Миколаївський районний суд Миколаївської області
Справа № 480/1328/17
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

13 лютого 2018 року

Миколаївський районний суд Миколаївської області, в складі головуючого судді Шаронової Н.О., за участю секретаря судового засідання Шуріної Н.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

встановив:

У серпні 2017 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Миколаївського районного суду Миколаївської області з позовною заявою до ОСОБА_2 (далі відповідач) про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Позовні вимоги позивач ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що, відповідно до Договору міни від 05 грудня 1995 року вона є власником житлової квартири АДРЕСА_1. У позовній заяві позивач ОСОБА_1 зазначає, що у належній їй квартирі зареєстрований, при цьому з 2004 року фактично не проживає, не бере участі в утриманні квартири, а також не сплачує комунальні послуги її колишній чоловік - відповідач ОСОБА_2.

Посилаючись на вищевикладене, а саме на те, що реєстрація відповідача у квартирі позивача, перешкоджає позивачу в повній мірі розпоряджатися своєю власністю, позивач просить суд визнати відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловою квартирою № 5, у будинку № 4 по вулиці Південній, в с. Сливине, Миколаївського району Миколаївської області.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з'явилася, при цьому 13.02.2018 подала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала і просила задовольнити їх у повному обсязі, також просила розглядати справу за її відсутності. Проти заочного рішення не заперечувала. Раніше у судовому засіданні 27.11.2017 позивач ОСОБА_1 також підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без повідомлення причин; відзив не подав.

Відповідно до положень ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд ухвалив розглядати справу в заочному порядку, на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив таке:

Відповідно до копії Договору міни квартири на житловий будинок серії НАІ 746342 від 05 грудня 1995 року, посвідченого державним нотаріусом Четвертої миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області та зареєстрованого в реєстрі за № 2 - 5267, позивач ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище Толчініна) поміняла належний їй на праві власності житловий будинок, з усіма господарськими спорудами, який розташований за адресою: вул. Радянська, буд. 43, с. Улянівка, Миколаївського району Миколаївської області на квартиру АДРЕСА_2, яка належала на праві власності ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 (а. с. 4).

Згідно з копією Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 61259999 від 13 червня 2016 року позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належить однокімнатна квартира АДРЕСА_2 (а. с. 5).

Заочним рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 09 червня 2017 року шлюб між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2, зареєстрований Надбузькою сільською радою Миколаївського району Миколаївської області 02.12.1996, розірвано (а. с. 9).

У вказаній квартирі, яка належить позивачу ОСОБА_1, у тому числі, зареєстрований відповідач - ОСОБА_2, який не є родичем позивача (а. с. 6).

Тобто, вказана вище квартира є особистою приватною власністю позивача.

Згідно з Актом обстеження про не проживання від 05 серпня 2017 року, складеним та підписаним соціальним працівником ОСОБА_7, завідувачем військово обліковим столом ОСОБА_8, у присутності сусідів, відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, при цьому з 2004 року за вказаною адресою фактично не проживає (а. с. 3).

Статтями 150, 156 Житлового кодексу України (далі ЖК України) передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Статтею 405 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) встановлено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

До членів сім'ї власника належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 ЖК України (дружина (чоловік), їх діти і батьки). Членами сім'ї може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником житла і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування житловим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені ст. 162 ЖК України.

Відповідно до положень ст. ст. 319, 391 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Враховуючи вищевикладене, на підставі ст. 405 ЦК України, ст. 71, 72 ЖК України суд визнає позов таким, що підлягає задоволенню, так як у справі встановлений факт непроживання відповідача за вказаною вище адресою з 2004 року, тобто більш ніж один рік, будь-яких домовленостей між сторонами про інші умови припинення права користування житлом не встановлено, що підтверджується відповідним змістом письмових доказів у справі, а також наявність у позивача законних підстав на вимогу про визнання ОСОБА_2таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Керуючись ст. ст. 12, 13, ч. 1 ст. 81, ч. 1 ст. 141, ст. ст. 258, 259, ст. ст. 264 - 265, 280 - 282 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,- задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, (зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1) таким, що втратив право користування жилим приміщенням квартирою № 5 у будинку № 4 по вулиці Південна в селі Сливине, Миколаївського району Миколаївської області.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, (зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_4 (зареєстрована та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1; серія та номер паспорту ЕР 007913), судовий збір у сумі 640 грн. 00 коп.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 273 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з положеннями ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Відповідно до ст. 289 ЦПК України заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Відповідно до ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом пятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Згідно з положеннями ст. 355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції - Апеляційного суду Миколаївської області.

Суддя Н. О. Шаронова

13.02.2018