Справа № 359/1705/17 Головуючий у І інстанції Муранова-Лесів І. В.
Провадження № 22-ц/780/2531/18 Доповідач у 2 інстанції Верланов С. М.
Категорія 7 02.08.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

02 серпня 2018 року апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді - Верланова С.М.,

суддів - Гуля В.В., Лівінського С.В.,

за участю секретаря - Вергелес О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2на заочне рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01 грудня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, Бориспільської районної державної адміністрації Київської області, треті особи: Відділ у Бориспільському районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області, приватний нотаріус Бориспільського районного нотаріального округу Ткач Євгеній Володимирович, Щасливська сільська рада Бориспільського району Київської області, про витребування майна,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, Центру надання адміністративних послуг Бориспільської районної державної адміністрації Київської області, треті особи: Відділ у Бориспільському районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області, приватний нотаріус Бориспільського районного нотаріального округу Ткач Є.В., Щасливська сільська рада Бориспільського району Київської області, про витребування майна.

Позовна заява ОСОБА_3 мотивована тим, що він є власником земельної ділянки площею 0,12 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, що розташована по АДРЕСА_1 яка належить йому відповідно до державного акта на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 від 17 травня 1999 року, виданого на підставі рішення Щасливської сільської ради народних депутатів від 19 жовтня 1993 року №3. Зазначав, що 02 лютого 2017 року він звернувся до Відділу у Бориспільському районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області із заявою про присвоєння вказаній земельній ділянці кадастрового номеру, проте отримав відмову з тих підстав, що площа земельної ділянки, яка належить йому на праві приватної власності, на 90,9956% співпадає із земельною ділянкою з кадастровим номером НОМЕР_2, яка належить ОСОБА_5

Позивач вказував, що відповідно до листа Управління Держгеокадастру у Бориспільському районі Київської області від 07 лютого 2017 року земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_2 на підставі рішення Щасливської сільської ради від 11 грудня 2008 року № 784-11-24-У була оформлена за ОСОБА_6, яку останній відчужив ОСОБА_5 Проте згідно листа Щасливської сільської ради Бориспільського району Київської області від 24 лютого 2017 року засідання сесії Щасливської сільської ради 11 грудня 2008 року не відбувалося та рішення № 784-11-24-У на цій сесії не приймалось.

Зазначав, що 22 липня 206 року приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Ткач Є.В. здійснено реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,1186 га з кадастровим номером НОМЕР_2, що знаходиться по АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 на підставі дублікату договору купівлі-продажу № 816, виданого 23 серпня 2016 року.

Посилаючись на те, що ОСОБА_5 набув спірну земельну ділянку від особи, яка не мала права розпоряджатися нею, позивач на підставі ст.388 ЦК України просив витребувати у ОСОБА_5 земельну ділянку площею 0,1186 га з кадастровим номером НОМЕР_2, що розташована по АДРЕСА_1 та скасувати рішення про державну реєстрацію за відповідачем права власності на вказану земельну ділянку, яка була здійснена 22 липня 2016 року приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Ткач Є.В., індексний номер 30595379.

У травні 217 року представник позивача - адвокат ОСОБА_7 подав до суду першої інстанції заяву про зміну предмету позову, в якій просив суд витребувати у ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,1186 га з кадастровим номером НОМЕР_2, що розташована по АДРЕСА_1 та скасувати рішення про державну реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на вказану земельну ділянку, яка була здійснена 03 березня 2017 року приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_8, індексний номер 34138721 (а.с.81-82, т.1).

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 травня 2017 року за заявою представника позивача - адвоката ОСОБА_7 замінено первісного відповідача ОСОБА_5 належним відповідачем ОСОБА_2

Заочним рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01 грудня 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Витребувано у ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,1186 га з кадастровим номером НОМЕР_2, що розташована по АДРЕСА_1.

