Апеляційний суд Житомирської області
Справа №289/1144/17 Головуючий у 1-й інст. Сіренко Н. С.
Категорія 48 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2018 року Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючого - судді: Миніч Т.І.

суддів: Павицької Т.М.,

Трояновської Г.С.

секретаря

судового засідання Кучерявого О.В.

з участю сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 05 грудня 2017 року під головуванням судді Сіренко Н.С.

у справі №289/1144/17 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя, та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання спільної сумісної власності, спірних предметів - особистими речами та поділу спільного майна, -

в с т а н о в и в:

У червні 2017 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом. Просила поділити спільне майно подружжя. В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що вони з ОСОБА_4 з 30.08.2008 року по 23.02.2017 року перебували в зареєстрованому шлюбі. На теперішній час шлюбні відносини повністю припинені. В період шлюбу ними придбано:

- об'єкт житлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_4 - право власності зареєстровано 29.10.2013 року згідно з договором купівлі-продажу, вартість складає 14 697 грн.;

- земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_1 площею 0,2764 га., державний акт на право власності від 19.02.2009 року, орієнтовна вартість складає 155 971,27 грн.;

- земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_2 площею 0,25 га., державний акт на право власності від 18.02.2009 року, орієнтовна вартість складає 155 971,27 грн.;

- 1/3 частину двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 - право власності зареєстровано 19.01.2012 року, інвентаризаційна вартість складає 4 064,00 грн.;

- автомобіль марки Dodge Nitro, 2007 року випуску, номер шасі (кузова) НОМЕР_3- право власності зареєстровано 06.08.2015 року, орієнтовна вартість складає 390 873,46 грн.;

- меблі, відповідно до договорів купівлі-продажу: №200513 від 20.05.2013 року, № 100215 від 10.02.2015 та №081215 від 08.12.2015 року на загальну суму 40 700,00 грн. Крім того, просила врахувати, що вона проживає з малолітнім сином та останній знаходиться на її утриманні. Оскільки згоди щодо поділу майна між сторонами не досягнуто просила суд відступити від рівності часток подружжя та здійснити поділ майна наступним чином: визнати за нею право власності на:

- 1/6 частину двокімнатної квартири АДРЕСА_1;

- меблі, згідно договорів купівлі-продажу №200513 від 20.05.2013 року, №100215 від 10.02.2015 та №081215 від 08.12.2015 року;

- автомобіль марки Dodge Nitro 2007 року випуску, номер шасі (кузова) НОМЕР_3.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на:

- об'єкт житлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_4 із усіма наявними на ньому будівлями і спорудами;

- земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_1 площею 0,2764 га., що розташована за адресою: Житомирська область, Радомишльський район, с.Кочерів;

- земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_2 площею 0,25 га., що розташована за адресою: Житомирська область, Радомишльський район, с.Кочерів;

- 1/6 частину двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1.

Позивач також просила стягнути з ОСОБА_4 на її користь судові витрати.

У серпні 2017 року ОСОБА_4 подано зустрічну позовну заяву (а.с.75-78). З урахуванням поданої у листопаді 2017 року заяви про збільшення розміру позовних вимог за зустрічним позовом позивач просив визнати спірні предмети позову такими, що є особистими речами та поділити спільне майно. Зокрема, просив визнати його особистими речами, які набуті ним до шлюбу:

- об'єкт житлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_4 із усіма наявними на ньому будівлями і спорудами;

- земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_1 площею 0,2764 га., що розташована за адресою: Житомирська область, Радомишльський район, с.Кочерів;

- земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_2 площею 0,25 га., що розташована за адресою: Житомирська область, Радомишльський район, с.Кочерів.

Визнати 1/3 частину двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 такою, що вибула із спільної сумісної власності за згодою сторін.

Визнати спільною сумісною власністю:

- автомобіль марки Dodge Nitro 2007 року випуску, номер шасі (кузова) НОМЕР_3, право власності зареєстровано 06.08.2015 року;

- земельну ділянку площею 0,1100 га., що розташована за адресою: Київська область, Фастівський район, Малоснітинська сільська рада, садове товариство «Антоновець», кадастровий номер НОМЕР_4;

- меблі, згідно договорів купівлі-продажу №200513 від 20.05.2013 року, №100215 від 10.02.2015 та №081215 від 08.12.2015 року.

Поділити спільне сумісне майно та визнати за ним:

- 1/4 частину експертної вартості автомобіля марки Dodge Nitro 2007 року випуску, номер шасі (кузова) НОМЕР_3, право власності зареєстровано 06.08.2015 року;

- меблі, згідно договорів купівлі-продажу №200513 від 20.05.2013 року, №100215 від 10.02.2015 та №081215 від 08.12.2015 року;

- земельну ділянку площею 0,1100 га., що розташована за адресою: Київська область, Фастівський район, Малоснітинська сільська рада, садове товариство «Антоновець», кадастровий номер НОМЕР_4.

При цьому відповідач згоден на грошову компенсацію йому вартості 1/4 частини експертної оцінки автомобіля марки Dodge Nitro 2007 року випуску, номер шасі (кузова) НОМЕР_3.

