Справа № 364/1009/17 Головуючий у І інстанції Макаренко Л. А.
Провадження № 22-ц/780/864/18 Доповідач у 2 інстанції Кашперська Т. Ц.
Категорія 29 27.02.2018

П О С Т А Н О В А
Іменем України
27 лютого 2018 року м. Київ
Апеляційний суд Київської області у складі колегій суддів судової палати в цивільних справах: Кашперської Т.Ц. (суддя - доповідач), Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,
розглянув в порядку письмового провадження в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Володарського районного суду Київської області, ухваленого в смт. Володарка 12 грудня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а :
У вересні 2017 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, просив стягнути із відповідача на свою користь матеріальну шкоду в розмірі 2917,33 грн. та моральну шкоду в розмірі 29000 грн., а також судові витрати за надання правової допомоги в розмірі 1500 грн.
Заявлені вимоги мотивував тим, що 11 березня 2017 року біля приміщення ресторану «Рось» в смт. Володарка зустрівся із відповідачем, який на ґрунті виниклих неприязних відносин наніс йому тілесні ушкодження.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи від 31 березня 2017 року, йому було заподіяні тілесні ушкоджененя у вигляді рани верхньої губи, садна спинки носу, перелом кісток носу зі зміщенням уламків, після травматичний гематосинус справа, крововилив під правим оком, забій правої щоки. В період з 11 по 13 березня 2017 року він був на амбулаторному лікуванні, під час якого придбано ліки, що підтверджено фіскальними чеками, проведено операцію, витрачено кошти на заправку автомобіля для поїздок у шпиталь військової частини, а також 30 серпня 2017 року під час звернення до лікаря-стоматолога зроблено реставрацію 12 зуба.
Вироком Володарського районного суду Київської області від 30 червня 2017 року встановлено факт вчинення ОСОБА_1 злочину відносно ОСОБА_2 умисного заподіяння легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я. Таким чином, внаслідок злочинних дій ОСОБА_1 йому було заподіяно матеріальну шкоду в загальному розмірі 2917,33 грн., яка не була відшкодована на стадії досудового слідства. Крім того, діями відповідача йому було заподіяно моральну шкоду, яка полягає у втраті душевного спокою, виникненні дискомфорту, порушенні стану здоров`я, що призвело до тривалих моральних переживань.
Рішенням Володарського районного суду Київської області від 12 грудня 2017 року позов задоволено, стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 2917,33 грн., моральну шкоду в розмірі 29000 грн., судові витрати на правову допомогу в розмірі 1500 грн., а також на користь держави судовий збір в розмірі 640 грн.
Відповідач ОСОБА_1 , не погоджуючись із рішенням Володарського районного суду Київської області від 12 грудня 2017 року, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Володарського районного суду Київської області від 12 грудня 2017 року, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково, стягнувши із відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 1927,17 грн. та відшкодування моральної шкоди 500 грн., у задоволенні решти вимог відмовити.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на те, що він не визнає відшкодування витрат на медичні препарати, необхідність придбання яких не підтверджена відповідними документами; також у висновку судово-медичної експертизи не міститься жодних відомостей про пошкодження 12 зуба позивача, щоб це давало підстави для його лікування, і показання свідків належними доказами для цього бути не можуть. Також заперечує проти відшкодування витрат на заправку автомобіля для поїздок із смт. Володарка у м. Біла Церква у лікарню, оскільки позивача відвозили туди батьки і самі придбавали пальне, а його вартість не відповідає наявному кілометражу. Моральну шкоду вважає завищеною, виходячи із тих фізичних і моральних страждань, яких зазнав позивач внаслідок отримання легких тілесних ушкоджень. Витрати на правову допомогу не підтверджені документально, а тому він також заперечує проти їх стягнення.
Позивач ОСОБА_2 надав відзив на апеляційну скаргу, пояснивши, що різниця у нумерації зубів пояснюється різними системами нумерації, які застосовуються в стоматології, і що реставрований 12 зуб фактично є 2 зубом, на біль в якому він скаржився при зверненні за медичною допомогою після завдання йому тілесних ушкоджень відповідачем. Ліки, проти відшкодування вартості яких заперечує відповідач, використовувались для полегшення його стану та були призначені лікарем-отоларингологом у момент звернення за консультацією. Він знаходився на амбулаторному лікуванні і його витрати підтверджуються копіями фіскальних чеків. Наполягає на стягненні моральної шкоди саме у такому розмірі, як було визначено судом, оскільки він дійсно переніс важкі моральні переживання у зв`язку з погіршенням стану здоров`я внаслідок заподіяння йому тілесних ушкоджень, зухвалою поведінкою відповідача, його позицією щодо оспорювання кожної копійки позовних вимог, його неодноразові звернення до лікаря-невропатолога зі скаргами на головний біль, тривожний стан та систематичне призначення лікарем заспокійливих препаратів лише підтверджують його моральні страждання. Витрати на заправку автомобіля позивач також вважає підтвердженими чеками та обґрунтованими.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Разом із тим рішення суду першої інстанції в повній мірі даним вимогам закону не відповідає.