Скасовано рішення про державну реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку площею 0,1186 га з кадастровим номером НОМЕР_2, що розташована по АДРЕСА_1, здійснену приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_8 03 березня 2017 року, індексний номер 34138721.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись із заочним рішенням суду першої інстанції,ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить постановити нове рішення про скасування заочного рішення суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, щосуд першої інстанції безпідставно ухвалив заочне рішення у справі, оскільки судом не взято до уваги заяву відповідача ОСОБА_2 від 30 листопада 2017 року, в якій він просив відкласти розгляд справи у зв'язку з тим, що 01 грудня 2017 року об 11 год. 00 хв. він приймав участь у судовому засіданні по розгляду іншої справи у Ковпаківському районному суді м.Суми, а відтак не мав можливості з'явитися у судове засідання 01 грудня 2017 року з поважних причин. Вважає, що суд першої інстанції таким чином позбавив його можливості скористатися своїми процесуальними правами щодо надання суду документів, які мають значення для правильного вирішення справи та залучення свідків.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_9 зазначає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню, оскільки відповідач ОСОБА_2 не зазначив в чому полягає незаконність та необґрунтованість заочного рішення суду. Вважає, що суд першої інстанції правомірно ухвалив заочне рішення, оскільки відповідач ОСОБА_2 не довів поважність причин його неявки у судове засідання 01 грудня 2017 року. З урахуванням наведеного, представник позивача просить заочне рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 - без задоволення.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення учасників справи, які з'явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до пункту 9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, нова редакція якого набрала чинності 15 грудня 2017 року, справи у судах апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому діючою редакцією ЦПК України.

У ч.3 ст.3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій і вирішення справи.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України, у редакції, чинній на момент розгляду справи, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст.214 ЦПК України, у редакції, чинній на момент розгляду справи, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване заочне рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам закону не відповідає.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно ухвалив заочне рішення у справі, оскільки судом не взято до уваги заяву відповідача ОСОБА_2 від 30 листопада 2017 року, в якій він просив відкласти розгляд справи, так як не мав можливості з'явитися у судове засідання 01 грудня 2017 року з поважних причин, є необгрунтованими з таких підстав.

Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України, у редакції, чинній на момент ухвалення заочного рішення, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Згідно з положеннями ч.1 ст. 224 ЦПК України, у редакції, чинній на момент ухвалення заочного рішення, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_2, будучи належним чином повідомлений про розгляд справи, повторно не з'явився у судове засідання 01 грудня 2017 року.

При цьому, 30 листопада 2017 року відповідач ОСОБА_2 подав до суду першої інстанції заяву, в якій просив відкласти розгляд справи на інший день у зв'язку з тим, що 01 грудня 2017 року об 11 год. 00 хв. він приймає участь у розгляді справи у Ковпаківському районному суді м.Суми. До заяви відповідач додав ксерокопію повідомлення Ковпаківського районного суду м.Суми про дату, час та місце судового засідання і копію списку справ, призначених до розгляду (а.с.208-210, т.1).

Колегія суддів вважає, що надані відповідачем ксерокопія повідомлення Ковпаківського районного суду м.Суми про дату, час та місце судового засідання і копія списку справ, призначених до розгляду, не є належними доказами на підтвердження перебування відповідача 01 грудня 2017 року у Ковпаківському районному суді м.Суми, оскільки не містять відміток суду про перебування відповідача у судовому засіданні, а відтак вказані документи не свідчать про поважність причин неявки ОСОБА_2 у судове засідання.

Тобто, ОСОБА_2 не доведено, що він не з'явився у судове засідання 01 грудня 2017 року з поважних причин, оскільки його доводи про це ґрунтуються на припущеннях.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_2 18 вересня 2017 року на підставі довіреності уповноважив ОСОБА_10 представляти його інтереси в усіх державних та недержавних установах, організаціях, а також у судах, з наданням та використанням відповідних прав і виконанням обов'язків наданих відповідачу (а.с.194, т.1)

Представник відповідача ОСОБА_10 31 жовтня 2017 року був повідомлений про судове засідання 01 грудня 2017 року, що підтверджується розпискою (а.с.204, т.1). Однак він у судове засідання 01 грудня 2017 року не з'явився, причини неявки суду не повідомив, та заяв про відкладення розгляду справи суду не подав.

Ураховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що заочне рішення суду не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Разом з тим, відповідно ч.4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Щасливської сільської ради народних депутатів від 19 жовтня 1993 року №3 передано ОСОБА_3 у приватну власність земельну ділянку площею 0,120 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, що розташована у АДРЕСА_1

На підставі вказаного рішення Щасливської сільської ради народних депутатів 17 травня 1999 року ОСОБА_3 отримав державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 157.

02 лютого 2017 року ОСОБА_3 звернувся до Відділу у Бориспільському районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області із заявою про присвоєння вказаній вище земельній ділянці кадастрового номеру.

Згідно з рішенням державного кадастрового реєстратора Відділу у Бориспільському районі ГУ Держгеокадастру у Київській області № РВ-017 від 20 лютого 2017 року ОСОБА_3 відмовлено у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру з підстав невідповідності поданих документів вимогам, установлених Законом України «Про державний земельний кадастр» і Порядком ведення Державного земельного кадастру, а саме: наявні зауваження щодо валідності електронного документу, перетин ділянок з ділянкою НОМЕР_2, площа співпадає на 90,9956%.

Відповідно до листа Управління Держгеокадастру у Бориспільському районі Київської області від 07 лютого 2017 року земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_2 на підставі рішення Щасливської сільської ради від 11 грудня 2008 року № 784-11-24-У оформлялася за ОСОБА_6 Згідно даних Національної кадастрової системи станом на 06 лютого 2017 року земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_2 обліковується за ОСОБА_5

Згідно листа Щасливської сільської ради Бориспільського району Київської області від 24 лютого 2017 року засідання сесії Щасливської сільської ради 11 грудня 2008 року не відбувалося та рішення № 784-11-24-У на цій сесії не приймалося.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26 лютого 2017 року, право власності на земельну ділянку площею 0,1186 га з кадастровим номером НОМЕР_2, що знаходиться по АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_5 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 30595379 приватного нотаріуса Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Ткача Є.В. від 22 липня 2016 року. Підставою виникнення права власності є дублікат договору купівлі-продажу № 816, виданий 23 серпня 2016 року.

З дублікату договору купівлі-продажу від 22 липня 2016 року вбачається, що ОСОБА_6 продав, а ОСОБА_5 придбав у власність земельну ділянку площею 0,1186 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_2, що знаходиться по АДРЕСА_1. Вказана земельна ділянка належить ОСОБА_6 на праві приватної власності, яке зареєстроване в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 13 липня 2016 року комунальним підприємством «Бориспільське бюро технічної інвентаризації» Київської області. Даний договір посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Ткачем Є.В. та зареєстрований в реєстрі за № 816.

Також встановлено, що згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 16 березня 2017 року, право власності на земельну ділянку площею 0,1186 га з кадастровим номером НОМЕР_2, що знаходиться по АДРЕСА_1, зареєстровано за ОСОБА_2 згідно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 34138721 приватного нотаріуса Бориспільського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_8 від 03 березня 2017 року. Підставою виникнення права власності є договір купівлі-продажу №130 від 03 березня 2017 року.

Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 03 березня 2017 року ОСОБА_5 продав, а ОСОБА_2 придбав у власність земельну ділянку площею 0,1186 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_2, що розташована по вул. Квіткова у АДРЕСА_1 Даний договір купівлі-продажу посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_8 та зареєстрований в реєстрі за №130.

Задовольняючи позов ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач ОСОБА_2 набув майно від особи, яка не мала права розпоряджатися чужою земельною ділянкою, тобто земельною ділянкою позивача ОСОБА_3, а тому суд дійшов висновку, що витребування земельної ділянки від ОСОБА_2 на користь позивача на підставі ст.388 ЦК України є належним способом захисту порушеного права власності позивача. Також суд першої інстанції зазначив, що факт реєстрації права власності на земельну ділянку за відповідачем ОСОБА_2 позбавляє позивача можливості реєстрації земельної ділянки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відповідно до змін, що відбулись в чинному законодавстві з моменту набуття позивачем права власності на земельну ділянку, а відтак суд дійшов висновку, що позовні вимоги про скасування рішення про державну реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на вказану земельну ділянку, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Однак з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 330 ЦК України передбачено, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване в нього.

