Справа № 460/1973/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Гоцко В.І.
Провадження № 22-ц/783/6993/17 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:
головуючого-судді: Левика Я.А.,
суддів: Струс Л.Б., Шандри М.М.,
секретар: Бадівська О.О.,
за участі в судовому засіданні представника боржника ОСОБА_1 ОСОБА_2 , представника стягувача ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргоюОСОБА_1 на ухвалу Яворівського районного суду Львівської області від 13 червня 2017 року у справі за поданням державного виконавця Яворівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон боржника ОСОБА_1 , -
в с т а н о в и л а :

ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 13 червня 2017 року подання державного виконавця Яворівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, задоволено. Тимчасово обмежено у праві виїзду за кордон боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , громадянина України, жителя АДРЕСА_1 , до повного погашення ним заборгованості.

Вказану ухвалу оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі просить ухвалу скасувати. Вважає, що при винесенні ухвали, судом не дотримано норм процесуального та матеріального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази, які можна було б визнати належними і допустимими, про те, що ОСОБА_1 умисно ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, а також обов`язків, які визначені для боржника ч.6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження». Вказує на те, що не належне виконання своїх зобов`язань за рішенням містить під собою об`єктивні підстави, а саме його Батько ОСОБА_5 являється інвалідом третьої групи і отримує пенсію по інвалідності в мінімальних розмірах, якої не вистачає на його лікування. Мати ОСОБА_6 не працює і відповідно не має фінансових можливостей для забезпечення відповідного лікування свого чоловіка. Крім цього, зазначає, що у нього появилася нова сім`я і ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася донька ОСОБА_7 , що потребує додаткових фінансових витрат. Зазначає, що постійної роботи у нього немає, відповідні заробітки, достатні для повного виконання зобов`язань за судовим рішенням, у нього відсутні, а тих які з`являлися недостатньо не лише для виконання судового рішення, а й для забезпечення своєї сім`ї та надання допомоги у лікуванні батьку. Вказує на те, що обмеження у праві виїзду за межі України лише позбавить його можливості поїхати в іншу країну отримати певні грошові кошти за ту чи іншу роботу та таким чином виконувати вчасно свої зобов`язання щодо сплати аліментів.

В судове засідання окрім представників боржника та стягувача, решта учасників справи не з`явилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи за їх відсутності, зважаючи на те, що такі повідомлялись про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки суду представлено не було, зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України, а також те, що від державного виконавця Яворівського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області до суду надійшли письмові заперечення на апеляційну скаргу, а інтереси боржника та стягувача в судовому засіданні захищали представники.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника боржника на підтримання апеляційної скарги, що аналогічні доводам апеляційної скарги, пояснення представника стягувача в заперечення скарги, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Так, як вбачається із змісту оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції задовольняючи подання державного виконавця, виходив з того, що державний виконавець Яворівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області звернулася до Яворівського районного суду Львівської області з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає в селі Поруденко Яворівського району Львівської області і має заборгованість перед ОСОБА_3 по стягненні аліментів. З матеріалів подання вбачається, що на виконанні у Яворівському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області знаходиться виконавчий лист від 14 вересня 2015 року про стягнення з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини: дочки - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в твердій грошовій сумі в розмірі 700 гривень, щомісячно, починаючи з 15 червня 2015 року і до повноліття. Також, в судовому засіданні встановлено та підтверджено документально, що станом на 04 травня 2017 року заборгованість ОСОБА_1 перед ОСОБА_3 не погашена. Перевіривши матеріали подання, суд прийшов до висновку, що подання державного виконавця Яворівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон боржника ОСОБА_1 слід задовольнити, до повного погашення ним заборгованості.
Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції зроблені без повного та всебічного з`ясування всіх обставин, що мають значення, натомість обставинам, що мають значення та вимогам закону не відповідають.

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України (в редакції чинній на момент постановлення оскаржуваної ухвали), питання про тимчасове обмеження боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби. Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Громадянин України не може бути позбавленим права в будь-який час повернутись в Україну.

