Справа № 347/1831/15
Провадження № 22-ц/4808/67/18
Головуючий у 1 інстанції Крилюк М. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2018 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача ОСОБА_2,

суддів: Бойчука І.В., Томин О.О.,

секретарів: Возняк В.Д., Турів О.М.,

з участю ОСОБА_3, ОСОБА_4 та їх представників,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог реєстраційна служба Косівського районного управління юстиції, про визнання права власності на спадкове майно, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Косівського районного суду, постановлене у складі судді Крилюк М.І. 19 жовтня 2015 року в м. Косові,

в с т а н о в и в :

16 вересня 2015 року ОСОБА_3 звернулась з позовом до ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог реєстраційна служба Косівського районного управління юстиції, про визнання права власності на спадкове майно.

В заяві зазначила, що 04 березня 1975 року її батько ОСОБА_5 склав заповіт, за яким житловий будинок по вул. Черемшини, 15 заповів своєму синові ОСОБА_5, 1/2 частину нового будинку по вул. Черемшини, 16 заповів їй, а іншу половину нового будинку дружині ОСОБА_6 та другому синові ОСОБА_7.

Будинок по вул. Черемшини, 15 успадкував за заповітом ОСОБА_5, який проживає в цьому будинку по даний час.

31 березня 1975 року помер її батько, 01 грудня 1975 року померла мати, а 23 лютого 1977 року помер брат ОСОБА_7.

Нотаріусом їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у звязку з відсутністю у спадкодавця свідоцтва про право власності на житловий будинок по вул. Черемшини, 16.

Спірне домоволодіння відносилось до суспільної групи колгоспний двір, у якому станом на 15.04.1991 року були зареєстровані ОСОБА_5- батько, ОСОБА_6 мати, ОСОБА_7 брат, вона та брат ОСОБА_5

Посилаючись на те, що батько, мати та брат ОСОБА_7 померли, а брат ОСОБА_5 відмовився від своєї частки у спадковому майні на її користь, просила визнати за нею право власності на домоволодіння в цілому.

Рішенням Косівського районного суду від 19.10.2015 року позов задоволено.

Постановлено визнати за ОСОБА_3 право власності на спадкове нерухоме майно, що складається з житлового будинку загальною площею 116,1 кв.м, господарських будівель та споруд: літньої кухні, погребу, сараю, сараю, вбиральні, гаража, воріт з хвірткою, колодязя, огорожі та розташоване по вул. Черемшини,16 в с. Кобаки Косівського району Івано-Франківської області.

У апеляційній скарзі ОСОБА_4 посилається на незаконність рішення суду.

Апелянт вказує на те, що він не був залучений до участі у розгляді справи, хоча, як колишній член колгоспного двору, також має право на частину домоволодіння.

ОСОБА_4 зазначає, що на час припинення колгоспного двору 15.04.1991 року у спірному домоволодінні були прописані та проживали тільки ОСОБА_3, він та їх діти: ОСОБА_8 (Ніна) Іванівна, ОСОБА_9 та ОСОБА_10, що підтверджено записами погосподарських книг. У даному випадку спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена.

Апелянт не погоджується з висновком суду про те, що домоволодіння по вул. Черемшини, 16 є спадковим майном ОСОБА_5, оскільки після його смерті колгоспний двір не був припинений, а тому спадщина не відкрилась.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 зазначила, що апелянту було відомо про оскаржуване рішення суду, оскільки 03.11.2017 року він звернувся з позовом до неї та ОСОБА_11 їх дочки, про визнання недійсним договору дарування спірного домоволодіння. Після оформлення договору дарування вони з чоловіком проживали у цьому будинку, власником якого була вже їх дочка. Просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Згідно абзацу третього пункту 3 розділу XII Прикінцеві та Перехідні положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та пункту 8 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального Кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжували здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Відповідно до ч. 6 статті 147 закону України «Про судоустрій і статус суддів» у частині виконання рішень про утворення судів та п. 3 ч.1 ст. 31 ЦПК України справу за єдиним унікальним номером 347/1831/15 04.10.2018 року передано для розгляду до Івано-Франківського апеляційного суду у звязку з ліквідацією Апеляційного суду Івано-Франківської області.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_4 та його представник апеляційну скаргу підтримали з мотивів, наведених у ній.

ОСОБА_3 та її представник апеляційну скаргу не визнали.

Інші учасники справи в судове засідання не зявилися.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив про розгляд справи за їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта, позивача, їх представників, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_5 та Кобаківська сільська рада не мають жодних претензій щодо спадкового майна, а саме будинку по вул. Черемшини, 16 в с. Кобаки та земельної ділянки площею 0,0914 га для обслуговування домоволодіння, а тому за ОСОБА_3 слід визнати право власності на вищевказане спадкове нерухоме майно.