Визнати за ОСОБА_3:

- право на 3/4 частини експертної вартості автомобіля марки Dodge Nitro 2007 року випуску, номер шасі (кузова) НОМЕР_3, право власності зареєстровано 06.08.2015 року (а.с.145-147).

Ухвалою цього ж суду від 12 вересня 2018 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_4 було прийнято до розгляду та об'єднано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_3 (а.с.137).

Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 05 грудня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на:

- 1/2 частину меблів, згідно договору купівлі-продажу № 200513 від 20.05.2013 року, №100215 від 10.02.2015 та № 081215 від 08.12.2015 року;

- 1/2 частину автомобіля марки Dodge Nitro 2007 року випуску, номер шасі (кузова) НОМЕР_3.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано такими, що є особистою приватною власністю ОСОБА_5 як майно, набуте ним до шлюбу:

- об'єкт житлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_4 із усіма наявними на ньому будівлями і спорудами;

- земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_1 площею 0,2764 га., що розташована за адресою: Житомирська область, Радомишльський район, с.Кочерів;

- земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_2 площею 0,25 га., що розташована за адресою: Житомирська область, Радомишльський район, с.Кочерів.

Визнано 1/3 частину двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 такою, що не являється об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, згідно укладеного договору за згодою другого з подружжя.

Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_4 і ОСОБА_3:

- земельну ділянку площею 0,1100 га., що розташована за адресою: Київська область, Фастівський район, Малоснітинська сільська рада, садове товариство «Антоновець», кадастровий номер НОМЕР_4;

- автомобіль марки Dodge Nitro 2007 року випуску, номер шасі (кузова) НОМЕР_3.

- меблі, згідно договору купівлі-продажу №200513 від 20.05.2013 року, № 100215 від 10.02.2015 та № 081215 від 08.12.2015 року.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на:

- 1/2 частину автомобіля марки Dodge Nitro 2007 року випуску, номер шасі (кузова) НОМЕР_3.

- 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1100 га., що розташована за адресою: Київська область, Фастівський район, Малоснітинська сільська рада, садове товариство «Антоновець», кадастровий номер НОМЕР_5;

- 1/2 частину меблів, згідно договору купівлі-продажу № 200513 від 20.05.2013 року, №100215 від 10.02.2015 та № 081215 від 08.12.2015 року. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 403,00 грн. сплаченого судового збору.

У поданій через свого представника апеляційній скарзі ОСОБА_3 порушує питання про скасування зазначеного рішення суду та ухвалення нового - про задоволення позовних вимог за первісним позовом в повному обсязі та відмову у задоволенні зустрічного позову, посилаючись на те, що рішення є незаконним та необґрунтованим. На думку апелянта, судом неправильно застосовано норму матеріального права щодо визначення моменту набуття права власності на нерухоме майно та неповно з'ясовано усі обставини щодо набуття права власності на спірне майно. Вважає, що суд вийшов за межі заявлених позовних вимог при вирішенні питання щодо розподілу спільного майна подружжя, зокрема спірного автомобіля, оскільки у зустрічній позовній заяві ОСОБА_4 ставилось питання про визнання за ним ? частини експертної вартості автомобіля та був згоден на грошову компенсацію. Відступлення від засад рівності при поділі майна необхідне у зв'язку з тим, що ОСОБА_3 утримує сина та саме на спірному автомобілі возить його на навчання, розвиваючі курси, за отриманням медичної допомоги тощо. На думку апелянта, судом не було взято до уваги вимоги ст.71 СК України. Питання щодо стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_6 вже вирішено рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13.11.2017 року (справа №369/1182/17).

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що з 30.08.2008 року по 23.02.2017 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23.02.2017 року. Від шлюбу мають сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1(а.с.11,20).

Згідно з інформаційною довідкою Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_4 зареєстровано право приватної власності на будинок за адресою: АДРЕСА_4, підстава виникнення права власності - договір купівлі-продажу від 19.12.2006 року; та 1/3 частина двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 - право власності зареєстровано 20.01.2012 року на підставі свідоцтва про право власності від 19.01.2012 року (а.с.23-25).

Із витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 12.07.2007 року вбачається, що зазначений будинок належить власнику ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу №1373 від 19.12.2006 року, рішення про реєстрацію права власності прийнято 12.01.2007 року (а.с.94).

Згідно з договором купівлі-продажу садиби №1373 від 19.12.2006 року ОСОБА_4 купив у ОСОБА_8 садибу в АДРЕСА_4, розташовану на земельній ділянці (що входить до складу садиби) загальною площею 0,5264 га. з цільовим призначенням для обслуговування будинку та ведення особистого підсобного господарства (а.с.93).

Доводи ОСОБА_4 в тій частині, що земельні ділянки площею 0,2764 га. кадастровий номер НОМЕР_1 та площею 0,25 га. кадастровий номер НОМЕР_2 входять до складу купленої ним в 2006 році садиби, підтверджуються висновком Радомишльського районного відділу земельних ресурсів від 17.01.2008 року про переоформлення земельних ділянок та складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки загальною площею 0,5264 га. та самими державними актами на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_6 і серії НОМЕР_7 (а.с.96,97,98).