Так, згідно ст. 2 протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб. Права, викладені в пункті 1, також можуть у певних місцевостях підлягати обмеженням, що встановлені згідно із законом і виправдані суспільними інтересами в демократичному суспільстві.
Згідно ст. 313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, має право на вільне самостійне пересування по території України і на вибір місця перебування. Фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Фізична особа, яка є громадянином України, має право на безперешкодне повернення в Україну. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом. Фізична особа не може бути видворена з обраного нею місця перебування, доступ до якого не заборонений законом. Законом можуть бути встановлені особливі правила доступу на окремі території, якщо цього потребують інтереси державної безпеки, охорони громадського порядку, життя та здоров`я людей.

Згідно ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзд в Україну громадян України» громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта у випадках, якщо: 1) він обізнаний з відомостями, які становлять державну таємницю, - до закінчення терміну, встановленого статтею 12 цього Закону; 2) діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов`язання - до виконання зобов`язань, або розв`язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов`язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України; 3) стосовно нього у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, застосовано запобіжний захід, за умовами якого йому заборонено виїжджати за кордон, - до закінчення кримінального провадження або скасування відповідних обмежень; 4) він засуджений за вчинення кримінального правопорушення - до відбуття покарання або звільнення від покарання; 5) він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов`язань; 6) він свідомо сповістив про себе неправдиві відомості - до з`ясування причин і наслідків подання неправдивих відомостей; 8) щодо нього подано цивільний позов до суду - до закінчення провадження у справі; 9) він перебуває під адміністративним наглядом міліції - до припинення нагляду. Громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, передбачених пунктами 1-9 частини першої цієї статті. Громадянин України, який має паспорт, у разі, коли існують обставини, що обмежують відповідно до пункту 1 частини першої цієї статті право його виїзду за кордон, зобов`язаний здати свій паспорт на зберігання до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, за місцем проживання у місячний термін після виникнення таких обставин. За наявності достатніх підстав паспорт, що зберігається в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, повертається у 10-денний термін з моменту звернення громадянина або його законного представника. Паспорт може бути тимчасово затримано чи вилучено у випадках, передбачених пунктами 1-9 частини першої цієї статті, або в разі використання паспорта для вчинення злочину, або виявлення у ньому підробки, а також у випадках припинення громадянства України. Тимчасове затримання або вилучення паспорта у таких випадках здійснюється судом, органами прокуратури, внутрішніх справ, служби безпеки, Державної прикордонної служби України, військовими комісаріатами, уповноваженими на те посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, та консульською службою України. У разі повернення громадянину України тимчасово затриманого (вилученого) паспорта у межах терміну його дії державне мито не справляється.

Враховуючи вказані вимоги закону для задоволення подання державного виконавця про здійснення згаданого тимчасового обмеження конституційних прав громадянина України, які також гарантовані Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод повинні бути достатньо вагомі підстави, які свідчили б про необхідність застосування такого заходу, насамперед в інтересах забезпечення виконання судового рішення. Такими, зокрема, можна вважати встановлення факту свідомого ухилення боржника фізичної особи чи керівника боржника юридичної особи від виконання судового рішення, вчинення дій, що свідчили б про намагання шляхом виїзду за межі України ухилитись від виконання рішення суду, тощо.

Крім цього, згідно ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на час звернення із поданням) боржник зобов`язаний: 1) утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; 2) допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій; 3) за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; 4) повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини; 5) своєчасно з`являтися на вимогу виконавця; 6) надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

У зв`язку із цим про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може, зокрема, свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 19 згаданого Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження, тощо.

Як вбачається із змісту подання та оскаржуваної ухвали, державним виконавцем не наведено жодних обґрунтованих доводів, що вказували б на ті неправомірні дії чи бездіяльність боржника, які могли б свідчити про його ухилення від виконання рішення суду, таких обставин відповідно не встановлено і судом.

Сам факт відкриття виконавчого провадження, вчинення дій по його виконанню державним виконавцем та його неналежне виконання боржником, при відсутності належних допустимих, достовірних та достатніх доказів про ухилення боржника від виконання рішення суду, не свідчать про необхідність тимчасового обмеження конституційних прав боржника, з поданням про що звернувся державний виконавець.

