Номер провадження: 22-ц/785/2257/18
Номер справи місцевого суду: 522/7233/16-ц
Головуючий у першій інстанції Загороднюк В.І.
Доповідач Комлева О. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.01.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.

суддів Журавльова О.Г., Кравця Ю.І.

при секретарі Ліснік Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсним договору інвестування та додаткової угоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_5, представника ОСОБА_4 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 жовтня 2017 року, ухваленого суддею Загороднюком В.І.

в с т а н о в и л а :

У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, який згодом був уточнений та остаточно поданий до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсним договору інвестування та додаткової угоди, в наслідок їх фіктивності(а.с. 124 - 127).

В обґрунтуванні свого позову, ОСОБА_2, посилається на те, що 20 грудня 2006 року він уклав договір резервування квартири та договір купівлі-продажу цінних паперів в процесі розміщення, а саме: повного пакету іменних цільових облігацій ДП «Дирекція верстатобуд», укладених між ним та ДП «Дирекція верстатобуд», в особі директора Фещенка М.В.

Відповідно до п.п. 2.2. договору купівлі-продажу цінних паперів , позивач, як покупець, набуває права, що випливають з облігацій, з моменту отримання сертифікату цінних паперів.

Згідно з п. 1.3. вказаного договору, облігації за цим договором - це сукупність облігацій, що передається за договором, в якій сумарна площа, зазначена в облігаціях, дорівнює загальній площі Об'єкту, а об'єкт, відповідно до п.п. 1.4. договору, визначається як квартира зарезервована за ним відповідно до договору резервування приміщення.

Вищезазначені договори були укладені позивачем відповідно до ЗУ «Про інвестиційну діяльність» № 1560-ХІІ від 18.09.1991 р., ЗУ «Про цінні папери та фондовий ринок» та ЗУ «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю», які були чинними на час їх укладання.

Добросовісно виконуючи умови договору купівлі-продажу цінних паперів від 20.12.2006 р., він оплатив повну вартість повного пакету іменних цільових облігацій в сумі 470947,40 грн., що відповідає загальній площі зарезервованої ним квартири, а саме: пл. 63,47 кв.м., що підтверджується квитанціями до прибуткового касового ордеру № 789 від 20.12.2006 р., № 97 від 15.02.2007 р., № 267 від 14.05.2007 р. та № 291 від 31.05.2007р., після чого забудовник ДП «Дирекція верстатобуд» передало йому Сертифікат облігацій НОМЕР_1 на 6347 цінних паперів, що відповідає загальній площі квартири - пл. 63,47 кв.м.

02.12.2015 р., позивач, прибувши в черговий раз до своєї квартири, побачив, що в його квартирі невстановлені особи проводять капітальні будівельні роботи, а саме зносять перегородки в квартирі, після чого він отримав інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, з якої йому стало відомо про те, що власником його квартири є відповідач ОСОБА_4

Позивач стверджував, що відповідач ОСОБА_3, діючи без реального настання правових наслідків за договором інвестування № 5/2/73 від 21.10.2013 р., внесла інвестиційні кошти в будівництво житлового будинку АДРЕСА_1, будівництво якого було закінчено ще в 2010 році, а сам договір інвестування № 5/2/73 від 21.10.2013 р. був укладений між ДП «Дирекція верстатобуд» та ОСОБА_3 через три роки після введення будинку до експлуатації, в якому знаходиться його квартира.

Посилаючись на те, що він є першим інвестором в будівництво з 2006 року, згідно з договорами від 20.12.2006 р., а спірні договори є фіктивними, оскільки не створюють правові наслідки для його сторін та порушують його права як першого інвестора, просив задовольнити позов.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 позов не визнав.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_4 позов не визнав.

Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 23 жовтня 2017 року позов задоволено. Визнано недійсним договір інвестування № 5/2/73 від 21.10.2013 року між Дочірнім підприємством «Дирекція верстатобуд» та ОСОБА_3 та додаткову угоду до цього договору від 28.10.2013 р. між ОСОБА_3, Дочірнім підприємством «Дирекція верстатобуд» та ОСОБА_4

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_5, представник ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що судом порушені норми матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Пунктом 9 перехідних положень ЦПК України визначено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам, оскільки не ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

У відповідності до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи позов ОСОБА_2, та визнаючи договір інвестування та додаткової угоди до нього, суд першої інстанції виходив з того, щоукладення спірних договорів не потягло за собою реального настання правових наслідків для сторін, оскільки будівництво будинку АДРЕСА_1 закінчилося в 2010 р., а отже предмет інвестування за спірними договорами відсутній, а також матеріалами справи підтверджено відсутність практичних дій сторін за спірними договорами в розумінні зазначеної норми закону.

Проте, з таким висновком суду погодитися не можна з наступних підстав.

Згідно ст. 202 ЦК України, правочин - це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

Частинами 3, 5 статті 203 ЦК України встановлено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Судом встановлено, та матеріалами справи підтверджується, що 20 грудня 2006 року між ОСОБА_2 (замовник) та Дочірнім підприємством «Дирекція верстатобуд» (виконавець) був укладений договір резервування.

