Справа №295/5528/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.10.2018 року м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира в складі:

головуючого судді Слюсарчук Н.Ф.

з участю секретаря с/з ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2

до Житомирської міської ради, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4

про визнання права користування жилим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач у травні 2018 року звернулася до суду з вищезгаданим позовом, в якому просить визнати за нею право постійного користування жилим приміщенням, а саме, квартирою №1 в будинку №8 по провулку Річковому у м. Житомирі, посилаючись на те, що вона з 1972 року проживає та зареєстрована у вказаній квартирі, яка є для неї єдиними місцем проживання. Наголошує на тому, що на неї відкритий особовий рахунок, вона вчасно сплачує усі комунальні послуги, дбайливо ставиться до квартири. Разом з нею приживають її діти.

В листопаді 2017 року позивач вирішила приватизувати вказану квартиру, однак Житомирська міська ради їй відмовила, оскільки у неї відсутній ордер про надання їй цієї квартири. Саме ці обставини стали підставою для звернення позивача до суду.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 14 травня 2018 року відкрито спрощене позовне провадження у даній цивільній справі.

В судовому засіданні 17 липня 2018 року за заявою представника відповідача були залучені треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, які визнали позовні вимоги позивача.

Позивач та її представник ОСОБА_5 під час розгляду справи вимоги підтримали із підстав заявлених в позові.

Представник відповідача не з'явився, надіслав на адресу суду заяву, про розгляд справи за його відсутності. Заявлений позов не визнає, просить відмовити у його задоволенні.

Заслухавши позиції сторін, дослідивши матеріали справи, оцінюючи докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді справи в судовому процесі на засадах змагальності, як того вимагає ст. 12 ЦПК України, та у відповідності з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 є наймачем квартири АДРЕСА_1, що підтверджується відповідною довідкою від 13 грудня 2017 року (а.с.8). Разом з нею проживають та зареєстровані треті особи: ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які є її синами. На момент розгляду справи позивач по справі проживає у вказаній квартирі.

Згідно відповіді відповідача від 06 листопада 2018 року (а.с.9) підстав для оформлення документів з приватизації квартири АДРЕСА_1 немає, оскільки позивач не надала ордер на надання даної житлової площі.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист цивільних прав та інтересів у разі їх порушення.

Частиною 2 ст. 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування моральної шкоди, тощо.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Захист цивільних прав це не що інше як передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють визначені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК України. Цей перелік не є вичерпним і суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом. Однак такий спосіб має бути встановлений законом або договором.

Отже, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права.

Відповідно до ст. 13 ЦК України, при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Частина 1 ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції, які закріплюють обовязок держави забезпечувати захист прав усіх субєктів права власності і господарювання (ст. 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (ч. 1 ст. 55).

Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК визначив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

З урахуванням цих норм можна зробити висновок про те, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа тільки в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів.

Суд повинен встановити чи були порушені, не визнані або оспорювані права, свободи чи інтереси цієї особи, у чому полягає таке порушення прав та якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого, суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами закріплено право людини на житло.

Конституцією України також серед основних прав і свобод людини й громадянина проголошено право на житло. Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Вимогами ч.4 ст. 9 ЖК Української РСР передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилими приміщенням інакше як із підстав і в порядку, передбачених законом.

Завданнями цивільного судочинства, відповідно до приписів ст. 2 ЦПК України, є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Положення ст. 4 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Отже, умовою звернення до суду повинно бути дійсне порушення права позивача, всяке інше звернення до суду є зловживанням правом.

Аналізуючи вищезазначені норми матеріального права, пояснення позивача та її представника, заперечення представника відповідача проти позову, докази по справі, з врахуванням обраного позивачем способу захисту свого порушеного права, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, оскільки права позивача щодо користування спірною квартирою не порушені. Остання постійно зареєстрована в даній квартирі та користується нею. Жодних перешкод у здійсненні нею такого права ніким не чиниться, іншого позивачем не доведено.

Враховуючи викладене, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, повно, всебічно і обєктивно зясувавши обставини справи, усунувши із судового розгляду все що не має значення для вирішення справи по суті, дослідивши докази в судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 7, 8, 12, 13, 81, 247, 263-268 ЦПК України, ст. 9 ЖК Української РСР, ст. 16 ЦК України, ст. 47 Конституції України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Житомирської міської ради, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права користування жилим приміщенням, а саме, квартирою № 1 в будинку 8 по провулку Річковому в м. Житомирі - відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд м. Житомира протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення(виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_2( місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1).

Відповідач: Житомирська міська рада (місце знаходження: 10014, м. Житомир, майдан ОСОБА_6, 4/2).

Треті особи: ОСОБА_3( місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1).

ОСОБА_4( місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1).

Повне рішення буде складено: 05.11.2018 року.

Суддя: Н.Ф.Слюсарчук