Тому, визнаючи зазначене нерухоме майно особистою власністю ОСОБА_4, суд обгрунтовано виходив з того, що відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу.

Крім того, судом враховано, що з метою забезпечення реалізації фізичними і юридичними особами права на визнання державою правочинів, щодо яких передбачена державна реєстрація, до прийняття Верховною Радою України згідно зі ст.210 ЦК відповідного закону, Кабінет Міністрів України постановою №671 від 26.05.2004 року затвердив Тимчасовий порядок державної реєстрації правочинів, пунктом 6 якого визначено, що державна реєстрація правочинів проводиться шляхом внесення нотаріусом запису до Реєстру одночасно з його нотаріальним посвідченням.

З моментом такої реєстрації договору про відчуження майна законодавець пов'язує виникнення у набувача права власності.

Оскільки в даному випадку договір купівлі-продажу спірного майна: садиби та земельної ділянки, на якій вона розміщена, був нотаріально посвідчений та відповідним чином зареєстрований, ОСОБА_4 набув право власності на це майно з 20.12.2006 року, тобто, до укладення шлюбу із ОСОБА_3

Доводи апеляційної скарги в цій частині висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.

Крім того, із змісту Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 19.01.2012 року вбачається, що двокімнатна квартира АДРЕСА_1 належала трьом співвласникам: ОСОБА_4 та його батькам ОСОБА_9 і ОСОБА_10 по 1/3 частині кожному. Проте, відповідно до договору дарування від 29.08.2013 року ОСОБА_4 за згодою дружини ОСОБА_3 подарував належну йому 1/3 частину квартири матері ОСОБА_10 (а.с.89,90,91,92).

Таким чином, суд першої інстанції обгрунтовано вважав, що вимога ОСОБА_3 про визнання за нею права власності частини зазначеної квартири є безпідставною, оскільки власником зазначеного нерухомого майна на даний час є інша особа. Договір про відчуження цього майна є чинним.

Вирішуючи спір про поділ спірного майна, суд першої інстанції також правильно керувався положеннями ч.1 ст.60 СК України, згідно яких майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується ст.63 СК України, відповідно до якої дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до положень ч.1 ст.71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Судом достеменно встановлено, що в період шлюбу на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 23.12.2011 року ОСОБА_3, за згодою чоловіка ОСОБА_4 придбала у ОСОБА_11 за 30 300,00 грн. земельну ділянку площею 0,1100 га. для ведення садівництва, що розташована в Київській області, Фастівський район, Малоснітинська сільська рада, садове товариство «Антоновець», кадастровий номер НОМЕР_5 (а.с.100, 101).

Крім того, сторонами не заперечувався факт придбання в період шлюбу комплектів меблів на загальну суму 40 700,00 грн. (а.с.12-19).

Також 06.08.2015 року було зареєстровано на ОСОБА_3 автомобіль марки Dodge Nitro 2007 року випуску, номер шасі (кузова) НОМЕР_3.

За наведених обставин, суд обгрунтовано вважав, що земельна ділянка площею 0,1100 га., автомобіль марки Dodge Nitro, 2007 року випуску та меблі є спільним майном подружжя.

Проте, жодна із сторін не повідомила суд про свою згоду на виплату чи на отримання грошової компенсації за вказане майно.

Тому, вирішуючи питання про його поділ в натурі, суд обгрунтовано послався на роз»яснення, викладені в п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», де зазначено, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4,5 ст.71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсацій та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Наявність цієї умови дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення. Адже на підставі цього рішення не тільки припиняється право, але й набувається право на частку іншим співвласником.

Тобто, процедура внесення суми відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв'язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання однією стороною у справі своїх зобов'язань перед іншою.

Оскільки в даному випадку жоден із сторін не вчинив дій щодо реального поділу спірного майна, суд обгрунтовано визнав право на нього в ідеальних частках.

Доводи апеляційної скарги щодо виходу судом за межі заявлених в суді вимог в частині поділу автомашини є безпідставними, оскільки із змісту вимог за первісним позовом випливає, що позивачкою в цій частині заявлено вимогу, виходячи із рівності часток у спільному майні.

Оскаржуване рішення постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Підстав для його зміни чи скасування апеляційний суд не вбачає.

Вирішуючи питання про відшкодування понесених ОСОБА_4 витрат на правничу допомогу, апеляційний суд виходить з того, що останнім не виконано вимог ч.3 ст.137 ЦПК щодо надання детального опису робіт, виконаних адвокатом.

Разом з тим, адвокатом підготовлено відзив на апеляційну скаргу, який надано до справи, він брав участь в судовому засіданні.

А тому, із врахуванням співмірності витраченого часу та обсягу робіт (наданих послуг), апеляційний суд вважає необхідним зменшити розмір заявлених витрат до 3000 грн.

Керуючись ст.ст.137,258,259,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 05 грудня 2017 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 3000 грн. на правничу допомогу.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий: Судді:

Повний текст постанови складений 30.01.2018 року.