Однак погодитися з таким висновком суду не можна.

Встановлено, що 04 березня 1975 року секретарем виконавчого комітету Кобаківської сільської ради був посвідчений заповіт, за змістом якого ОСОБА_12 заповів стару будівлю своєму синові ОСОБА_5, половину новозбудованого будинку дочці ОСОБА_13, другу половину дружині ОСОБА_6 та другому синові ОСОБА_7 (а.с.7).

ОСОБА_12 помер 31 березня 1975 року, ОСОБА_6 померла 01 грудня 1975 року, а 23 лютого 1977 року помер ОСОБА_7, що підтверджується копіями свідоцтв про смерть (а.с.9-11).

Згідно довідки Рожнятівської сільської ради ОТГ Косівського району у 1977 році господарство з особовим рахунком в погосподаській книзі № 534 було розділено на два погосподарські номери 525 стара будівля та 526 - нова будівля.

ОСОБА_5 прийняв спадкове майно житловий будинок по вул. Черемшини, 15 в с. Кобаки, де проживає і по даний час.

Постановою приватного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 25.08.2015 року ОСОБА_3 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок у звязку з відсутністю правовстановлюючого документа спадкодавця на будинок (а.с.23).

Встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з 13.11.1982 року по 21.11.2016 року перебували у зареєстрованому шлюбі та до 2015 року проживали разом в домогосподарстві, що по вул. Черемшини, 16 в с. Кобаки Косівського району.

Згідно довідки Кобаківської сільської ради №717 від 04 липня 2018 року господарство по вул. Черемшини, 16 в с. Кобаки за даними погосподарських книг до 1991 року належало до колгоспного двору, а станом на 01.01.1991 року переведено в категорію службовий двір.

В даний період у господарстві були зареєстровані та проживали: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.115).

Наведене підтверджується записами в погосподарській книзі особовий рахунок №612, відповідно до якої ОСОБА_3 вказана головою домогосподарства, і станом на 01.01.1991 року суспільна група господарства службовий двір (а.с.120).

Згідно записів у погосподарській книзі особовий рахунок №546 станом на 1983 рік ОСОБА_3 вказана головою домогосподарства, ОСОБА_4 чоловік. Місцем праці ОСОБА_3 зазначена аптека №41 сел. Кути, фармацевт. Місце праці ОСОБА_4 лісокомбінат сел. Кути, упаковщик, к-п Шевченка (а.с.117).

За даними довідки Кобаківської сільської ради №718 від 04 липня 2018 року ОСОБА_4 був зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_5 з 19.02.1983 року по 20.04.2016 року, однак з 2015 року фактично проживав в с. Старі Кути. (а.с.116)

Відповідно до частини першої статті 563 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року (далі ЦК УРСР) у редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, у разі смерті члена колгоспного двору спадкування майна двору не відкривається.

Згідно з частиною першою статті 120, статтею 123 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За змістом цієї норми цивільне право підлягає захисту в разі, коли сторони не перебувають між собою в зобов'язальних відносинах, і при цьому має місце його реальне оспорювання учасником цивільних відносин, унаслідок чого власник майна не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв'язку з існуванням сумнівів або претензій щодо спірного майна з боку третіх осіб.

Тобто спеціальне визнання судом права власності на майно необхідне тоді, коли щодо його приналежності в позивача відсутні необхідні правовстановлюючі документи, коли це право оспорюється відповідачем.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_3 предявила позов до ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору реєстраційна служба Косівського районного управління юстиції, які не оспорюють право власності позивача, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування і суд вирішив такий спір, не залучивши до участі у справі ОСОБА_4, який перебував з позивачкою у зареєстрованому шлюбі, і на момент припинення колгоспного двору був зареєстрований та проживав у спірному домоволодінні, чим позбавив його можливості скористатися процесуальними правами, що в свою чергу, не сприяло всебічному і повному з'ясуванню дійсних обставин справи, прав і обов'язків сторін та ухваленню законного і обґрунтованого рішення.

При таких обставинах справи колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення порушує права ОСОБА_4, який не був залучений до участі в справі.

Оскільки апеляційний суд не вправі в такому разі скасувати рішення суду першої інстанції з направленням справи на новий розгляд чи залучити таку особу до участі в справі та вирішити спір по суті, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України однією з підстав для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Косівського районного суду від 19 жовтня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог реєстраційна служба Косівського районного управління юстиції, про визнання права власності на спадкове майно відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дня її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

ОСОБА_1 ОСОБА_2

Судді: І.В. Бойчук

ОСОБА_14

Повний текст постанови складено 07 листопада 2018 року.