14 лютого 2018 року м. Київ
У порядку, визначеному Цивільним процесуальним кодексом України, висловлюю окрему думку й прошу додати її до справи №381/3744/15-ц.
Постановою Апеляційного суду Київської області від 14 лютого 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення,рішення Фастівського районного суду Київської області від 11квітня 2018 року залишено без змін.
Суд першої інстанції відмовляючи у задоволені позовних вимог виходив ізвідсутності правових підстав для визнання договорів недійсними, оскільки позивачем не доведено, що їх укладення мало місце на вкрай невигідних умовах під збігом тяжких для нього обставин або інших протиправних дій банку, як заявлено в позовній заяві. Апеляційний суд Київської області погодився з висновками суду першої інстанції.
Також суд апеляційної інстанції зазначив, що позивач в апеляційній скарзі заявив нові підстави позову щодо визнання договорів недійсним, а саме, що в момент їх укладання він хворів на психічну хворобу і не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними, яких не зазначено в позові, у зв'язку з цим роз'яснив позивачу право на пред'явлення нового позову до суду.
Однак з висновками Апеляційного суду Київської області не погоджуюсь з огляду на наступне.
Вищезазначені підстави позову (нездатність позивача в момент укладання договорів розуміти значення своїх дій та керувати ними, внаслідок його психічної хвороби), були предметом розгляду в суді першої інстанції, про що заявляв та давав пояснення в судовому засіданні представник позивача та позивач, а також представник відповідача. В матеріалах справи наявні медичні виписки позивача та письмове клопотання представника позивача (а.с. 161 т.1) в якому він зазначає, що позивач на момент підписання договорів хворів на психічну хворобу. Крім того суд першої інстанції відмовляючи у позові обґрунтовував та мотивував рішення в тому числі і недоведеністю посилань позивача на його психічний стан під час укладання договорів, у зв'язку з неможливістю проведення судово-психіатричної експертизи.
Відповідно до ч.1, 2, 3, 6 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.
В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Отже позивач в суді першої інстанції подавав письмові докази щодо свого психічного стану на момент укладання оспорюваних договорів, надавав письмові докази на вимогу експерта.Суд першої інстанції в свою чергу обґрунтовував рішення та надав оцінку доводам позивача.
Так, суд першої інстанції в мотивувальній частині рішення зазначив, що в судовому засіданні 06 вересня 2016 року було задоволено клопотання представника позивача про призначення судово-психіатричної експертизи відносно позивача ОСОБА_1 із визначенням психічного стану позивача під час підписання оспорюваних ним договорів. Однак, позивач свого обов'язку щодо оплати не виконав, наслідком чого було повернення до суду 20 лютого 2017 року вказаної цивільної справи. Також зазначив, що зважаючи на ухилення позивача від участі в експертизі, яку у зв'язку з цим провести не можливо, суд вважає не доведені заявлені позовні вимоги.
Відповідно до ч.1 ст.146 ЦПК України (в редакції чинній на дату постановлення оскаржуваного рішення суду) у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.
З матеріалів справи вбачається, що 21.09.2016року позивач пройшов амбулаторну судово-психіатричну експертизу, про що повідомив завідуючий відділенням амбулаторних судово-психіатричних експертиз (а.с.2 т.2). Позивачем було надано додаткові документи- довідку МСЕК на письмове клопотання експерта, а також довідку щодо його звернення до психіатричного кабінету про отримання амбулаторної картки. А тому вважаю, що висновки суду першої інстанції щодо ухилення позивача від участі в експертизі є сумнівними.
Також в матеріалах справи наявне не розглянуте судом першої інстанції клопотання експерта (а.с.25 т.2) в якому останній просив включити вартість проведеної експертизи в рахунок судових витрат з послідуючим вирахуванням їх з позивача.
За клопотанням представника позивача та самого позивача, 06 вересня 2017 року суд апеляційної інстанції призначив у справі судово-психіатричну експертизу відносно позивача. За результатом и проведення експертами Київської обласної ради «Обласне психіатрично-наоколопчне медичне об'єднання» складено висновок № 159ц від 15 листопада 2017 року, відповідно до якого ОСОБА_1 під час складання і підписання кредитного договору 19 червня 1997 року не міг розуміти (усвідомлювати) значення своїх дій та керувати ними.
З урахуванням вище викладеного вважаю, що суд апеляційної інстанції безпідставно не прийняв до уваги та не дав належну оцінку доказу по справі - висновку судово-психіатричної експертизи, відповідно до якого позивач ОСОБА_1 під час складання і підписання кредитного договору не міг розуміти (усвідомлювати) значення своїх дій та керувати ними.
Суддя Апеляційного суду Київської області Л.П.Сушко