ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 545/148/18

Провадження № 22-ц/818/539/18

31 жовтня 2018 року

м.Харків

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Овсяннікової А.І.

суддів - Коваленко І.П., Сащенко І.С.

за участю секретаря - Дашковської Н.К.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач Апеляційний суд Полтавської області

відповідач Ленінський районний суд міста Полтави

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду міста Полтави від 20 липня 2018 року у складі судді Самсонової О.А. по цивільній справі №545/148/18 за позовом ОСОБА_1 до Апеляційного суду Полтавської області, Ленінського районного суду міста Полтави про відшкодування боргу,-

ВСТАНОВИВ:

У січні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Апеляційного суду Полтавської області, Ленінського районного суду міста Полтави про відшкодування боргу.

Ухвалою Київського районного суду міста Полтави від 20 липня 2018 року закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1

Ухвала мотивована тим, що належним відповідачем у спорах про відшкодування шкоди, заподіяної судом, може бути лише держава, а не суди (судді), які діють від імені держави та виконують покладені на них державою функції правосуддя.

Позивачем позов пред'явлено лише до судів, з клопотанням про заміну неналежних відповідачів на належного відповідача позивач до суду не звертався, інші відповідачі у справі відсутні, тому позовні вимоги до судів про відшкодування шкоди, завданої при виконанні функцій судочинства не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду.

Зазначає, що ухвала суду порушує його права на доступ до правосуддя.

У відзиві апеляційний суд Полтавської області просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Зазначає, що позовні вимоги до судів про відшкодування шкоди, завданої при виконанні функцій судочинства не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, а тому провадження по справі судом закрито обґрунтовано.

У відзиві на апеляційну скаргу Ленінський районний суд міста Полтави просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Рішення суду, дії та бездіяльність судів у питаннях здійснення правосуддя можуть оскаржуватися у порядку, передбаченому процесуальними законами, а не шляхом оскарження їх дій та відшкодування шкоди до іншого суду. Відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю суду покладається на державу, а не на суд.

Колегія суддів, вислухав суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що скарга задоволенню не підлягає.

Закриваючи провадження у справі суд першої інстанції обґрунтовано виходив з тих обставин, що справа не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

У частині першій статті 19 ЦПК України зазначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року № 8 «Про незалежність судової влади» зазначено, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд, згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 6 «Про деякі питання, що виникають у судовій практиці при прийнятті до провадження адміністративних судів та розгляді ними адміністративних позовів до судів і суддів» вказано, що суди та судді при розгляді ними цивільних,господарських, кримінальних, адміністративних справ та справ про адміністративні правопорушення не є суб'єктами владних повноважень, які здійснюють владні управлінські функції і не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їх рішень, дій чи бездіяльності, вчинених у зв'язку з розглядом судових справ.

У статтях 62, 126, 129 Конституції України визначено, що рішення суду і відповідно до цього дії або бездіяльність судів у питаннях здійснення правосуддя, пов'язаних з підготовкою, розглядом справ у судових інстанціях тощо, можуть оскаржуватись в порядку, передбаченому процесуальними законами, а не шляхом оскарження їх дій (чи відшкодування шкоди одночасно з оскарженням таких дій) до іншого суду, оскільки це порушуватиме принцип незалежності суддів і заборону втручання у вирішення справи належним судом.

Аналогічної позиції дотримується і Консультативна рада європейських суддів, яка в пункті 57 Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень підкреслює, що зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.

Отже, законність процесуальних судових рішень і дій (бездіяльності) суду, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю. Намагання зробити це в конкретній справі шляхом подання окремого позову проти суду чи судді є протиправним втручанням у здійснення правосуддя і посяганням на процесуальну незалежність суду.

