РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №:755/15124/18

Провадження №: 2/755/6061/18

м. Київ

"06" листопада 2018 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

судді Шевченко В.М.,

секретар судового засідання Сіренко Д.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань № 3 Дніпровського районного суду м. Києва у порядку спрощеного позовного провадження

цивільну справу № 755/15124/18

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2,

третя особа - ОСОБА_3,

про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

третя особа - ОСОБА_3,

УСТАНОВИВ:

позивач ОСОБА_1, звертаючись з позовом до суду, просить стягнути із відповідача на її користь аліменти на утримання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка продовжує навчання у Національному педагогічному університеті ім. М.П. Драгоманова, в розмірі 2 000,00 грн щомісяця, починаючи з дня подання позову, до закінчення навчання чи до досягнення ОСОБА_3 двадцятитрьохрічного віку, залежно від того, яка з цих обставин настане першою. Також просить стягнути із відповідача на її користь додаткові витрати на оплату навчання дитини у розмірі 36 000,00 грн.

11.10.2018 ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва прийнято до розгляду та відкрито провадження у цій справі, постановлено про розгляд справи у порядку загального позовного провадження та встановлено сторонам строк на реалізацію процесуального права подачі заяв по суті позовних вимог /а.с. 20-21/.

Відповідач ОСОБА_2 02.11.2018 подав відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти позову в повному обсязі /а.с. 28-35/.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 ознайомилася з відзивом, вказала, що додатковий час на подання заперечення не потрібен та вважала за можливе провести судовий розгляд справи. Позивачка наполягала на задоволенні позовних вимог за підстав, викладених в позові, додаткових доказів суду не надала, звертала увагу суду на те, що відповідач ОСОБА_2 має боргові зобов'язанні по сплаті аліментів та взагалі проявляє повну байдужість як до матеріального забезпечення, так і до долі дитини в цілому.

Відповідач ОСОБА_2 пояснив, що він перебуває на обліку у лікаря психіатра, в силу фізичних та психічних особливостей не має змоги працювати, утримується виключно за рахунок батьків, неофіційних заробітків та взагалі роботи не має, надавши на підтвердження відсутності місця роботи свою трудову книжку, будь-яке нерухоме майно в нього відсутнє, просив відмовити в позові в повному обсязі.

Третя особа ОСОБА_3 пояснила, що вона навчається на оплатній основі, це спричиняє додаткові матеріальні витрати для сім'ї, а тому просила задовольнити позов.

Суд на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин цієї справи прийшов таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За правилами ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства.

Судом встановлено, що батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, є ОСОБА_2 та ОСОБА_5 /а.с. 9/.

27.01.2017 ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, змінила прізвище на «ОСОБА_4», що підтверджується свідоцтвом про зміну імені, виданим Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві серія НОМЕР_4 /а.с. 10/.

20.12.2006 розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серія НОМЕР_5, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Жашківського районного управління юстиції у Черкаській області /а.с. 8/.

Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 02.02.2003 стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ? частини у усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 26.03.2003 і до її повноліття.

ОСОБА_3 є повнолітньою та продовжує навчатись у Національному педагогічному університеті ім. М.П. Драгоманова на денній формі навчання, вартість першого року навчання складає 18 000,00 грн, що підтверджується договором № ФКППДЛ 25/18 від 31.08.2018 /а.с.11/.

За даними Витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_3 проживає за адресою: АДРЕСА_1, тобто разом із позивачем /а.с. 17/.

За даними довідки Згурівської центральної лікарні № 1064 від 31.10.2018 ОСОБА_2 перебуває на обліку у лікаря психіатра Згурівської ЦРЛ з 2011 року /а.с.31/.

ОСОБА_2 станом на 31.10.2018 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2, у власності земельних ділянок та нерухомого майна не має /а.с. 32/.

За даними трудової книжки ОСОБА_2 на даний час не працевлаштований, виплату допомоги по безробіттю припинено з 16.04.2018 /а.с. 33-35/.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.

Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами першою - третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька видів виконання цього обов'язку, зокрема утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров'я, навчальному або іншому закладі, у разі якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови якщо батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198).

Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв'язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо.

Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Разом з тим, статтею 199 СК України передбачений обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов'язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов'язань, обов'язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв'язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України (додаткові витрати на дитину) не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу (утримання дитини, яка продовжує навчання).

Саме такі висновки щодо застосування статті 185 СК України висловлені в постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року № 6-1296цс15.

За відсутності доказів суд відхиляє доводи позивача про те, що відповідач є працездатним та може сплачувати аліменти на утримання повнолітньої дочки в період навчання, відповідні твердження сторони ґрунтуються виключно на її припущеннях щодо цього.

Також позивач просить стягнути з ОСОБА_2 додаткові витрати на утримання дитини на підставі статті 185 СК України, оскільки батько дитини зобов'язаний брати участь у додаткових витратах на її утримання, а тому з відповідача підлягає стягненню половина вартості витрат на навчання на виконання укладеного між позивачем та навчальним закладом договору про надання освітніх послуг. Однак, додаткові витрати викликані у позивача не особливими обставинами у вигляді розвитку здібностей дитини в розумінні статті 185 СК України, а у зв'язку з бажанням ОСОБА_3 навчатися у НПУ імені М.П.Драгоманова на денній формі навчання за спеціальністю «Логопедія».

За наслідком судового розгляду суд визнав доведеним, що відповідач ОСОБА_2 має психічні особливості, не працевлаштований, утримується за рахунок коштів своїх батьків, у власності земельних ділянок або іншого нерухомого майна не має, а тому він є таким, що не може надавати матеріальну допомогу, особливих обставин у розумінні статті 185 СК України судом не встановлено.

Зазначене є підставою для відмови у задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. 51 Конституції України, ст.ст. 141, 180, 181, 185, 199 СК України, ст.ст. 209, 258, 259, 263-268, 354, пп.15.5 п. 15 Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України,

У Х В А Л И В :

у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3, про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва у строки, встановлені статтею 354 ЦПК України.

Інформацію стосовно справи, що розглядається, можна отримати за адресою: м. Київ, вул. І. Сергієнка, 3, та на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/fair/sud2604.

Позивач: ОСОБА_1, адреса: 02192, АДРЕСА_3; ІПН: НОМЕР_1.

Відповідач: ОСОБА_2, адреса:07620, АДРЕСА_4; ІПН: НОМЕР_2.

Третя особа: ОСОБА_3, адреса: 02192, АДРЕСА_3; ІПН: НОМЕР_3.

Повний текст рішення складено 08.11.2018.

Суддя В.Шевченко