Справа №576/1207/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - Мазур С. А.
Номер провадження 22-ц/788/127/18 Суддя-доповідач - Ткачук С. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2018 року м.Суми

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Ткачук С. С. , Кононенко О. Ю. , Собини О. І.

за участю секретаря - Пархоменко А.П.,

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою Глухівської міської ради Сумської області

на рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 14 листопада 2017 року

у цивільній справі за позовом Глухівської міської ради Сумської області до ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в:

Звернувшись до суду із позовом, в якому після уточнення, Глухівська міська рада Сумської області просила суд визнати ОСОБА_5 особою, яка втратила право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1, з моменту набранням рішенням суду законної сили.

Свої вимоги мотивує тим, що міська рада є власником вказаної квартири. Відповідач зареєстрована в квартирі, проте жодного дня в ній не проживала, її майно в квартирі відсутнє, остання добровільно змінила своє місце проживання, вибувши в інше жиле приміщення та втратила право користування квартирою. Вказує, що відповідач зареєстрована в квартирі на підставі заяви ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2. Втім сам ордер на квартиру видавався не їй, а її чоловіку ОСОБА_7, таким чином ОСОБА_6 є тільки членом сім'ї наймача, а тому ОСОБА_5, відповідно до ст. 98, 99 ЖК УРСР, є тимчасовим мешканцем та не набуває права на займане приміщення незалежно від тривалості проживання. Тому, на підставі ч. 2 ст. 107 ЖК УРСР, за аналогією закону, ОСОБА_5 підлягає визнанню такою, що втратила право користування житловим приміщення.

Рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 14.11.2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що суд дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки відповідач була вселена в спірну квартиру як тимчасовий мешканець, не була членом сім'ї наймача та являється лише невісткою члена сім'ї наймача ОСОБА_6 У зв'язку зі смертю наймача припинив дію договір найму квартири, яка ним не була приватизована, тому відповідач повинна бути виселена із спірного приміщення незалежно від тривалості проживання в ньому.

Представник міської ради в судовому засіданні доводи скарги підтримав та просив її задовольнити.

Представник відповідач просив скаргу відхилити, а рішення залишити без змін. Пояснив, що ОСОБА_5 проживає у квартирі більш 6 років, але була в ній зареєстрована у жовтні 2015 року як член сім'ї за заявою ОСОБА_6 та її онука, сина відповідача - ОСОБА_8 Факт виїзду за межі України на заробітки не заперечує, проте на даний час вона постійно проживає на території України у спірній квартирі. Обставиною вселення відповідача у квартиру стала тяжка хвороба її сина, який разом зі старенькою бабусею проживали до цього у квартирі.

Відповідно до п. 3 розділу ХIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-VII «Про судоустрій і статус суддів», апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних суддів у відповідних апеляційних округах.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_5 вселилась в спірне приміщення за згодою членів сім'ї наймача, з моменту реєстрації не втрачала постійного зв'язку з квартирою, час від часу приїжджала із заробіток в Україну та проживала в спірній квартирі, сплачувала комунальні платежі, а тому не може вважатись такою, що добровільно змінила своє місце проживання, вибувши в інше жиле приміщення та втратила право користування квартирою, що підтверджується матеріалами справи та показами свідків.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду виходячи з наступного.

Як вбачається із цивільної справи та встановлено судом першої інстанції, що рішенням Виконавчого комітету Глухівської міської ради депутатів трудящих від 07.01.1977 року №1 надано квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_9, дружині ОСОБА_6 та доньці ОСОБА_10 (а.с. 87).

За ордером № 24 від 07.01.1977 року ОСОБА_9 надана квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 86).

Відповідно до довідки від 08.08.2017 року старшого будинку по АДРЕСА_1 ОСОБА_11 громадянка ОСОБА_5 дійсно зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, але фактично не проживає (а.с. 36).

В квартирі АДРЕСА_1 зареєстрована одна особа - ОСОБА_5 (а.с. 13, 47).

В підтвердження проживання у спірній квартирі ОСОБА_5 як члена сім'ї ОСОБА_6 і ведення спільного господарства надано квитанції про сплату комунальних послуг, абонемент на передплату газетне видання та щодо перебування на території України у 2016-2017 роках - документи її обстеження в медичних установах (а.с. 39-43, 50, 51, 70).

Підставами позовних вимог Глухівської міської ради Сумської області є усунення перешкод у здійсненні права міської ради користуватися та розпоряджатися спірною квартирою, як її власником на підставі ст. 391 ЦК України, шляхом визнання ОСОБА_5 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, на підставі ч. 2 ст. 107 ЖК УРСР.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ч. 2 ст. 107 ЖК УРСР у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.

Згідно зі ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

За статтею 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно з ст. 65 ЖК УРСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 64 цього Кодексу до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскілки ОСОБА_5 вселилась у спірне приміщення за згодою зареєстрованих мешканців квартири, проживала разом з ними, вела з ними спільне господарство, що підтверджується, зокрема, оплатою відповідачем комунальних послуг та на даний час постійно проживає у спірній квартирі.

Доказів того, що ОСОБА_5 була вселена у спірне житлове приміщення як тимчасовий мешканець, у відповідності до вимог ст. 12, 81 ЦПК України, позивачем надано не було.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції всебічно і повно з'ясував, обставини, що мають значення для справи і доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Глухівської міської ради Сумської області залишити без задоволення.

Рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 14 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 29.01.2018 року.

Головуючий - С.С. Ткачук

Судді: О.Ю. Кононенко

О.І. Собина