"01" лютого 2018 р. Справа № 363/2822/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2018 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Рудюка О.Д.,

за участю секретаря Клименко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вишгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про вселення та встановлення порядку користування квартирою,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовною заявою про вселення, визначення порядку користування квартирою, розділення особових рахунків та виселення сторонніх осіб. Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що відповідно до рішення Вишгородського районного суду Київської області від 10.05.2017 року, за нею визнано право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, а також після смерті батька, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1. 18.07.2017 року ОСОБА_1 отримала витяг з Державного реєстру прав на нерухому майно про реєстрацію права власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1. Відповідач ОСОБА_2, являється власником 2/3 частини вищевказаної квартири. Відповідач та його дружина чинять позивачу перешкоди, щодо користування жилим приміщення, а саме вони не дозволяють позивачу не лише користуватися її часткою в квартирі, а взагалі не пускають до квартири. Спірна квартира, загальною площею 67,2 кв.м., житлової площі 39,7 кв.м. та складається з трьох жилих кімнат: 11,4 кв.м., 9,7 кв.м. та 18,6 кв.м., кухні 10,00 кв.м., вбиральні 1,4 кв.м., ванної кімнати 2,6 кв.м., коридору 10,6 кв.м., комори 0,5 кв.м., балкону 1,5 кв.м. та лоджії 0,9 кв.м. Позивач вважає за доцільне виділити їй у користування одну кімнату площею 11,4 кв.м. з лоджією 0,9 кв.м., відповідачу виділити дві кімнати площею 9,7 кв.м. та 18,6 кв.м. з балконом 2,5 кв.м., інші допоміжні приміщення залишити в загальному користуванні.

Ухвалою суду від 21.07.2017 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 залишено без руху.

Ухвалою суду від 04.09.2017 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду.

ОСОБА_1 03.08.2017 року подала до суду заяву про уточнення позовних вимог та просила вселити її до квартири АДРЕСА_1; встановлення порядку користування квартирою АДРЕСА_1, виділити ОСОБА_1 в користування одну ізольовану житлову кімнату площею 11,4 кв.м., з лоджією 0,9 кв.м. Інші житлові приміщення (коридор, кухню, ванну, вбиральню та комору) залишити для загального користування.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог та просила задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечувала.

Відповідач до суду не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся в установленому законом порядку причини неявки суду невідомі.

Суд за згодою позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних доказів.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного.

Відповідно до рішення Вишгородського районного суду Київської області від 10.05.2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 матері ОСОБА_3 та померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 батька ОСОБА_4 на 1/3 частини квартири АДРЕСА_1.

Згідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності , ОСОБА_1 на праві приватної власності належить 1/3 частина квартири за адресою: АДРЕСА_1.

Як вбачається, з технічного паспорту виданого КП «Вишгородське бюро технічної інвентаризації», на квартиру АДРЕСА_1, квартира посімейного, спільного заселення розташована на 9 поверсі поверхового будинку та складається з трьох кімнат житловою площею 39,7 кв.м., у тому числі одна кімната 11,4 кв.м., друга кімната 9,7 кв.м., третя кімната 18,6 кв.м., кухні площею 10,0 кв.м., вбиральні (сполученої) площею 1,4 кв.м., комори площею 0,5 кв.м. Квартира обладнана балконом 1,5 кв.м., лоджією 0,9 кв.м. Загальна площа квартири 67,2 кв.м.

Відповідно до висновку від 12.08.2017 року, ДОП Вишгородського відділу поліції Головного управління національної поліції в Київській області лейтенанта поліції Срібний Я.Ю. встановлено, що 21.07.2017 року до сектору превентивної діяльності Вишгородського ВП ГУ НП в Київській області надійшло звернення від ОСОБА_1, проживаючої АДРЕСА_2 з приводу розподілу батьківської квартири, яку заявниця успадкувала разом з рідним братом. Даний матеріал направлено від начальника СВ Вишгородського відділу поліції ГУ НП в Київській області в зв'язку з тим, що в даному матеріалі він вбачає відсутність ознак кримінального правопорушення для прийняття рішення в порядку адміністративного судочинства або в порядку передбаченому Законом України «Про звернення громадян». Опитана, ОСОБА_1 повідомила, що після смерті її батьків за рішенням Вишгородського районного суду від 10.05.2017 року вона успадкувала 1/3 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1, а інші 1/3 частини успадкував її рідний брат ОСОБА_2, котрий на даний час проживає в цій квартирі, та своїми діями перешкоджає заявниці користуватися своєю часткою вище зазначеної квартири, які проявляються в перешкоджанні її доступу в кв.36. До поліції ОСОБА_1 звернулася з ціллю фіксації даного повідомлення, та в подальшому бажає звернутися до суду.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

При розгляді справи судом встановлено, що у приватній власності по 1/3 частині за кожним у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 знаходиться квартира АДРЕСА_1.

Згідно до ч.2 ст. 355 ЦК України, майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Частиною 1 статті 356 Цивільного кодексу України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Статтями 47,48 Конституції України гарантоване кожному право на житло, ніхто не може бути позбавлений житла.

Правова позиція Європейського суду з прав людини відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів позитивні зобов'язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K., 21.02.1990). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення в справі Gillow v. the U.K., 24.11.1986), так і на наймача (рішення в справі Larkos v. Cyprus, 18.02.1999).

Згідно ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як на підставі і в порядку, передбаченому законом.

Стаття 391 ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

З огляду на те, що ОСОБА_1 є власником, 1/3 частини квартири, право власності є непорушним, позивач має право проживати в спірному помешканні на рівні з іншими співвласниками. Тому, позовні вимоги про вселення ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_1, підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до ст.150 ЖК Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Крім того, відповідно до п.33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» вбачається, що застосовуючи положення стаття 391 ЦК України, відповідно до яких власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснення ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положення статей 391, 396 ЦК України, позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

З поданого технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1, видно, що вона є загальною площею 67,2 кв. м., складається з трьох кімнат житловою площею 39,7 кв. м., а саме: жила кімната площею 11,4 кв. м. з прилеглою до неї лоджією площею 0,9 кв. м., жила кімната 9,7 кв. м., жила кімната 18,6 кв. м. з прилеглим до неї балконом площею 1,5 кв. м, кухня 10,0 кв. м., вбиральні (сполученої) 1,4 кв. м., ванної кімнати 2,6 кв. м., коридору 10,6 кв. м, комори 0,5 кв. м.

Оскільки сторони не можуть добровільно встановити порядок користування квартирою, суд задовольняє позов ОСОБА_1 про встановлення порядку користування квартирою. При встановленні порядку користування, суд враховує факт неприязних стосунків між сторонами, неможливістю користування кімнатами спільно, як співвласники.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, суд приходить до висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись статтями 47,48 Конституції України, статтею 150 ЖК Української РСР, статтями 328, 355, 356, 383, 391 ЦК України, статтями 4, 12, 13, 77, 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

позов задовольнити.

Вселити ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_1.

Встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1, виділивши ОСОБА_1 в користування одну ізольовану житлову кімнату площею 11,4 кв. м., з лоджією 0,9 кв.м. Інші житлові приміщення (коридор, кухню, ванну, вбиральню та комору) залишити для загального користування.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 280,00грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складено 05 лютого 2018 року.

Суддя О.Д. Рудюк