Згідно зі ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до положень ст.388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

У пункті 26 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07 липня 2014 року судам роз`яснено, що відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України, у редакції, чинній на момент розгляду справи, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1 ст.58, ч.2 ст.59 ЦПК України, у редакції, чинній на момент розгляду справи, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Положеннями ст.212 ЦПК України, у редакції, чинній на момент розгляду справи, встановлено, що жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Установлено, що земельна ділянка площею 0,1186 га з кадастровим номером НОМЕР_2, що знаходиться по АДРЕСА_1, була надана у власність ОСОБА_6 безвідплатно згідно рішення Щасливської сільської ради від 11 грудня 2008 року № 784-11-24-У.

На підставі вказаного рішення Щасливської сільської ради від 11 грудня 2008 року № 784-11-24-У за ОСОБА_6 оформлене право власності на вказану земельну ділянку, яке зареєстроване в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 13 липня 2016 року комунальним підприємством «Бориспільське бюро технічної інвентаризації» Київської області.

По справі встановлено, що земельна ділянка площею 0,12 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, що розташована у с. Щасливе Бориспільського району Київської області, яка належить на праві власності позивачу ОСОБА_3 на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 17 травня 1999 року, має перетин із вказаною вище земельною ділянкою площею 0,1186 га з кадастровим номером НОМЕР_2 (площа співпадає на 90,9956%), яка була надана у власність ОСОБА_6 згідно рішення Щасливської сільської ради від 11 грудня 2008 року № 784-11-24-У.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів того, що рішення Щасливської сільської ради від 11 грудня 2008 року № 784-11-24-У є незаконним і таких доказів позивач суду не надав відповідно ст.ст.10, 60 ЦПК України, у редакції, чинній на момент розгляду справи.

Колегія суддів вважає, що наданий позивачем лист Щасливської сільської ради Бориспільського району Київської області від 24 лютого 2017 року про те, що засідання сесії Щасливської сільської ради 11 грудня 2008 року не відбувалося та рішення № 784-11-24-У на цій сесії не приймалося, не є достатнім та беззаперечним доказом того, що рішення Щасливської сільської ради від 11 грудня 2008 року № 784-11-24-У є незаконним, оскільки цей лист ради не носить для суду преюдиційного характеру.

При цьому колегія суддів враховує, що обставини щодо неправомірності рішення Щасливської сільської ради від 11 грудня 2008 року № 784-11-24-У підлягають доведенню належними та допустимими доказами в межах вирішення позовних вимог про визнання незаконним та скасування цього рішення ради або ж в межах відповідного кримінального провадження.

Однак, позивач не оскаржив в судовому порядку рішення Щасливської сільської ради від 11 грудня 2008 року № 784-11-24-У, на підставі якого оформлене право власності за ОСОБА_6 на земельну ділянку площею 0,1186 га з кадастровим номером НОМЕР_2, що знаходиться по АДРЕСА_1.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_3 про витребування майна задоволенню не підлягають.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції у порушення вимог ст.ст.212 - 214 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи, у достатньому обсязі не визначився з характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню, не надав належної правової оцінки наданим позивачем доказам та встановленим обставинам справи, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про задоволення позову ОСОБА_3 про витребування майна.

Зазначені вище порушення, які допустив суд першої інстанції, призвели до неправильного вирішення спору.

Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦПК Українипідставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що заочне рішення суду першої інстанції не ґрунтується на матеріалах справи, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові ОСОБА_3 з наведених вище підстав.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2задовольнити частково.

Заочне рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01 грудня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_2, Бориспільської районної державної адміністрації Київської області, треті особи: Відділ у Бориспільському районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області, приватний нотаріус Бориспільського районного нотаріального округу Ткач Євгеній Володимирович, Щасливська сільська рада Бориспільського району Київської області про витребування майна - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді