Справа № 182/3406/16-ц
Провадження № 2/0182/364/2018
23.01.2018 року Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого суддіРибакової В.В.
при секретаріЗатуливітер Н.В.
за участю позивача - ОСОБА_3, третьої особи, яка заявила самостійні вимоги - ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Нікополі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення суми авансу, моральної шкоди; позовом третьої особи, яка заявила самостійні вимоги - ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення суми авансу, -
В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_3 посилається на наступні обставини.
Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23.11.2016 року залучено до участі у справі третьою особою - ОСОБА_4 (а.с.16).
В обґрунтування своїх вимог третя особа, яка заявила самостійні вимоги ОСОБА_4 посилається на наступні обставини.
15.12.2017 року набув чинності Цивільний процесуальний кодекс України в редакції Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017 року.
Згідно п.9 ч.1 Перехідних положень ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
У судовому засіданні позивач уточнені позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити повністю, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Позивач викладені в позовній заяві обставини підтвердила. Пояснила, що вона з чоловіком шукали будинок для купівлі. За оголошенням в газеті знайшли, що продається будинок АДРЕСА_1 Вказаний будинок їм показувала відповідач, з нею вони домовились про його купівлю за 6000 доларів США. У червні місяці 2013 року в рахунок вартості будинку за розпискою на ім'я її чоловіка ОСОБА_4, так як у неї - ОСОБА_3 не було з собою паспорта, вони передали ОСОБА_5 суму авансу в розмірі 2000 доларів США, які позичили у знайомих. Розписку відповідач писала в присутності ріелтора ОСОБА_6 Після чого відповідач їм повідомила, що про укладення угоди домовилась у нотаріуса ОСОБА_7, що вона сплатила комунальні платежі, але згодом перестала відповідати на їх телефоні дзвінки. Як з'ясувалося згодом, відповідач комунальні платежі не сплатила, з нотаріусом про укладання договору купівлі-продажу не домовлялась. Їх звернення до правоохоронних органів результату не дали. До теперішнього часу відповідач отримані гроші в якості авансу не повернула. Послалась також на те, що їй протиправними діями відповідача спричинені моральні страждання, які виявися у зміні способу життя, вона мала вирішувати ситуацію, що склалася, що викликало хвилювання.
У судовому засіданні третя особа, яка заявила самостійні вимоги - ОСОБА_4 обставини викладені в позові та заявлені ним позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Суду пояснив, що відповідач власноруч у присутності ріелтора ОСОБА_6 написала розписку про отримання суми задатку (авансу) в розмірі 2000 доларів США в рахунок сплати за будинок АДРЕСА_1 вартістю 6000 доларів США. Розписку писала на його ім'я. До теперішнього часу відповідач отримані гроші в якості авансу не повернула.
Відповідач у судове засідання не з'явилась, про день, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином за місцем проживання, який зазначила в своїх запереченнях на первісний позов ОСОБА_3 (а.с.42-43). Після цього про зміну місця проживання, у відповідності до норм ЦПК України, суд не повідомляла. До суду повернувся конверт з судовою повісткою про виклик на 23.01.2018 року о 08.20 год., як не вручений у зв'язку з закінченням терміну зберігання (а.с.74). Судова повістка у відповідності до п.2 ч.7, п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України вважається врученою.
У матеріалах справи наявні письмові заперечення відповідача проти первісного позову ОСОБА_3 (а.с.42-43), в яких відповідач посилається на те, що 10.01.2013 року ОСОБА_8 було видано на її ім'я довіреність, якою він уповноважив її - ОСОБА_5 оформити спадкове майно на його ім'я, яке складається з земельної ділянки та будинку АДРЕСА_1 Вона виставила вказаний будинок на продаж через газету «Сила», намір купити вказаний будинок виявила ОСОБА_3 Було прийняте сумісне рішення про передачу їй, як представнику, авансу в сумі 2000 доларів США. Суму авансу було витрачено на оформлення спадщини ОСОБА_8, на його лікування та харчування. Договір купівлі-продажу вказаного будинку неможливо було укласти у строк вказаній у розписці. Їй зателефонувала ОСОБА_3 та виразила намір відмовитися від купівлі спірного будинку, мотивуючи тим, що вона знайшла будинок вартістю 4000 доларів США та поставила умову зниження ціни спірного будинку до 4000 доларів США. За вказівкою власників будинку вона відмовила ОСОБА_3 у зниженні ціни будинку. ОСОБА_3 дзвонила їй та вимагала повернути кошти авансу, проте кошти вона фактично передала ОСОБА_8, який помер. Вважає, що вона є неналежним відповідачем по справі.
На уточнений позов ОСОБА_3 та позов третьої особи, яка заявила самостійні вимоги ОСОБА_4 заперечень від відповідача до суду не надходило. Враховуючи викладене, справу розглянуто заочно у відповідності до ст.280 ЦПК України.
Вислухавши позивача, третю особу, яка заявила самостійні вимоги, допитавши свідка ОСОБА_6, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.
Відповідно до ст. 570 ЦК України, завдатком є грошова сума, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.
У ч.1 ст. 533 ЦК України закріплено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Частина 2 цієї статті зазначає, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перебувають в зареєстрованому шлюбі з 14.09.1976 року, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с.23).
Як вбачається з оригіналу розписки, пред'явленої суду ОСОБА_3 (а.с.34), 01.06.2013 року ОСОБА_5 було написано розписку про те, що вона-ОСОБА_5, 1978 року народження, проживає по АДРЕСА_2, паспорт НОМЕР_1, виданий Нікопольським МВ УМВС України в Дніпропетровській області 28 грудня 2005 року, отримала від ОСОБА_4 паспорт НОМЕР_2 у якості завдатку 2000 доларів США за об'єкт нерухомості (житловий будинок) в с. Менжинське за адресою: будинку АДРЕСА_1. Згідно цієї розписки загальна сума угоди купівлі-продажу вказаного будинку становить 6000 доларів США. ОСОБА_5 в розписці зазначила, що зобов'язується укласти договір купівлі-продажу будинку - до 01.07.2013 року.
