ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

8 листопада 2018 року

м. Харків

Справа № 645/73/17

Провадження № 22-ц/818/389/18

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Кругової С.С.,

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 5 червня 2018 року ухвалене суддею Бондарєвою І.В.,-

в с т а н о в и в:

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, який у подальшому уточнив.

Позовна заява мотивована тим, що 26 грудня 2016 року о 14-15 год. ОСОБА_2, керуючи автомобілем Daewoo Lanos, державний номер НОМЕР_1, по проспекту Ювілейному біля будинку №42 в м. Харкові, порушила п. 10.1, 10.4 ПДР України, в результаті чого скоїла зіткнення з автомобілем Subaru Forester, державний номер НОМЕР_2, під керуванням позивача, внаслідок чого його автомобіль отримав механічні пошкодження та заподіяно матеріальну шкоду.

Вказав, що фактичні витрати щодо придбання запасних частин для проведення відновлювального ремонту автомобіля Subaru Forester склали 218580,00 грн.

Зазначив, що цивільно-правова відповідальність відповідача не застрахована, у зв'язку із чим позивачем була надіслана заява до МТСБ України про виплату страхового відшкодування у розмірі 100000,00 грн., та з відповідача підлягає стягненню різниця між розміром завданої шкоди та страховим відшкодуванням, яка становить 118580,00 грн.

Вказав, що внаслідок ДТП йому була завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, пов'язаних з фактом знищення належного йому майна та не можливістю користування всіма благами та перевагами, що має транспортний засіб, зокрема оперативності вирішення всіх необхідних побутових потреб, у хвилюванні у зв'язку з необхідністю зміни налагодженого ритму життя, емоційному дискомфорті, спричиненому залежністю від громадського транспорту.

Просив, з урахуванням уточнень, стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь майнову шкоду від пошкодження майна у сумі 118580 грн та 30000 грн. моральної шкоди, а також стягнути з МТСБУ майнову шкоду від пошкодження майна 100000 грн.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 05 червня 2018 року позов ОСОБА_1 - задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на його користь 11867,43 грн. як відшкодування матеріальної шкоди та 30000 грн. як відшкодування моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, та судовий збір у розмірі 758,60 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що вимоги позивача щодо суми стягнення 118580 грн є недоведеними, крім того різниця між розміром завданої матеріальної шкоди та отриманим страховим відшкодуванням сторонами не заперечувалась.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду в частині відмови в задоволенні позову - скасувати та ухвалити у відповідній частині нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги щодо стягнення суми заподіяної матеріальної шкоди в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, критично поставився до поданих доказів, не врахував, що надані розрахункова квитанція та квитанція до прибуткового касового ордеру, видані постачальником послуг ПП «Укрспецпром», є належними та допустимими доказами, відповідають вимогам до розрахункового документа, встановленим законом, мають всі необхідні реквізити; що відшкодування, отримане від МТСБ України, повністю не компенсувало затрати на проведення відновлювального ремонту автомобіля; що розмір матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, визначений у межах фактично понесених та документально підтверджених витрат.

Рішення суду позивачем оскаржується лише в частині відмови у задоволенні позову про стягнення 118580 грн, тому в іншій частині, а саме в частині задоволення позову рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не переглядається.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, вказуючи про те, що позивачем жодного документального підтвердження встановлення шкоди у розмірі 218580 грн надано не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що 26 грудня 2016 року о 14-30 год. ОСОБА_2, керуючи автомобілем Daewoo Lanos, державний номер НОМЕР_1 по проспекту Ювілейному біля будинку №42 в м. Харкові, порушила п. 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху України, перед зміною напрямку свого руху не впевнилась в безпеці своїх дій та стала виконувати маневр повороту ліворуч через подвійну суцільну лінію дорожньої розмітки, в результаті чого скоїла зіткнення з автомобілем Subaru Forester, державний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_1

Згідно з висновком авто ехнічної експертизи №8/17 від 23 лютого 2017 року в діях водія ОСОБА_2 вбачаються невідповідності вимогам п. 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходилися у причинному зв'язку з дорожньо-транспортною подією.

Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 власником автомобіля Subaru Forester, державний номер НОМЕР_2 є ОСОБА_1

Постановою старшого лейтенанта поліції слідчого відділу розслідувань злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП у Харківській області Жигун Н.А. від 24 лютого 2017 року кримінальне провадження по факту дорожньо-транспортної події від 26 грудня 2016 року закрито у зв'язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення та копію матеріалів провадження направлено для притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою Московського районного суду м. Харкова від 13 червня 2017 року провадження по справі про притягнення ОСОБА_2 до відповідальності за ст. 124 КУпАП закрито у зв'язку зі спливом строків накладення адміністративного стягнення.