Відповідно до умов цього договору виконавець зобов'язується здійснити резервування за замовником квартири за адресою АДРЕСА_1, загальна площа 63,47 кв.м., запланована дата введення в експлуатацію 2 квартал 2007 року (а.с. 12-13).

Відповідно до п. 2.3. договору, резервування зазначеної квартири здійснюється з метою придбання її замовником у майбутньому у власність у процесі погашення цільових облігацій, емітованих виконавцем.

На виконання умов п. 2.2. договору про резервування, ОСОБА_2 20 грудня 2006 року уклав з Дочірнім підприємством «Дирекція верстатобуд» договір купівлі-продажу цінних паперів в процесі розміщення (а.с. 14-16).

Відповідно до договору купівлі-продажу цінних паперів, ОСОБА_2 придбав 6347 штук іменних цільових облігацій під житло (серії А).

Згідно з п. 3.2.2. даного договору, після сплати вартості пакету облігацій, видається сертифікат, який є підтвердженням права власності на облігації.

Відповідно до п. 3.2.3., покупець зобов'язується закріпити за покупцем об'єкт у порядку, визначеному договором резервування приміщення.

Пунктом 7.4. передбачено, що з усіх питань, які не передбачені цим Договором, сторони керуються чинним законодавством України (а.с. 14-16).

В день підписання договорів про резервування та купівлі-продажу цінних паперів, 20 грудня 2006 року, між ОСОБА_2, з одного боку та з Дочірнім підприємством «Дирекція верстатобуд», з іншого бокуу, був укладений акт виконаних послуг, відповідно до якого, Дочірнім підприємством «Дирекція верстатобуд» передано, а ОСОБА_2 прийнято послуги по резервуванню квартири № 73 (а.с. 17).

Відповідно до сертифікату іменних облігацій ОСОБА_2 набув право власності безпроцентних цільових паперів у кількості 6347 штук (а.с. 18).

На підставі заяви директора ДП «Дирекція верстатобуд» Фещенко М.В. від 06 жовтня 2010 (вих. № 281) розпорядженням Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 06.11.2010 № 1256 - житловому комплексу по АДРЕСА_1, присвоєно нову адресу: АДРЕСА_1.

15жовтня 2010 р. будинок по АДРЕСА_1 був введений до експлуатації, що підтверджується Актом готовності об'єкту до експлуатації № 1187 від 15.10.2010 року та Сертифікатом відповідності від 15.10.2010 року за № 15001187 виданих Інспекцією ДАБК в Одеській області.

21 жовтня 2013 року між Дочірнім підприємством «Дирекція верстатобуд» та ОСОБА_3, був укладений договір за № 5/2/73 інвестування квартири, загальною площею 65,5 кв.м. за АДРЕСА_1 (а.с. 39-40).

Відповідно до п. 4.1 цього договору розмір інвестиції інвестора складає 345106, 60 гривен.

28 жовтня 2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 була укладена додаткова угода до договору інвестування № 5/2/73 від 21 жовтня 2013 року (а.с. 41).

Відповідно до умов цього договору ОСОБА_3 передала ОСОБА_4, який в свою чергу прийняв всі права та обов'язки переданий стороною (ОСОБА_3) за договором інвестування (а.с. 41).

Відповідно до акту прийома-передачі квартири № 73 від 28 жовтня 2013 року, Дочірнє підприємство «Дирекція верстатобуд», на виконання договору інвестування за № 5/2/73 від 21 жовтня 2013 року передало, а ОСОБА_4, в свою чергу, прийняв у власність квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 42).

На замовлення ОСОБА_4, 03 червня 2015 року було виготовлено технічний паспорт на квартиру № 73 (а.с. 43-45).

Відповідно до довідки, виданої Дочірнім підприємством «Дирекція верстатобуд», ОСОБА_4, є інвестором, який брав участь у фінансуванні об'єкта будівництва (а.с. 47).

Приморською районною адміністрацією від 08 липня 2015 року, було видане розпорядження за № 276 на звернення ОСОБА_4, щодо присвоєння АДРЕСА_1, загальною площею 68,0 (а.с. 46).

11 липня 2015 року право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано на праві приватної власності за ОСОБА_4, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень (а.с. 58-61).

Згідно зі статтею 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» передбачено, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

В силу ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків.

Ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним.

Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки.

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 21 січня 2015 року у справі № 6-197цс14.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3, уклавши договір інвестування з Дочірнім підприємство «Дирекція верстатобуд», реалізовала своє право шляхом укладання додаткової угоди з ОСОБА_4, який в свою чергу замість ОСОБА_3, отримав у власність квартиру № 73.

Також з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4, отримавши документи, які підтверджують право власності на спірну квартиру, почав робити там ремонт.

При таких обставинах у суду першої інстанції не було підстав вважати, що договір інвестування є фіктивним.

Суд першої інстанції на наведене уваги не звернув та ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

З урахуванням встановленого апеляційним судом, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, представника ОСОБА_4 - задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 жовтня 2017 року - скасувати, ухваливши нове.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсним договору інвестування та додаткової угоди - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути протягом тридцяти днів з дня її проголошення оскаржена до Верховного Суду.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ О.Г. Журавльов

______________________________________ Ю.І. Кравець

Повний текст постанови складено 01 лютого 2018 року.