за кредитом, тому позов про стягнення заборгованості за кредитом та процентів за користування кредитом є обґрунтованим. Відмовляючи в задоволенні позову про стягнення пені та штрафу, суд першої інстанції виходив з того, що нарахування відповідачці, яка проживає у м. Торецьк (Дзержинськ) Донецької області, яке входить до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, пені та штрафу на час проведення антитерористичної операції забороняється на підставі ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», а тому вимоги про стягнення пені у сумі 13561,75 грн. та штрафу в сумі 1483,07 грн. є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову про визнання генеральної угоди неукладеною, суд виходив з того, що відповідно п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вимога про визнання правочину (договору) неукладеним не відповідає можливим способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених законом, суди мають відмовляти в позові з такою вимогою, а тому зустрічний позов не підлягає задоволенню.

Апеляційний суд погоджується з вказаними висновками.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із частиною першою статті 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

У частині другій статті 1050 ЦК України зазначено, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати належних йому процентів.

Суд першої інстанції врахував положення зазначених норм ЦК України, умови укладеного між сторонами кредитного договору (генеральної угоди) та дійшов правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості за кредитом та процентів за користування кредитом, оскільки ОСОБА_1 своїх зобовязань за кредитним договором не виконала належним чином.

Крім того, судом першої інстанції відмовлено в задоволенні позову про стягнення пені та штрафу на підставі ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

Згідно із ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року № 1669-VII на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Відповідачка ОСОБА_1 зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.40).

Згідно із розпорядженням Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» від 02 грудня 2015 року № 1275-р місто Торецьк (колишній Дзержинськ) Донецької області віднесене до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Як вбачається із розрахунку заборгованості, наданого позивачем, пеня та штрафи нараховані після 14 квітня 2014 року. Таким чином, судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено позивачеві в стягненні пені у сумі 13561,75 грн. та штрафу в сумі 1483,07 грн.

Звертаючись до суду з позовом про визнання генеральної угоди неукладеною, ОСОБА_1 зазначила, що кредитний договір (генеральна угода) від 14 грудня 2015 року є неукладеною з тих підстав, що не містить усіх істотних умов, банк не передав позичальнику кошти, а перевів кошти на новий кредитний рахунок за своїм розумінням.

Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Встановлено, що ОСОБА_1 до липня 2017 року частково виконувала свої зобовязання (а.с.5), здійснювала фактичне погашення кредиту, при цьому не оскаржувала зміст договору з приводу умов, які були визначені сторонами і погоджені ними.

Суд першої інстанції встановив, що кредитний договір (генеральна угода) містить всі істотні умови договору про надання фінансових послуг, передбачені статтею 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а саме: назву документа, прізвище, імя і по батькові та адресу особи, яка отримує фінансову послугу, найменування фінансової операції, кредитного ліміту, базової відсоткової ставки, порядку погашення боргу; найменування та місцезнаходження банку, розмір фінансового активу, зазначеного у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків; строк дії договору, зазначення порядку зміни і припинення дії договору; права та обовязки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору, підписи сторін. Крім того, згідно з заявою/анкетою ОСОБА_1 особисто підтвердила, що вона ознайомлена та погодилася з Умовами кредитування, які були надані їй в письмовій формі, що підтверджує надання їй повної інформації щодо умов кредитування в АТ КБ «Приватбанк».

Відповідно до п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06 листопада 2009 року вимога про визнання правочину (договору) неукладеним не відповідає можливим способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених законом. Суди мають відмовляти в позові з такою вимогою.

Встановивши, що під час укладення договору сторони дотримались вимог статті 1055 ЦК України щодо письмової форми кредитного договору, а зазначені в договорі умови відповідають вимогам глави 71 ЦК України, положенням статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суд першої інстанції, правильно застосувавши норми матеріального права, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що сума боргу на 14 грудня 2015 року в сумі 19784,39 грн., який покладено в генеральну угоду, в три рази більша ніж сума основного боргу на 13 серпня 2014 року - 8210,75 грн., тому що містить штрафні санкції та пеню, апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки відповідачка та позивач досягли згоди з зазначених умов договору (генеральної угоди) та ОСОБА_1 вказаний договір було підписано.

Доводи апеляційної скарги щодо заяви про приєднання до умов користування кредитними коштами, яку підписано відповідачкою 24 травня 2007 року, а самі Умови №СП 2010-256 датуються 06 березня 2010 року, що не може бути належними доказами, не заслуговують на увагу, оскільки з матеріалів справи вбачається, що між сторонами 24 травня 2007 року був укладений кредитний договір, у звязку з неналежним виконанням якого відповідачці нараховано заборгованість, в подальшому 14 грудня 2015 року з метою створення сприятливих умов для виконання позичальником зобовязань за кредитним договором від 24 травня 2007 року між сторонами укладена генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт.

Доводи апеляційної скарги відповідачки про те, що підписанням генеральної угоди банк ввів відповідачку в оману та порушив норми ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та ст.ст.1046, 1069 ЦК України, так як він не передав позичальнику кошти, а перевів кошти на новий кредитний рахунок за своїм розумінням, не підтверджуються матеріалами справи, оскільки саме генеральною угодою, яку підписано відповідачкою, узгоджено умови для виконання нею зобовязань за кредитним договором від 24 травня 2007 року та встановлення кредитного ліміту з переказом коштів (а.с.6,70).

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду, викладених у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Нових доказів, які б давали підстави для відмови у задоволенні позову банку та задоволення зустрічного позову, у дослідженні яких судом першої інстанції було неправомірно відмовлено або їх неподання було зумовлено поважними причинами, відповідачкою не надано.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, переглядаючи справу, відповідно до вимог 367 ЦПК України в межах розгляду справи судом апеляційної інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, за наявними в справі доказами, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у звязку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 09 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Судді І.В. Кішкіна

ОСОБА_3

ОСОБА_4

Повний текст постанови складено 07 листопада 2018 року

ОСОБА_5Кішкіна