Із матеріалів справи вбачається, що вироком Володарського районного суду Київської області від 30 червня 2017 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України заподіяння умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, та призначено йому покарання у виді 200 годин громадських робіт. Вироком встановлено, що 11 березня 2017 року на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, з метою нанесення тілесних ушкоджень, ОСОБА_1 , тримаючи ОСОБА_2 однією рукою за верхній одяг, наніс один удар головою в область обличчя ОСОБА_2 , а саме в ділянку носа. В подальшому ОСОБА_1 наніс ще декілька ударів рукою ОСОБА_2 в область обличчя, а саме в ділянку правої щоки та верхньої губи, внаслідок чого від нанесених ударів ОСОБА_2 впав на бетонне покриття.
11 березня 2017 року ОСОБА_2 звернувся за медичною допомогою до Володарської центральної районної лікарні з приводу отримання тілесних ушкоджень, де йому було встановлено діагноз «Закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, забійна рана верхньої губи, забійні рани спинки носа». Згідно висновку судово-медичної експертизи № 33/д від 31 березня 2017 року, при дослідженні медичних документів на ім`я ОСОБА_2 виявлено пошкодження: рана верхньої губи розміром 1,5 х 0,4 см., садна спинки носу, перелом кісток носу зі зміщенням уламків, після травматичний гематосинус справа, крововилив під правим оком, забій правої щоки. Описані вище тілесні пошкодження виникли від дії тупих предметів (в тому числі кулак, рука, голова та інші) або при падінні на такі можливо в час та за обставин, указаних в постанові і відносяться до категорії легких тілесних пошкоджень, що викликали короткочасний розлад здоров`я. На тілі мається не менше трьох точок прикладення сили: ніс, права щока, верхня губа (а. с. 7 10).
Згідно медичної довідки Володарської центарльної районної лікарні від 11 березня 2017 року № 521, виданої при зверненні ОСОБА_2 за медичною допомогою, поставлено діагноз: забій м`яких тканин правої половини обличчя, забійно-рвана рана верхньої губи, забій альвеолярного відростка верхньої щелепи справа. Встановлено, що біля ріжучого краю 2 зуба є скол емалі (а. с. 13).
Згідно медичної довідки Володарської центральної районної лікарні від 11 березня 2017 року № 520, лікарем стоматологом діагностовано скарги на асиметрію обличчя, болі в верхній губі, верхній щелепі, болі в верхніх 3, 2, 1 зубах справа (а. с. 14).
Згідно виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 783, ОСОБА_2 госпіталізований до госпіталю в/ч НОМЕР_1 у м. Біла Церква із переломом кісток носу зі зміщенням відламків, після травматичним правобічним гематосинусом, забоєм м`яких тканин голови, 14 березня 2017 року проведено операцію, виданий лікарняний лист з 14 по 20 березня 2017 року, продовжує хворіти (а. с. 15).
За стаціонарне лікування у госпіталі в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_2 сплатив 1520,19 грн., що підтверджується довідкою-розрахунком та квитанцією (а. с. 16, 21).
Згідно довідки завідуючої стоматологічним відділенням КП КОР «Обласна стоматологічна поліклініка» Золотаревич Б.С. 30 серпня 2017 року перебував на прийомі лікаря-стоматолога з діагнозом «Скол коронкової частини 12 зуба», при прийомі було зроблено реставрацію 12 зуба, за що сплачено ОСОБА_2 512 грн. (а. с. 19, 21).
В матеріалах справи на а. с. 20 наявні фіскальні чеки аптек, які підтверджують придбання ОСОБА_2 ліків: 11 березня 2017 року анальгетики на суму 116 грн. та на суму 15,81 грн., краплі фармазолін на суму 18,90 грн., L-цет таблетки на суму 27,51 грн., 14 березня 2017 року синупрет на суму 177,95 грн., пелюшки на суму 9,21 грн., дексалгін на суму 95,37 грн., дицинон на суму 18,60 грн., 15 березня 2017 року сепатаназал на суму 65,95 грн., шприц на суму 21 грн., хлорид натрію на суму 10,17 грн., лідокаїн на суму 8,73 грн.
Згідно фіскальних чеків ФОП ОСОБА_4 , 14 та 17 березня 2017 року придбано скраплений газ на суму 199,97 грн. та 99,98 грн. (а. с. 20 21).
В матеріалах справи міститься довідка про заробітну плату ОСОБА_2 , видана ГУ ДФС України у Київській області від 08 вересня 2017 року, згідно якої середній заробіток із січня по червень 2017 року становить 4493,36 грн. (а. с. 12).
Згідно довідки приватного адвоката Котелевця О.Г. від 11 вересня 2016 року № 27, за підготовку позовної заяви та представлення інтересів ОСОБА_2 в суді клієнтом ОСОБА_5 сплачено гонорар в сумі 1500 грн. (а. с. 24).
Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.
Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 61 ЦПК України в редакції, чинній на момент ухвалення рішення, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, обов`язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
Такі ж вимоги встановлені ст. 82 чинного ЦПК України.
Задовольняючи позов ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, суд першої інстанції виходив із того, що внаслідок злочину, вчиненого відповідачем, позивачу було заподіяно матеріальної шкоди в звязку із проведенням лікування і придбанням медичних засобів, а також моральної шкоди через душевні страждання і порушення звичайного, нормального способу життя.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що заподіяна позивачеві матеріальна шкода в розмірі 2917,33 грн. підлягає відшкодуванню в повному обсязі відповідачем, який її заподіяв, оскільки його дії були неправомірними, між ними і заподіяною шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
Так, витрати на лікування та придбання ліків, а також на пальне, яке було витрачено під час поїздок автомобілем до шпиталю військової частини із смт. Володарка до м. Біла Церква 14 та 17 березня 2017 року, що пов`язане із протиправними діями відповідача, підтверджені наявними в матеріалах справи фіскальними чеками, а тому колегія суддів вважає ці витрати обґрунтованими та доведеними, погоджуючись із рішенням суду першої інстанції.
Оцінюючи заперечення апеляційної скарги щодо відшкодування витрат 512 грн. на реставрацію зуба, пошкодження якого, на думку відповідача, не є доведеним, колегія суддів враховує, що в медичних довідках від 13 березня 2017 року зафіксовано скарги ОСОБА_2 на біль у 1, 2, 3 зубах та міститься скол емалі біля ріжучого краю на вестибулярній поверхні 2 верхнього зубу (а. с. 13, 14). Саме з діагнозом сколу емалі зубу ОСОБА_2 звернувся до лікаря-стоматолога 30 серпня 2017 року, в зв`язку з чим йому було проведено медичну процедуру реставрації 12 зубу. Також колегія суддів звертає увагу на висновок судово-медичної експертизи від 30 червня 2017 року, згідно якого встановлено наявність такої точки прикладення сили до обличчя ОСОБА_2 , як верхня губа.
Таким чином, наявні у матеріалах справи докази у їх сукупності дають всі підстави для висновку щодо наявності причинно-наслідкового зв`язку між спричиненими відповідачем тілесними ушкодженнями і лікуванням зубу, вартість якого судом першої інстанції стягнута із відповідача, із чим погоджується також колегія суддів.
Крім того, колегія суддів не вбачає підстав для сумніву в необхідності придбання анальгетиків (знеболюючих засобів) безпосередньо після нанесення тілесних ушкоджень позивачу (час спричинення тілесних ушкоджень згідно вироку близько опівночі 11 березня 2017 року, час придбання анальгетиків, згідно фіскальних чеків 01:20 та 04:15 цього ж дня) та враховує, що як анальгетики, так і краплі фармазоліну (фармакотерапевтична група засоби, що застосовуються при захворюваннях порожнини носа. Протинабрякові препарати для місцевого застосування при захворюваннях порожнини носа) та L-цет таблетки (фармакотерапевтична група антигістамінні засоби для системного застосування) придбані позивачем в день звернення до лікаря 11 березня 2017 року (а. с. 13, 14).
Таким чином, доводи апеляційної скарги в частині доцільності відшкодування вартості придбання зазначених лікарських засобів висновків суду першої інстанції не спростовують та відхиляються колегією суддів.
Оцінюючи висновки суду першої інстанції і доводи апеляційної скарги щодо стягнення на користь позивача моральної шкоди, колегія суддів враховує наступне.
Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Пунктами 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.
Так, до вимог про відшкодування моральної шкоди судом правильно застосовано ч. 2 ст. 1167 ЦК України та встановлено наявність спричинення позивачу моральної шкоди, яка виразилась в заподіянні ушкодження здоров`я внаслідок неправомірних дій відповідача, фізичних страждань та душевних переживань у зв`язку із порушенням стану свого здоров`я та лікуванням, в тому числі оперативним втручанням, обмеженням у спілкуванні з близьким оточенням, тривалістю моральних страждань та небажанням відповідача відшкодувати заподіяну шкоду, а також у обмеженні працездатності, оскільки позивач внаслідок заподіяння йому тілесних ушкоджень лікувався амбулаторно та стаціонарно.
Суд першої інстанції, враховуючи погіршення стану здоров`я позивача, інтенсивність та тривалість перенесених ним страждань внаслідок заподіяння тілесних ушкоджень, а також душевних переживань, яких він зазнав в зв`язку із протиправною поведінкою відповідача, керуючись засадами розумності, виваженості та справедливості, дійшов обґрунтованого висновку, що компенсація заподіяної йому моральної шкоди в розмірі 29000 грн., є розумною, виваженою, справедливою та пропорційною.