Аналіз зазначених положень свідчить про те, що рішення суду і відповідно до цього дії або бездіяльність судів у питаннях здійснення правосуддя, пов'язаних з розглядом конкретної справи, можуть оскаржуватись у порядку, передбаченому процесуальними законами, а не шляхом оскарження їх дій (чи відшкодування моральної шкоди одночасно з оскарженням таких дій) до іншого суду, оскільки це порушуватиме принцип незалежності суддів і заборону втручання у вирішення справи належним судом.

Згідно з частиною11 статті 49 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції, чинній на момент пред'явлення позову) за шкоду, завдану судом, відповідає держава на підставах та в порядку, встановлених законом. Тлумачення норми свідчить, що на законодавчому рівні встановлено імунітет суду і він не може бути відповідачем у цивільній справі. Наявність імунітету, по своїй суті, є засобом, який гарантує належне функціонування системи правосуддя і дозволяє судам виконувати свою судову функцію спокійно та незалежно.

Європейський суд з прав людини зауважив, що питання імунітету суддів вже зустрічалося при розгляді однієї із справ, і в ній Суд дійшов висновку, що такий імунітет мав законну мету, оскільки був засобом забезпечення належного здійснення правосуддя. Суд також постановив, що, з огляду на обставини тієї справи, таке обмеження було пропорційним (Плахтєєв та Плахтєєва проти України, № 20347/03, § 36, від 12 березня 2009 року).

Висновок про недопустимість суду бути відповідачем у цивільній справі дозволяє зробити і тлумачення статей 1174 і 1176 Цивільного кодексу України № 435-IV від 16 січня 2003 року (далі - ЦК України). Відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю суду покладається на державу, а не на суд.

Аналогічний висновок було зроблено й Верховним Судом України. Зокрема, у постанові Верховного Суду України від 1 березня 2017 року у справі № 6-3139цс16 вказано, що законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суддів, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю. Належним відповідачем у спорах про відшкодування шкоди, заподіяної судом, може бути лише держава, а не суди (судді), які діють від імені держави та виконують покладені на них державою функції правосуддя.

У січні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Апеляційного суду Полтавської області, Ленінського районного суду міста Полтави про відшкодування боргу.

Згідно ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З тексту позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що він просить встановити щомісячні виплати з відшкодуванням боргу, які відшкодувати за рахунок відповідачів: пенсійні щомісячні виплати в сумі 10610 грн., борг втрат дорівнює 1850000 грн., що не отримано ним від Полтавського обєднаного управління Пенсійного фонду України, 35% щомісячних виплат за 100% втрату усіх професій і доплат до заробітної плати, які дорівнюють 6500грн., борг втрат дорівнює 1565500 грн., що не отримано від Полтавського обласного центру медико-соціальної експертизи і відділення дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві, ухвалена група інвалідності 30%, дорівнює 3183 грн. щомісячно, борг втрати дорівнює 509280 грн., згідно судового рішення Верховного Суду України до скасування, не одержані від відділення дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві, встановити щомісячні моральні втрати в сумі 2197 грн. з відшкодуванням боргу у розмірі 351000 +50000 грн. за страховим полісом водія, правонаступником роботодавця є Аварійно-рятувальний загін спеціального призначення, вся сума позовних вимог за контрактом №17 становить 1853000 грн. + 1565000 грн. + 50000 грн., дорівнює 3977780 грн.

Відшкодування вказаних ним сум позивач просить покласти саме на відповідачів, оскільки вважає, що даний борг виник у зв'язку з неналежним виконанням ними своїх обов'язків з відправлення правосуддя, прийняттям незаконних рішень та невиконанням вимог чинного законодаства.

Враховуючи, що ОСОБА_1 позов пред'явлено саме до Ленінського районного суду міста Полтава та Апеляційного суду Полтавської області, то висновки суду щодо закриття провадження відповідають вимогам процесуального закону.

За таких обставин підстав для скасування ухвали суду не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381-384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду міста Полтави від 20 липня 2018 року - залишити без зміни.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 05 листопада 2018 року.

Головуючий - А.І. Овсяннікова

Судді: І.П. Коваленко

І.С. Сащенко