Справа № 308/5240/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

12 лютого 2018 року м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Кожух О.А. та Мацунича М.В., при секретарі: Пилип Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 28 листопада 2017 року (під головуванням судді Шепетко І.О.) за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Кузьо Галини Василівни, третя особа - ОСОБА_3, про стягнення завданої шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом у червні 2017 р.

Просив сягнути з відповідача на свою користь завдану шкоду в розмірі 355 195,50 грн. одноразовою сплатою готівки.

На обґрунтування своїх вимог зазначив, що 15.06.2015 р. між ним і ОСОБА_3 був укладений попередній договір, згідно з умовами якого ОСОБА_3 зобов'язався продати йому до 05.07.2015 р. квартиру в АДРЕСА_1.У забезпечення виконання умов цього договорувін передав ОСОБА_3 179 010 грн. як забезпечувальний платіж. Попередній договір був посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Кузьо Г.В., яка недотриманням норм цивільного та нотаріального законодавства завдала йому майнової і моральної шкоди.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 28.11.2017 р. у позові відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати це рішення та ухвалити нове про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Доводить, про неправильне застосування судом норм матеріального права (ст. 27 Закону «Про нотаріат», ст. 65 СК України, ст. 12 Закону «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», ст. 635 ЦК, п.6 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України № 296/5. Указує, що нотаріус не встановив дійсного наміру сторін щодо укладення попереднього договору, не визначив можливості укладення і виконання такого договору,не витребував документи, що посвідчують право власності на майно та не пересвідчився, що квартира не перебуває в арешті. Вважає, що нотаріус повинен був забезпечити дотримання вимог законодавства під час укладення попереднього договору.

Суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність у діях приватного нотаріуса підстав для цивільно-правової відповідальності.

Апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, із таких мотивів.

Установлено, що 15.06.2015 р. між ОСОБА_3 і ОСОБА_1 був укладений попередній договір, який нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Кузьо Г.В. (надалі - Договір). Предметом Договору виступила домовленість про укладання договору купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1, яка належить на праві власності, на підставі дублікату договору купівлі-продажу, ОСОБА_3 (а.с.6-7).Згідно з умовами Договору сторони зобов'язались у майбутньому укласти та оформити належним чином основний договір купівлі-продажу до 05.07.2015 р. Відповідно до п.2.3 Договору сторони домовилися, що ціна визначається у сумі 231 660 грн., що згідно з курсом НБУ на день укладення основного договору повинно бути еквівалентно 11000 доларам США. У разі зміни НБУ курсу долара США до гривні сторони домовилися про те, що ціна об'єкта продажу в гривнях буде еквівалентна 11000 доларів США.Згідно з п.3 Договору в забезпечення виконання своїх обов'язків покупець (ОСОБА_1.) передає продавцю (ОСОБА_3.) грошову суму в розмірі 179 010 грн., що згідно з курсом НБУ на день укладення Договору еквівалентно 8 500 доларів США, на доказ укладення та забезпечення виконання договору купівлі-продажу квартири, що є предметом цього договору.

Відповідно до ч.1 ст.635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що нотаріус під час укладення Договору не встановила дійсного наміру сторін, не визначила можливості укладення і виконання цього договору, не витребувала документи, що посвідчують право власності на майно та не пересвідчилася, що квартира не перебуває у арешті.

Апеляційний суд не погоджується із такими доводами через їх невідповідність обставинам справи та нормам матеріального права.

Так, відповідно до ст.27 Закону України «Про нотаріат» шкода, заподіяна особі внаслідок незаконних дій або недбалості приватного нотаріуса, відшкодовується в повному розмірі. Нотаріус не несе відповідальності у разі, якщо особа, яка звернулася до нотаріуса за вчиненням нотаріальної дії: - подала неправдиву інформацію щодо будь-якого питання, пов'язаного із вчиненням нотаріальної дії; - подала недійсні та/або підроблені документи; - не заявила про відсутність чи наявність осіб, прав чи інтересів яких може стосуватися нотаріальна дія, за вчиненням якої звернулася особа.

Згідно з п.2.2 Договору продавець гарантує відсутність будь-яких прав та претензій третіх осіб, судових справ стосовно об'єкту купівлі-продажу, а також те, що право на об'єкт купівлі-продажу не перебуває в податковій заставі.

Ні Законом, ні умовами Договору не передбачено обов'язок нотаріуса перевіряти права та претензії третіх осіб на об'єкт купівлі-продажу. Такий обов'язок був покладений саме на продавця (п.2.2 попереднього договору), що виключає можливість пред'являти претензії із цього приводу до приватного нотаріуса

Стосовно доводів апеляційної скарги про не встановлення дійсного наміру сторін під час укладення попереднього договору апеляційний суд зауважує таке .

Так, главою 6 наказу «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22.02.2012 р. № 296/5 нотаріус зобов'язаний установити волевиявлення особи, яка звернулась за вчиненням нотаріальної дії. Нотаріус зобов'язаний встановити дійсні наміри кожної із сторін до вчинення правочину, який він посвідчує, а також відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов правочину.Установлення дійсних намірів кожного з учасників правочину здійснюється шляхом встановлення нотаріусом однакового розуміння сторонами значення, умов правочину та його правових наслідків для кожної із сторін. Установлення дійсних намірів однієї із сторін правочину може бути здійснено нотаріусом за відсутності іншої сторони. Правочин посвідчується нотаріусом, якщо кожна із сторін однаково розуміє значення, умови правочину та його правові наслідки, про що свідчать особисті підписи сторін на правочині.

За умови, що попередній договір був підписаний обома сторонами, жодних претензій і зауважень щодо його умов у сторін не було, сторонами було роз'яснено зміст ст.ст.526,635 ЦК України та ст.ст.65,67 Сімейного кодексу України, можна дійти висновку, що приватним нотаріусом під час засвідчення попереднього договору купівлі-продажу від 15.06.2016 р. було повністю дотримано вимоги глави 6 указаного Порядку та встановлені дійсні наміри кожної із сторін до укладення попереднього договору.

Позивач у апеляційній скарзі посилається на те, що нотаріус повинен був забезпечити дотримання вимог законодавства під час укладення попереднього договору.

Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції і вважає, що приватним нотаріусом були дотриманні всі належні до застосування норми законодавства.

Проте, обраний позивачем спосіб захисту своїх прав та інтересів не зможе відновити порушене право та інтерес у контексті розуміння ст.ст.15,16 ЦК України.

Оскільки приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Кузьо Г.В., не є стороною Договору, а порушення прав позивача випливає саме із неналежного виконання умов Договору, то позивачу необхідно обрати такий спосіб захисту та суб'єктний склад у спірних правовідносинах, які б змогли належним чином захистити порушене право та інтерес.

У контексті наведеного апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального та процесуального права. Порушень норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції, не встановлено.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для скасування оскарженого рішення як суперечні обставинам справи, письмовим доказам і належним до застосування у спірних правовідносинах нормам матеріального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 2.Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 28 листопада 2017 року залишити без змін. 3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду. 4.Повне судове рішення складено 20 лютого 2018 року.

Судді: