Справа № 279/3378/17
Номер рядка звіту 32
номер провадження 2/279/1756/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" січня 2018 р.

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області в складі: головуючого судді Невмержицької О.А., з секретарем Хомутовською М.А., за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача - прокурора Ігнатенко А.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Коростень цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Волинській області, прокуратури Волинської області, Державної казначейської служби України про стягнення шкоди, завданої незаконними рішеннями та діями органу досудового розслідування та прокуратури,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути з Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку державної казначейської служби України спеціально визначеного для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними рішеннями та діями органу досудового розслідування та прокуратури на його користь шкоду в розмірі 51100,40 гривень та витрати на правову допомогу.

В обґрунтування позовних вимог, зазначив, що Маневицьким ВП ГУНП в Волинській області здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000458 від 16.11.2015 року. Так, 16.11.2015 року йому було вручено підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.263 КК України. Вироком Маневицького районного суду Волинської області від 04.05.2016 року його було визнано невинуватим, а кримінальне провадження закрито на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України у зв'язку із не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості. Ухвалою апеляційного суду Волинської області від 20.07.2016 року даний вирок залишено без змін.

Відповідно до вимог ст.ст.1,2,3 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, виїмки, незаконного накладення арешту на майно. Право на відшкодування шкоди виникає в тому числі і у випадку постановлення виправдувального вироку суду. Відшкодуванню підлягає й моральна шкода. Відшкодовується державою в особі фінансового органу за рахунок коштів державного бюджету (заробіток та інші грошові доходи, які особа втратила внаслідок незаконних дій; судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; суми, сплачені у зв'язку з поданням йому юридичної допомоги; моральна шкода). Питання про відшкодування моральної шкоди за заявою особи вирішується судом відповідно до чинного законодавства. При визначенні розміру на відшкодування моральної шкоди, межі якого визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, необхідно виходити із розміру мінімальної заробітної плати, що установлений на час розгляду справи (3200,00 гривень).

Вказав, що загалом під слідством і судом він перебував 8 місяців і 4 дні, що в перерахунку на мінімальну заробітну плату за вказаний період становить 26026,67 гривень моральної шкоди.

При цьому, для прибуття до органу досудового розслідування, прокурора та суду він витратив 940,40 гривень, та на юридичну допомогу адвоката 4400,00 гривень.

Крім того, зазначив, що 24.09.2015 року слідчим СВ Маневицького РВ УМВС України в Волинській області протоколом огляду місця події було вилучено його автомобіль НОМЕР_1, який в подальшому, постановою від 25.09.2015 року було визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000386 від 25.09.2015 року за ч.2 ст.240 КК України. Ухвалою слідчого судді Маневицького районного суду Волинської області від 29.03.2016 року у справі №164/802/16-к зобов'язано начальника Маневицького ВП ГУНП у Волинській області повернути йому вказаний автомобіль. Вказаним рішенням було підтверджено незаконність виїмки автомобіля та його утримання. Загалом, автомобіль незаконно утримувався 6 місяців і 5 днів, що в перерахунку на мінімальну заробітну плату становить 19733,33 гривень.

Враховуючи фактичні обставин справи, тривалість перебування під слідством і судом, глибину переживань у зв'язку з врученням підозри у вчиненні злочину, вимушені зміни у житті у зв'язку з цим, незаконною виїмкою автомобіля, із урахуванням вимог розумності і справедливості, позивач вважає, що підлягає стягненню на його користь в відшкодування заподіяної шкоди 51100,40 гривень.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали з підстав викладених в позові та просили їх задовольнити в повному обсязі, як обґрунтовані та підтверджені належними письмовими доказами. Крім того, уточнили суму витрат на правничу допомогу, що підлягає стягненню на користь позивача та вказали її розмір в сумі 8960 гривень.

Представник відповідача за дорученням: прокуратури Волинської області - прокурор Ігнатенко А.П. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, з підстав викладених в письмовому заперечені на позовну заяву, що було подано прокурором Волинської області, просила відмовити в їх задоволенні за необґрунтованістю.

Представник відповідача: Головного управління Національної поліції в Волинській області Забожчук О.В. позовні вимоги не визнала, надала письмові заперечення проти позову, просила в задоволенні позовних вимог відмовити за їх необґрунтованістю та розгляд справи проводити за її відсутності.

Представник відповідача: Державної казначейської служби України до суду не з'явився, повідомлявся про час та місце розгляду справи належним чином, однак причин неявки не повідомив, заперечень проти позову не подав та не скористався своїм правом на участь в розгляді справи.

Вислухавши пояснення сторін, вивчивши письмові матеріали справи у їх сукупності і давши їм оцінку, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення даного позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що Маневицьким ВП ГУНП у Волинській області здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000458 від 16.11.2015 року за ознаками ч.2 ст.263 КК України.

16.11.2015 року ОСОБА_1 було вручено підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.263 КК України. Згідно обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування - заходи забезпечення кримінального провадження не обирались, речові докази - ніж, передано на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Маневицького ВП ГУНП у Волинській області (а.с.9-11).

Вироком Маневицького районного суду Волинської області від 04.05.2016 року у справі №164/247/16-к ОСОБА_1 визнано невинуватим у пред'явленому обвинуваченні, передбаченому ч.2 ст.263 КК України та виправдано. Кримінальне провадження на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України щодо ОСОБА_1 закрито у зв'язку із не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості. Згідно вироку: речовий доказ - ніж знищити (а.с.12-14).

Ухвалою апеляційного суду Волинської області від 20.07.2016 року вирок Маневицького районного суду Волинської області від 04.05.2016 року щодо ОСОБА_1 залишено без змін (а.с.15-16).

На час розгляду справи данне судове рішення є чинним.

Відповідно до ст.1 Закону України „Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури суду", підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає в тому числі і у випадку постановлення виправдувального вироку суду (п.1 ч.1 ст.2 Закону). Згідно зі ст.3 Закону, у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв'язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода.

Згідно із ч.ч.5,6 ст.4 Закону відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами поміркованості, розумності, справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Відповідно до ч.3 ст.13 Закону, відшкодування шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.9 постанови від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

У відповідності зі змістом ст.ст.23,1167,1176 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичних та душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї.

Оскільки кримінальне провадження відносно ОСОБА_1 закрито у зв'язку із не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості та виправдано, усі дії органів досудового розслідування, прокуратури і суду, починаючи з часу оголошення йому підозри (16.11.2015 року) та закінчуючи ухваленням рішення апеляційним судом (20.07.2016 року), є - незаконними.

Суд дійшов висновку, що права позивача були порушені, оскільки він переніс страждання, заподіяні внаслідок фізичного та психічного впливу, що призвело до погіршення і позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, його нормальних життєвих зв'язків, погіршення відносин із оточуючими людьми, необхідності витрачання зусиль на доведення своєї невинуватості та інших негативних наслідків морального характеру.

Таким чином, визначена позивачем моральна шкода, яка обрахована в розмірі одного розміру мінімальної заробітної плати (3200 гривень) за час перебування під слідством та судом підлягає задоволенню так, як обрахована у розмірі та у спосіб визначений законом. Сума завданої моральної шкоди за 8 місяців 4 дні становить: 26026 гривень 67 копійок.

Згідно ст.4 ч.1 ЗУ "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" таке відшкодування провадиться за рахунок коштів державного бюджету України, в особі державної казначейської служби.

За таких обставин, ОСОБА_1, відповідно до положень Конституції України та чинного законодавства України, має безперечне право на відшкодування державою вище вказаної шкоди.

Необґрунтованою є вимога позивача про стягнення витрат із прибуттям до органу досудового розслідування, прокурора та суду в розмірі 940,40 гривень, оскільки відповідно до вимог ст.121 КПК України витрати, пов'язані із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження, це витрати обвинуваченого, підозрюваного, до якого не застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, його захисника, представника потерпілого, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту, найманням житла, виплатою добових (у разі переїзду до іншого населеного пункту), а також втрачений заробіток чи втрати у зв'язку із відривом від звичайних занять. Витрати, пов'язані із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження, підозрюваного, обвинуваченого, він несе самостійно. Витрати, пов'язані із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження захисника, несе підозрюваний, обвинувачений.

Отже, суд вважає, що відсутні підстави для відшкодування позивачу вказаних витрат, при цьому, долучені до позовної заяви копії фіскальних чеків від 19.07.2016 року та 20.07.2016 року, свідчать лише про оплату за пальне, здійснених в різних обласних пунктах, що не є місцем проживання чи місцем здійснення досудового розслідування, прокурора та суду та не підтверджують, що саме позивач поніс данні витрати.

Разом з тим, свою вимогу про стягнення витрат за незаконну виїмку автомобіля та його утримання в розмірі 19733,33 гривень позивач не обґрунтував та не довів належними доказами, які б могли свідчити про заподіяння йому вказаних витрат в даному кримінальному провадженні.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, зі змісту постанови від 25.09.2015 року про визнання предметів речовими доказами слідує, що автомобіль НОМЕР_1, що належить ОСОБА_1, було визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000386 від 25.09.2015 року за ч.2 ст.240 КК України - за фактом незаконного видобутку бурштину. Ухвалою слідчого судді Маневицького районного суду Волинської області від 29.03.2016 року у справі №164/802/16-к зобов'язано начальника Маневицького ВП ГУНП у Волинській області повернути ОСОБА_1 вказаний автомобіль, який був вилучений 24.09.2015 року (а.с.17-20). У вказаному кримінальному провадженні підозра позивачу не оголошувалась, виправдувальний вирок відносно ОСОБА_1 судом не постановлявся.

Крім того, з листа Маневицького відділу поліції ГУ НП у Волинській області від 29.12.2017 року за №7484/62/01-2017 слідує, що слідчими Маневицького ВП стосовно ОСОБА_1 було розпочато два кримінальних провадження - за ч.2 ст.240 КК України (кримінальне провадження №0000386 від 25.09.2015 року) та за ч.2 ст.263 КК України (кримінальне провадження №0000458 від 16.11.2015 року).

Отже, вказане свідчить про те, що відсутні підстави для відшкодування позивачу витрат, пов'язаних внаслідок незаконного утримання його автомобіля, оскільки позов ним подано по справі №164/247/16-к, де досудове розслідування здійснювалося у кримінальному провадженні № 0000458 від 16.11.2015 року, за ознаками ч.2 ст.263 КК України - незаконне носіння холодної зброї без передбаченого законом дозволу.

Статтею 137 ЦПК України передбачено відшкодування витрат на професійну правничу допомогу адвоката. Розмір понесених позивачем даних витрат становить 4560,00 гривень, що підтверджено договором про надання правової допомоги, квитанціями про сплату адвокату вказаної суми (а.с.8,22-24,60), тому саме в цьому розмірі суд стягує данні витрати.

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.55,56 Конституції України, ст.ст.4,12,81,137,141,259,263-265,268 ЦПК України, ст.ст.23,1167,1176 ЦК України, Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», суд

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 в сумі 26026 гривень 67 копійок в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду та 4560 гривень 00 копійок судових витрат.

В решті вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до апеляційного суду Житомирської області шляхом подачі протягом тридцяти днів апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня його вручення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони та участники:

Позивач: ОСОБА_1, місце проживання: 11501, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_2, паспорт серії ВМ 313668, виданий 07.03.1997 року;

Представник позивача: ОСОБА_2, свідоцтво про право зайняття адвокатською діяльністю № 587 від 14.07.2011 року;

Відповідач: Головне управління Національної поліції у Волинській області, місце знаходження: 43025, м.Луцьк, вул.Винниченка 11, Волинська область, код 40108604.

Відповідач: Прокуратура Волинської області, місце знаходження: 43000, м.Луцьк, вул.Винниченка 15, Волинська область, код 02909915.

Представник відповідача: Ігнатенко Аліна Петрівна, довіреність від 19.09.2017 року № 05-2984 вих.17.

Відповідач: Державна казначейська служба України, місце знаходження: 01601, м.Київ, вул.Бастіонна 6.

Суддя : Невмержицька О.А.