АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження №22-ц/796/432/2018 Головуючий у 1 інстанції - Луценко О.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2018року Апеляційний суд м.Києва в складі:

Головуючого судді Андрієнко А.М.

Суддів: Заришняк Г.М.

Мараєвої Н.Є.

При секретарі Дроздової Ж.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 09 квітня 2014 року у справі за позовом Приватного підприємства «Вагова компанія «МІКА» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2013 року позивач ПП «Вагова компанія «МІКА» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3про стягненнязаборгованості. Свої позовні вимоги обґрунтовували тим, що 20.06.2012 року ОСОБА_3 взяв на себе зобов'язання підготувати та провести тендер по закупівлі вагового обладнання., за що отримав кошти у розмірі 1000 доларів США та 1200 грн на витрати за проїзд. Відповідач зобов'язався приймати участь в тендері на поставку вагового приладу для ПАТ « Державна продовольчо - зернова корпорація України», а у разі розірвання цього договору з придбання вагового приладу повернути дані кошти позивачу.

09.07.2012р. ПАТ « Державна продовольчо - зернова корпорація України», відмінила проведення тендеру, у зв'язку з відсутністю подальшої потреби у закупівлі товарів. Відповідач ОСОБА_3 надані йому грошові кошти не повернув. Відповідно до умов розписки від 20.06.2013року ОСОБА_3 зобов'язався повернути позивачу грошову суму у разі розірвання договору на придбання обладнання. Оскільки відповідачем не було виконано зобов'язання, ПП «МІКА» були вимушені звернутись до суду з позовом, в якому просили з урахуванням уточнень позовних вимог, стягнути з ОСОБА_3 на користь позивача 9 992,00грн. заборгованості, 1200,00грн.витрат на поїздку для виконання зобовґязання, 230,00грн. судовогозбіру, 492,00грн. 3% річних,1800,00грн. витрат на правову допомогу.

Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 09 квітня 2014 року позовні вимоги Приватного підприємства «МІКА». задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Приватного підприємства «МІКА» заборгованості в розмірі 9 992 грн. заборгованості за невиконане зобов'язання, 1200 грн. витрат на поїздку для виконання зобов'язання, 230 грн. судового збору, 492 грн. 3% річних, 1800 грн. витрат на провову допомогу.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати заочне рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, мотивуючи тим, що рішення було постановлено з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з'ясуванням обставин справи. Вказує, що судом невірно встановлені фактичні обставини справи, а саме те що, між позивачем та відповідачем був укладений договір про надання послуг, а не договір позики. Зазначає, що зі змісту розписки вбачається, що кошти, отримані ОСОБА_3 є авансом за угодою придбання вагового обладнання у компанії ПП «МІКА».

В суді апеляційної інстанції апелянт та представник апелянта підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Представник позивача просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а заочне рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

У зв'язку із цим справа підлягає розгляду в порядку п.8 розділу Х111 Перехідних положень Цивільно-процесуального кодексу України.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 20.06.2012 року між позивачем та відповідачем був укладений договір , відповідно до якого ним було передано ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 1 000,00 доларів США, що підтверджується відповідною розпискою, за якою відповідач зобов'язався приймати участь в тендері на поставку вагового приладу для ПАТ « Державна продовольчо - зернова корпорація України», а у разі розірвання договору з придбання вагового приладу повернути дані кошти позивачу.

Позивач вказав, що ним були надані відповідачу також грошові кошти на поїздку для виконання зобов'язання в розмірі 1200 грн.

Відповідно до умов розписки від 20.06.2013 року передбачені наступні обов'язки відповідача: - відповідач зобов'язувався повернути позивачу грошову суму у разі розірвання договору на придбання обладнання.

09.07.2012р. ПАТ « Державна продовольчо - зернова корпорація України», яка проводила тендер, відмінила у зв'язку з відсутністю подальшої потреби у закупівлі товарів.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що між позивачем та відповідачем був укладений договір позики, на підтвердження якого позичальником була написана розписка. Та виходячи з ст. 1046 ЦК України, за договором позики, одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовґязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Однак, з таким рішенням суду першої інстанції погодитись не можна, так як суд першої інстанції неповно зясував обставини справи, прийшов до висновку , який не відповідає обставинам справи та невірно застосував норми матеріального права, що є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.

Як вбачається із позовної заяви та пояснень представників обох сторін між позивачем та відповідачем було укладено усний договір про надання послуг підготовки та проведення тендеру на придбання вагового обладнання.

Для виконання зазначеного зобов'язання відповідач ОСОБА_3 отримав від позивача 1000 доларів США, що підтверджується розпискою та визнається самим відповідачем.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідач пояснив, що він виконав своє зобов'язання, підготував пакет документів для пред'явлення в тендерний комітет, однак, тендер не відбувся не з його вини, а його проведення було скасовано організаторами з інших підстав.

Розписка, складена відповідачем, передбачає повернення коштів позивачу лише в одному випадку, а саме у разі розірвання договору з придбання вагового приладу.

Проаналізувавши та оцінивши всі вищевикладені обставини у їх сукупності, колегія суддів прийшла до висновку, що в задоволенні позову повинно бути відмовлено із наступних підстав.

Відповідно до ст.. 607 ЦПК України зобов'язання припиняється неможливістю його виконання у зв'язку із обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає.

Судом встановлено, що тендер не відбувся із обставин, за які відповідач не повинен нести відповідальність. Як пояснив ОСОБА_3 він свої зобов'язання щодо підготовки пакету документів для проведення тендеру та передачі їх в тендерний комітет виконав. Кошти, отримані від позивача, це оплата його роботи.

Та обставина, що тендер не відбувся, не є підставою для повернення коштів, так як він своє зобов'язання виконав і його зобов'язання перед позивачем припинилося.

Колегія суддів вважає, що кошти отримані від позивача в розмірі 1000 доларів США , стягненню з відповідача на користь позивача не підлягають, так як зазначені кошти є оплатою за виконану відповідачем ОСОБА_3 роботу.

Крім того, в самій розписці, яка надана позивачем, вказано, що кошти повинні бути повернуті лише в разі визнання договору купівлі-продажу розірваним, тобто лише в разі неналежного виконання зобов'язання з боку відповідача. Такого розірвання договору не відбулося, а тому в задоволенні позовних вимог повинно бути відмовлено.

Керуючись ст..ст. 367, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Оболонського районного суду м.Києва від 09 квітня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог Приватного підприємства «Вагова компанія «МІКА» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови виготовлено 26.01.2018 року.

Головуючий:

Судді :