Згідно висновку суб'єкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_4, матеріальний збиток, завданий власникові Subaru Forester, державний номер НОМЕР_2, в результаті його пошкодження при ДТП складає 91067,43 грн.

Відповідно до полісу АІ № 9660890 на момент ДТП цивільно-правова відповідальність позивача була застрахована у ТДВ СК «Кредо». Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на момент ДТП застрахована не була. Позивач звернувся до МТСБ України із заявою про виплату страхового відшкодування.

В судовому засіданні суду першої інстанції сторони визнали та не оспорювали, що в травні 2018 року позивач отримав від МТСБ України 79200,00 грн. в якості відшкодування витрат, пов'язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу, пошкодженого внаслідок ДТП 26 грудня 2016 року.

Як вбачається з копії розрахункової квитанції № 41/17 від 21 березня 2017 року, виданої ПП Укрспецпром» на суму 218580,00 грн., та копії квитанції до прибуткового касового ордеру № 41/17 від 21 березня 2017 року, вона видана ПП «Укрспецпром» про прийняття від ОСОБА_1 на підставі видаткової накладної №41/17 грошових коштів у розмірі 218500,00 грн (а.с. 146,151).

Відповідно до постанови Харківського окружного адміністративного суду від 31 березня 2014 року юридичну особу ПП «Укрспецпром» припинено.

Згідно повідомлення ГУ ДФС України в Харківській області, ПП «Укрспецпром» знаходиться в стані припинення за рішенням суду, свідоцтво платника ПДВ анульовано 29 вересня 2011 року, податкова звітність протягом 2017 року не надавалась.

Згідно з частиною 1 та пунктом 1 частини 2статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до частини 3 статті 386 ЦК України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Відповідно до статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частиною 2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на вiдповiднiй правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до пункту 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди.

Як передбаченостаттею 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов'язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов'язаним суб'єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов'язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором абоЗаконом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року (справа №755/18006/15-ц, провадження №14-176 цс 18), відступивши від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові №6-2587 цс 15 від 23 грудня 2015 року.

На підставі статті 28 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов'язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Згідно статті 29 цього Закону у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Відповідно до частини 35.1 статті 35 цього Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (а у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону - МТСБ України) заяву про страхове відшкодування.

Згідно пункта а частини 41.1 статті 41 цього Закону МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Відповідно до пункту 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що законом не покладається на позивача обов'язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 3 грудня 2014 року № 6-183цс14, в якій були встановлені подібні правовідносини та аналогічні фактичні обставини.

У відповідності до частини 6 статті 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, що набрала законної сили, є обов'язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Отже, посилання позивача у апеляційний скарзі на те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки зазначеним документам, є необґрунтованими, оскільки вони не свідчать про те, що вказані роботи проведені для усунення пошкоджень автомобіля, отриманих саме в даній дорожньо-транспортній пригоді.

Доводи апеляційної скарги, що стягнута судом сума не компенсувала повністю затрати позивача на ремонт автомобіля, судова колегія не приймає, оскільки згідно висновку оцінювача (а.с. 166) майнова шкоди, завдана позивачу в результаті ДТП як власнику автомобіля Subaru складає 91067,43 грн, судом стягнуто 11867,43 грн і МТСБУ позивачу сплачено 79200 грн, тобто майнова шкоди завдана позивачу відшкодована у повному обсязі.

Що стосується видаткової накладної № 41/17 від 21 березня 2017 року на суму 218580 грн, яку позивач витратив на відновлювальний ремонт авто, то вона узгоджується з оцінкою відновлювального ремонту 250464,84 грн (а.с.166), але ця сума не є майновою шкодою, оскільки витрачена позивачем сума розрахована без врахування коефіцієнту фізичного зносу.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про недоведеність заявленої позивачем до стягнення з відповідача суми у розмірі 118580 грн. та про стягнення з відповідача у рахунок відшкодування матеріальної шкоди суми у розмірі 11867,43 грн., що становить різницю між розміром завданої матеріальної шкоди, яка підтверджується матеріалами справи та не заперечувалась сторонами, та отриманим страховим відшкодуванням від МТСБ України, є законним та обґрунтованим.

Суд першої інстанції надав належну оцінку наданим суду доказам і дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову.

Згідно ч.1 ст. 375 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390, 391 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 05 червня 2018 року в оскаржуваній частині - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття, в силу ст. 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий С.С. Кругова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук

повний текст постанови

складено 8 листопада 2018 року