Справа № 308/5866/16-ц
П О С Т А Н О В А

Іменем України

14 лютого 2018 року м. Ужгород

апеляційний суд Закарпатської області у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Кожух О.А., Куштана Б.П.

з участю секретаря судового засідання: Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 від імені якого діє представник ОСОБА_3 на рішення Ужгородського міськрайонного суду ухваленого 20 листопада 2017 року головуючою суддею Світлик О.М. за позовом ОСОБА_2 до Ужгородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області про виключення майна з акту опису й арешту майна, -

встановив:

У червні 2016 року ОСОБА_2 від імені якого діє представник ОСОБА_3 звернувся у суд із позовом про виключення майна з акту опису й арешту майна. Мотивував такий тим, що згідно Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу за реєстраційним номером НОМЕР_2 є власником транспортного засобу марки «AUDI», модель «А6», колір: чорний, кузов № НОМЕР_1, 2005 року випуску, об'єм двигуна 2967 см./куб., тип двигуна - дизель. Але, постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.12.2013 року зазначений легковий автомобіль конфісковано на користь держави Україна, так-як являвся безпосереднім предметом порушення Митних правил, внаслідок визнання громадянина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 винним у порушенні Митних правил передбачених ч. 2 ст. 483 МК України. У зв'язку з конфіскацією зазначеного легкового автомобіля, постановою головного державного виконавця РВ ДВС Ужгородського МРУЮ від 06.05.2015 року відкрито виконавче провадження: 47448646 з примусового виконання судового рішення. Та актом головного державного виконавця РВ ДВС Ужгородського МРУЮ за № 4-455/15 від 13.05.2015 року здійснено опис майна під порядковим номером 5 згаданого вище легкового автомобіля на який накладено арешт і встановлено обмеження права користування ним. Виходячи із того, що відносно нього не виносилось будь-яке судове рішення, щодо конфіскації його легкового автомобіля, що належить йому на праві власності. А тому, просить суд виключити з акту опису й арешту майна, належний йому на праві власності легковий автомобіль марки «АUDI», модель «А6», колір: чорний, кузов № НОМЕР_1, 2005 року випуску, об'єм двигуна 2967 см./куб., тип двигуна - дизель, реєстраційний знак НОМЕР_3.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 20 листопада 2017 року, відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні позову.

Не погоджуючись з даним рішенням суду ОСОБА_2 від імені якого діє представник ОСОБА_3 оскаржив його в апеляційному порядку. Доводами апеляційної скарги є те, що позивач не погоджується з аргументами суду про те, що конфіскація транспортного засобу здійснюється незалежно від того чи являється такий транспортний засіб власністю особи, яка скоїла митне правопорушення. Посилання суду на вимоги п. 3 ст. 461 МК України є недоречним, так-як суперечить ст. 41 Конституції України та практиці ЄСПЛ. За наведених обставин, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи скарги, апеляційний суд вважає, що така не підлягає задоволенню зважуючи на наступні мотиви.

Згідно з п.9 Перехідних положень ЦПК України (в редакції чинній з 15 грудня 2017 року) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається зі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 31.01.2005 року, переклад якого з чеської мови на українську виконано перекладачем ОСОБА_5, справжність підпису якої засвідчено приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Закарпатської області ОСОБА_6, власником легкового автомобіля марки «Audi А6», номер кузова НОМЕР_1, номерний знак НОМЕР_3, є позивач - ОСОБА_2.

У той же час, також встановлено, що постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.12.2013 року, легковий автомобіль марки «АUDI», модель «А6», колір: чорний, кузов № НОМЕР_1, 2005 року випуску, об'єм двигуна 2967 см./куб., тип двигуна - дизель, реєстраційний знак НОМЕР_3, конфісковано на користь держави Україна, так-як являвся безпосереднім предметом порушення Митних правил. Внаслідок того, що громадянин ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 керуючи зазначеним транспортним засобом надав митному органу документи, що підтверджують його право власності на даний легковий автомобіль, а саме, технічний паспорт UAK № 928793 від 18.02.2013 року та Доручення на право користування автомобілем (PLNA MOC) № 10703 від 16.05.13р. засвідчене підписом та печаткою нотаріуса NADEZDA ALSOVA, а.с. 63. В процесі перевірки, отримано офіційну відповідь від нотаріуса, згідно якої Доручення «PLNA MOC» № 10703 від 16.05.13р. ніколи не посвідчувалось у нотаріальній конторі. Підпис, а також, відтиск печатки є підробленим. Тобто, громадянин ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 намагався перемістити через кордон України згаданий легковий автомобіль на підставі підроблених документів - доручення на право користування автомобілем (PLNA MOC) № 10703 від 16.05.13р.