ОСОБА_5 отримала від ОСОБА_4 суму авансу в розмірі 2000 доларів США в рахунок укладення у майбутньому договору купівлі-продажу житлового будинку, але договір купівлі-продажу спірного будинку укладений не був, що підтвердилося в судовому засіданні вказаною розпискою (а.с.34), поясненнями позивача, третьої особи, яка заявила самостійні вимоги та знайшло своє підтвердження у письмових запереченнях відповідача на первісний позов.
Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні 04.10.2017 року суду пояснив, що в 2013 році до нього зверталась відповідач ОСОБА_5, яка діяла за довіреністю, за оцінкою нерухомого майна. На прохання ОСОБА_5 в його офісі остання писала розписку про суму завдатку, якісь кошти їй було передано жінкою ОСОБА_4, яку саме суму було передано йому невідомо. Про що була розписка він не пам'ятає. Проте розписку ОСОБА_5 писала власноруч, а він їй допомагав викласти зміст. Після цього позивач ОСОБА_3 приходила до нього та шукала ОСОБА_5 Він при зустрічі з ОСОБА_5 пропонував їй повернути кошти, на що та відповіла що подружжя ОСОБА_3 самі відмовилися від угоди.
Як вбачається з відповіді № 341 від 04.08.2016 року наданої Приміською сільською радою Нікопольського району Дніпропетровської області (а.с.32), станом на 26.02.2004 року будинок за адресою АДРЕСА_1 рахувався за ОСОБА_10, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1. На час видачі довідки домоволодіння не зареєстроване.
Відповідачем до заперечень на первісний позов було надано ксерокопію довіреності від 10.01.2013 року, зареєстровано в реєстрі за № 24 (а.с.44), згідно якої ОСОБА_8 уповноважив ОСОБА_5 на оформлення своїх спадкових прав на спадкове майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_10, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, з правом подальшого продажу земельної ділянки та будинку АДРЕСА_1 в с. Менжинське Нікопольського району Дніпропетровської області. Відповідачем не було представлено суду доказів щодо оформлення нею спадкових прав ОСОБА_8 на спадкове майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_10, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо житлового будинку АДРЕСА_1 в с. Менжинське Нікопольського району Дніпропетровської області. Не представлено відповідачем доказів відмови подружжя ОСОБА_3 від укладення угоди купівлі-продажу. Тому, посилання відповідача на те, що угода купівлі-продажу житлового будинку не відбулася з причини відмови позивача, суд вважає недоведеними та безпідставними.
Окрім того, оскільки, у відповідності до ст. 570 ЦК України, завдатком забезпечуються основне зобов'язання, яке виникає з договору, а у даному випадку основним зобов'язанням є договір про купівлю-продаж будинку, який згідно ст. 657 ЦК України, підлягає обов'язковому нотаріальному засвідченню, суд приходить до висновку, що у відповідності до ч. 2 ст.570 ЦК України, суму 2000,00 доларів США, яку передав ОСОБА_4 відповідачу ОСОБА_5, необхідно вважати не завдатком, а авансом (а.с.34).
У зазначений у розписці строк до 01.07.2013 року договір купівлі-продажу спірного будинку укладено не було.
Відповідачем не представлено суду доказів того, що нею було передано ОСОБА_8 отриману нею суму авансу в розмірі 2000 доларів США. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що суму авансу повинна повернути саме відповідач. Тому суд вважає безпідставними посилання відповідача на те, що вона є неналежним відповідачем.
Добровільно повернути авансові кошти відповідач не бажає.
У відповідності до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У судовому засіданні позивачем ОСОБА_3 не було доведено належними та допустимими доказами обставин викладених нею в позові в обґрунтування її позовних вимог, щодо того, що нею було передано відповідачу суму авансу в рахунок майбутнього укладення договору купівлі-продажу житлового будинку. Як з'ясувалося в судовому засіданні, розписку відповідач писала ОСОБА_4 та згідно розписки, відповідач отримала суму авансу від ОСОБА_4 Тому, на думку суду, позивач не наділена правом вимоги до відповідача щодо повернення суми авансу за розпискою від 01.06.2013 року. Позовні вимоги ОСОБА_3 щодо стягнення з відповідача на її користь суми авансу є недоведеними та безпідставними, тому у задоволенні цих вимог слід відмовити. Так як в цих вимогах ОСОБА_3 відмовлено, то не підлягають задоволенню вимоги щодо стягнення моральної шкоди, які тісно пов'язані з вимогами в яких відмовлено. У задоволенні позову ОСОБА_3 слід відмовити повністю. Так як позивачу у задоволенні позову відмовлено повністю, то не підлягає стягненню з відповідача на її користь сплачений нею судовий збір, що відповідає положенням ч.1 ст.141 ЦПК України.
У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь третьої особи, яка заявила самостійні вимоги - ОСОБА_4 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 640 грн. 00 коп., сплачений останнім під час звернення до суду з позовом (а.с.65).
Керуючись ст.ст. 12,13,81,89,141,259,263-265,268,280-282, п.п.15.5 п.15 ч.1 Перехідних положень ЦПК України, ст.ст. 533,570,657 ЦК України,-
У задоволенні позову ОСОБА_3 - відмовити.
Позов третьої особи, яка заявила самостійні вимоги - ОСОБА_4 - задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Дніпропетровської області ( м. Кривий Ріг) до або через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя: В. В. Рибакова