"16" січня 2018 р. Справа № 363/1904/17
УХВАЛА

16 січня 2018 року суддя Вишгородського районного суду Київської області Чірков Г.Є., розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову,

встановив:

позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, Приватного нотаріуса Вишгородського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_3, Відділу державної реєстрації Вишгородської міської ради Київської області та Кооперативу з експлуатації колективних гаражів стоянок для автотранспорту індивідуальних власників «Київський» про визнання права власності на нерухоме майно, припинення права власності, визнання незаконним та скасування свідоцтва та державної реєстрації, визнання незаконними та скасування договорів купівлі-продажу, витребування майна з чужого незаконного володіння.

У даній заяві позивач просить забезпечити позов шляхом накладення арешту на майно відповідача ОСОБА_2, а саме: гараж №116, загальною площею 129 кв.м., реєстраційний номер обєкта 30897492, розташованого у кооперативі з експлуатації колективних гаражів стоянок для автотранспорту індивідуальних власників «Київський» за адресою Київська область, м. Вишгород, вул. Київська, 7-а; заборонити ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії щодо відчуження вказаного гаража, заборонити ОСОБА_2 чи третім особам користуватися ним, заборонити ОСОБА_2 передавати вказаний гараж на зберігання третій особі.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Як передбачено ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п.1 та 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, забороною вчиняти певні дії.

Як передбачено ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно розяснень даних в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Встановлено, що згідно копії договору купівлі-продажу від 19 листопада 2013 року та Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №81584467 від 01 вересня 2017 року ОСОБА_2 є власником спірного гаражу.

Доводи позивача про існування намірів у відповідача ОСОБА_4 продати спірний гараж ґрунтуються на припущеннях і доказами не підтверджуються.

З висловлених у заяві мотивів та з огляду на характер спірних відносин, подані суду докази, не можна дійти висновку, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду та про необхідність застосування запропонованих заходів забезпечення позову.

З огляду на викладене суд не може дійти висновку про наявність достатніх підстав для вжиття заходів до забезпечення позову, а тому заява про це задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись статтями 149-154, 260 ЦПК України,

ухвалив:

у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області протягом 15 днів з дня її підписання шляхом подання в зазначений строк апеляційної скарги через Вишгородський районний суд Київської області.

Суддя