У зв'язку з конфіскацією зазначеного легкового автомобіля, постановою головного державного виконавця РВ ДВС Ужгородського МРУЮ від 06.05.2015 року відкрито виконавче провадження: 47448646 з примусового виконання постанови суду № 308/19794/13-п від 04.12.2013 року, а.с. 65.

Та актом головного державного виконавця РВ ДВС Ужгородського МРУЮ за № 4-455/15 від 13.05.2015 року здійснено опис майна під порядковим номером 5 згаданого вище легкового автомобіля на який накладено арешт і встановлено обмеження права користування ним, а.с. 70-71.

Відповідно до протоколу № 108737 проведення електронних торгів від 12.08.2015р.; протоколу № 121491 проведення електронних торгів від 12.10.2015р., та протоколу № 135184 проведення електронних торгів від 21.12.2015р., прилюдні торги з реалізації майна: легкового автомобіля «АUDI А6», 2005 р.в., р/н НОМЕР_3, кузов № НОМЕР_1 не відбулися із-за відсутності учасників торгів, а.с. 86, 90 і 95.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції зазначив, що відсутні підстави для виключення спірного легкового автомобіля з акту опису й арешту майна, виходячи з сукупності встановлених обставин.

Перевіривши доводи та обставини наведені судом першої інстанції, апеляційний суд погоджується з висновком про відсутність підстав для виключення майна з акту опису й арешту майна, зважуючи на наступні мотиви.

Згідно ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналогічні норми містилися в ст.ст. 10, 60 ЦПК України (в редакції чинній на момент розгляду справи судом першої інстанції).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року N 606-XIV (чинної станом на 13.05.2015 року, час здійснення опису та арешту майна) - Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Як зазначено в ч. 6 ст. 41 Конституції України, конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

У п. 10 ч. 1 ст. 346 ЦК України зазначено, що право власності припиняється у разі: конфіскації.

Згідно ст. 354 ЦК України, до особи може бути застосовано позбавлення права власності на майно за рішенням суду як санкція за вчинення правопорушення (конфіскація) у випадках, встановлених законом. Конфісковане майно переходить у власність держави безоплатно. Обсяг та порядок конфіскації майна встановлюються законом.

Так, ч. 1 ст. 458 МК України передбачено, що порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред'явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

За порушення митних правил може бути накладене таке адміністративне стягнення як конфіскація товарів, транспортних засобів комерційного призначення - безпосередніх предметів порушення митних правил, товарів, транспортних засобів із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування товарів - безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю (крім транспортних засобів комерційного призначення, які використовуються виключно для перевезення пасажирів і товарів через митний кордон України за визначеними маршрутами та рейсами, що здійснюються відповідно до розкладу руху на підставі міжнародних договорів, укладених відповідно до закону), а також транспортних засобів, що використовувалися для переміщення товарів - безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України поза місцем розташування митного органу, п. 3 ч. 1 ст. 461 МК України.

А відповідно до норми ч.ч. 2 і 3 ст. 465 МК України, конфіскація може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, що визначаються цим Кодексом та іншими законами України. Конфіскація товарів, транспортних засобів, зазначених у пункті 3 статті 461 цього Кодексу, застосовується незалежно від того, чи є ці товари, транспортні засоби власністю особи, яка вчинила правопорушення.

Як вже вище зазначалось, громадянин ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 керуючи легковим автомобілем марки «АUDI», модель «А6», кузов № НОМЕР_1, 2005 року випуску, реєстраційний знак НОМЕР_3 при здійсненні перетину державного кордону Угорщина - Україна як підставу переміщення транспортного засобу через митний кордон України, надав митному органу України підроблені документи - доручення на право користування автомобілем (PLNA MOC) № 10703 від 16.05.13р..