Оскаржувана ж ухвала слід вважати постановлена передчасно, без повного та всебічного з`ясування всіх обставин, що мають значення у справі такої категорії, встановлення яких є необхідністю при вирішенні питання про вжиття заходу обмеження прав особи, про який йдеться у поданні.

Так, як вбачається із матеріалів справи, дійсно 16.10.2015 року було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа, виданого Яворівським районним судом Львівської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання доньки ОСОБА_8 щомісячно з 15.05.2015 року і до її повноліття у розмірі 700 грн. щомісячно (Постанова про відкриття виконавчого провадження а.с. 15, виконавчий лист а.с. 16).

Також, як вбачається із розрахунків заборгованості за аліментами, що надані державним виконавцем, квитанцій про сплату аліментів (а.с. 3, 4, 54, 55, 58, 69, 70) боржником ОСОБА_1 з часу відкриття виконавчого провадження зобов`язання зі сплати аліментів виконуються неналежним чином. А саме із необхідних до сплати станом на січень 2018 року 22050 грн. ним сплачено 6600 грн., тобто заборгованість складає 15450 грн.

Однак, як, також, вбачається із матеріалів справи боржник за викликами державного виконавця з`являвся (виклики, заяви-пояснення а.с. 8, 9 13-14, 17, 59, 60), від сплати аліментів не відмовлявся та надавав пояснення про зобов`язання сплати аліментів та погашення боргу в подальшому. Із матеріалів справи, пояснень представників боржника та стягувача, доводів апеляційної скарги, також, вбачається, що офіційного місця праці, доходів або майна, на яке можна було б звернути стягнення у боржника немає, крім цього державним виконавцем накладено арешт на майно належне боржнику (запити державного виконавця та відповіді на такі, витяги із державних реєстрів а.с. 6-7, 10-11, 12). Тобто жодних даних про те, що у боржника наявне майно чи доходи, які б вказували на його можливість виконувати судове рішення, а боржник відповідно такого належним чином не виконує та відповідно, що свідчить про ухилення від виконання рішення у матеріалах справи немає на такі не вказали ні державний виконавець, ані стягувач.

Крім цього, як вбачається із матеріалів справи боржник 30.11.2014 року одружений вдруге та у нього на утриманні перебуває малолітня дитина ІНФОРМАЦІЯ_4 (свідоцтво про шлюб, свідоцтво про народження дитини, довідка про склад сім`ї боржника а.с. 27, 29, 30), що свідчить про необхідність понесення додаткових, окрім на своє утримання, витрат боржником та відсутність постійних, достатніх доходів для цього.

Крім цього, колегія суддів враховує і доводи боржника про те, що у нього з`явилось джерело доходу у квітні 2017 року (можливо за кордоном, про що вказує боржник), оскільки вказане об`єктивно підтверджується періодичною сплатою ним з квітня 2017 року аліментів із частковим погашенням заборгованості за попередній період, що не слід вважати має місце у зв`язку із зверненням державного виконавця із даним поданням, оскільки сплата таких розпочато до звернення державного виконавця до суду.

Окрім цього, на підтвердження доводів боржника про необхідність для нього виїзду за кордон на роботу та, що вказане не матиме своїм наслідком ухилення від сплати аліментів, свідчить окрім періодичних по даний час платежів за виконавчим листом і необхідність утримання дружини та малолітньої дитини, з якими він проживає.

Враховуючи вказане оскаржувана ухвала суду залишатись в силі не може та підлягає скасуванню, з постановленням нової ухвали, якою у задоволенні подання державного виконавця Яворівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 слід відмовити.

Вказаним слід визнати апеляційну скаргу обґрунтованою та задовольнити.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Яворівського районного суду м. Львова від 13 червня 2017 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні подання державного виконавця Яворівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 31 січня 2018 року.
Головуючий : Я.А. Левик
Судді: Л.Б. Струс
М.М. Шандра