25 січня 2018 року м. Словянськ Єд.унік. № 243/9954/17
Провадження № 2/243/310/2018
Словянський міськрайонний суд Донецької області у складі:
Головуючого судді Старовецького В.І.,
за участю секретаря судового засідання Каліух К.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Словянського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Райгородської селищної ради Словянського району про визнання права власності на земельну частку (пай) у звязку із втратою правовстановлюючого документа,-
08 листопада 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Словянського міськрайонного суду Донецької області із позовом до Райгородської селищної ради Словянського району про визнання права власності на земельну частку (пай) у звязку із втратою правовстановлюючого документа, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що розпорядженням Словянської райдержадміністрації від 14 квітня 1999 року № 384 позивачу видано сертифікат на право на земельну частку (пай) розміром 5,00 умовних кадастрових гектара, яка перебувала у колективній власності КСП «Червоний Молочар» Словянського району Донецької області, сертифікат серії ДН № 0229212 та зареєстрований 18 червня 1999 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 131. На підставі вказаного сертифіката ОСОБА_1 повинен був отримати державний акт про право власності на землю, однак цей сертифікат було втрачено та відновити вказаний сертифікат не має можливості, оскільки відділи земельних ресурсів на теперішній час відсутні, які готували для видачі вказані сертифікати, відділ Держгеокадастру, який є його правонаступником позбавлений таких повноважень так само як і райдержадміністрація. Позивач просить суд визнати за ним право власності на земельну частку (пай), площею 5,00 га в умовних кадастрових гектарах із земель колишнього КСП «Червоний Молочар» Словянського району Донецької області в адміністративних межах Райгородської селищної ради Словянського району Донецької області на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ДН № 0229212, частку (пай) за № 131 та виданого на підставі розпорядження Словянської райдержадміністрації від 14 квітня 1999 року за № 284.
Позивач, ОСОБА_1, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, але до судового засідання не зявився, надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити та просив справу розглянути без його участі.
Представник позивача, ОСОБА_2, у судове засідання не зявилась, надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала та просила справу розглянути за її відсутності.
Представник відповідача до судового засідання не з'явився, надав до суду клопотання, в якому позовні вимоги визнав у повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення.
Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши та проаналізувавши в сукупності зібрані та наявні у справі докази та письмові матеріали, надавши їм належну оцінку, суд в межах заявлених позовних вимог встановив наступне.
Розпорядженням Словянської райдержадміністрації від 14 квітня 1999 року № 384 позивачу видано сертифікат на право на земельну частку (пай) розміром 5,00 умовних кадастрових гектара, яка перебувала у колективній власності КСП «Червоний Молочар» Словянського району Донецької області, сертифікат серії ДН № 0229212 та зареєстрований 18 червня 1999 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 131. (а.с.5)
Відповідно до листа Міськрайонного управління у Словянському районі та м. Словянську Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області від 03 жовтня 2017 року № 0-5-0.202-1663/116-17, ОСОБА_1 на підставі розпорядження голови Словянської районної державної адміністрації № 284 від 14 квітня 1999 року був виданий сертифікат на право на земельну ділянку (пай) на території Райгородської селищної ради Словянського району Донецької області, про що в книзі про видачу сертифікатів громадянам № 17 КСП «Червоний Молочар» вчинено запис. (а.с.8-10)
Згідно з приписами ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається в порядку, визначеному законом.
Статтею 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» передбачено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: - рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).
Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Частиною 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно з вимогами ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Відповідно до розяснень, викладених в п. 37 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07 лютого 2014 року, слідує, що з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше.
Отже, передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права, якщо неможливо одержати у
відповідних органах дублікат документу, що засвідчує право власності особи на річ.
Також, у постанові від 23.12.2014 року у справі №3-199гс14 Верховний Суд України зазначив, що за змістом ст. 392 ЦК України, позов про визнання права власності на майно подається власником тоді, коли в інший спосіб виникають сумніви щодо належності йому цього майна, коли позивач не може реалізувати своє право власності через наявність таких сумнівів чи внаслідок втрати правоустановчого документу. При цьому, передумовою для застосування положень ст.392 ЦК Україниє відсутність іншого, крім зазначеного, шляху для відновлення порушеного права.
Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свої власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обовязків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції).
Як вказав Верховний Суд України у своїй постанові від 10.02.2016 року у справі №6-2124цс15, оскільки відповідно до ст. 328 ЦК України набуття права власності це певний юридичний склад, з яким закон повязує виникнення у особи субєктивного права власності на певні обєкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб особа набула право власності на відповідний обєкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному ст. 392 цього Кодексу.
З огляду на наведене, суд прийшов до висновку, що є підстави для задоволення позову та визнання за позивачем право власності на земельну частку (пай), площею 5,00 га в умовних кадастрових гектарах із земель колишнього КСП «Червоний Молочар» Словянського району Донецької області в адміністративних межах Райгородської селищної ради Словянського району Донецької області на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ДН № 0229212, частку (пай) за № 131 та виданого на підставі розпорядження Словянської райдержадміністрації від 14 квітня 1999 року за № 284.
Керуючись Конституцією України, Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», ст. ст. 12, 13, 81, 263-264 ЦПК України, ст. ст. 15, 321, 392 ЦК України, суд,-
Позовну заяву ОСОБА_1 до Райгородської селищної ради Словянського району про визнання права власності на земельну частку (пай) у звязку із втратою правовстановлюючого документа - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, право власності на земельну частку (пай), площею 5,00 га в умовних кадастрових гектарах із земель колишнього КСП «Червоний Молочар» Словянського району Донецької області в адміністративних межах Райгородської селищної ради Словянського району Донецької області на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ДН № 0229212, частку (пай) за № 131 та виданого на підставі розпорядження Словянської райдержадміністрації від 14 квітня 1999 року за № 284.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.
Суддя
Словянського міськрайонного суд ОСОБА_3