Таким чином, згідно вимог ст. 483 МК України в діях громадянина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, наявні ознаки адміністративного правопорушення направлені на переміщення або дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, тобто з використанням спеціально виготовлених сховищ (тайників) та інших засобів або способів, що утруднюють виявлення таких товарів, або шляхом надання одним товарам вигляду інших, або з поданням органу доходів і зборів як підстави для переміщення товарів підроблених документів чи документів, одержаних незаконним шляхом, або таких, що містять неправдиві відомості щодо найменування товарів, їх ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача, кількості вантажних місць, їх маркування та номерів, неправдиві відомості, необхідні для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості. За що на нього накладено штраф з конфіскацією безпосередніх предметів порушення митних правил, яким являвся вищезазначений транспортний засіб.

Абзацами 2 і 3 п. 3 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» встановлено, що згідно зі статтею 465 МК України конфіскація майна, яке є безпосереднім об'єктом порушення митних правил, застосовується незалежно від того, чи є це майно власністю особи, яка вчинила адміністративне правопорушення. У зв'язку з цим позови власників чи володільців такого майна про зняття арешту з майна можуть бути задоволені лише у тому разі, коли постановою відповідних органів буде встановлено, що особа, яка вчинила адміністративне митне правопорушення, заволоділа майном протиправним шляхом. Захист прав власника або володільця в інших випадках можливий шляхом стягнення збитків з особи, визнаної в установленому законом порядку винною в адміністративному митному правопорушенні.

Аналізуючи вище наведені правові норми у сукупності з встановленими обставинами, апеляційний суд зазначає, що конфіскація легкового автомобіля марки «АUDI», модель «А6», кузов № НОМЕР_1, 2005 року випуску, реєстраційний знак НОМЕР_3, яким керував громадянин ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 при здійсненні переміщення такого транспортного засобу через митний кордон України на підставі підробленого документа - доручення на право користування автомобілем (PLNA MOC) № 10703 від 16.05.13р., була здійснена на підставі судового рішення з дотриманням вимог норм Конституції України, ЦК України та Митного кодексу України .

У свою чергу, позивач не надав суду належну постанову відповідного органу, якою б було встановлено, що особа, яка вчинила адміністративне митне правопорушення, заволоділа майном протиправним шляхом. Так-як тільки у цьому випадку, позивач мав би право як власник транспортного засобу на задоволення своїх вимог про зняття арешту з майна. В іншому же випадку, позивач як власник транспортного засобу, вправі звернутися за захистом права власності до особи визнаної в установленому законом порядку винною в адміністративному митному правопорушенні для стягнення заподіяних збитків.

Заперечення позивачем посилання на вимоги ч. 3 ст. 465 МК України не можуть бути визнані слушними, так-як суд першої інстанції застосував таку норму права виходячи з обставин справи, яка регулює питання конфіскації незалежно від того, хто є власником транспортного засобу.

З приводу посилання позивача на те, що конфіскація власності суперечить практиці ЄСПЛ, колегія суддів зазначає наступне.

Так, відповідно до статті 1 Протоколу Першого ЄКЗПЛ кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно усталеної практики ЄСПЛ будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні частини першої статті 1, лише якщо забезпечено «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Питання стосовно того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того, як встановлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним.

Для цілей статті 1 Першого протоколу здійснювати оцінку справедливості доцільно лише тоді, коли відповідне втручання відповідає нормам застосовного законодавства (Справа Серявін та інші проти України). Говорячи про «закон», стаття 1 Першого протоколу до Конвенції посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях Конвенції. Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні (Справа Щокін проти України).

В даному випадку втручання у володіння майном позивача здійснено у відповідності до національного законодавства (ст. 483 МК України), і такий закон є чітким та передбачуваним. Таке втручання переслідувало легітимну мету, а саме забезпечення належного порядку перетину митного кордону України.

Також на думку апеляційного суду було дотримано «справедливого балансу» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту прав позивача, оскільки останнім не доведено факту вибуття автомобіля з його володіння внаслідок вчинення протравних дій. В такому випадку позивач вправі ставити питання лише про відшкодування йому вартості автомобіля за рахунок винної особи.

Вказане на думку апеляційного суду свідчить про те, що внаслідок конфіскації автомобіля позивача не відбулося порушення статті 1 Протоколу Першого ЄКЗПЛ.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, що відповідно до ст. 375 ЦПК України, є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Приймаючи до уваги наведене та керуючись нормами статей 367, 374, 375, 381, 382 і 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 від імені якого діє представник ОСОБА_3, залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 20 листопада 2017 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 лютого 2018 року.

Суддя-доповідач

Судді