Доводи апеляційної скарги щодо завищеного розміру моральної шкоди і її недоведеності є безпідставними, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та відхиляються колегією суддів.

Разом із тим, судом першої інстанції було стягнуто із відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 1500 грн.

Однак, на підтвердження заявлених вимог позивачем не було надано квитанцію в заявленому розмірі 1500 грн. і розрахунок вартості юридичних послуг з урахуванням Постанови Кабінету Міністрів України № 590 від 27 квітня 2006 року «Про граничні розмірі компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави».

У ч. 1 ст. 88 ЦПК України в редакції, яка була чинною на час ухвалення рішення, зазначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інших банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Враховуючи, що понесені позивачем витрати на правову допомогу документально не підтверджені та не доведені, колегія суддів виключає їх із судових витрат.
З огляду на викладене колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення витрат на правову допомогу ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, порушення норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування в цій частині, виключивши із стягнутих сум витрати на правову допомогу.
В іншій частині рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
Керуючись ст. ст. 7, 367, 368, 369, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -
п о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Володарського районного суду Київської області від 12 грудня 2017 року в частині стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на правову допомогу в розмірі 1500 грн. скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити ОСОБА_2 у стягненні витрат на правову допомогу.
В іншій частині рішення Володарського районного суду Київської області від 12 грудня 2017 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді :

______________ ______________ ______________

Кашперська Т.Ц. Фінагеєв В.О. Яворський М.А.