Справа № 505/1157/17
Провадження № 2/493/54/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2018 року м. Балта Одеської області

Балтський районний суд Одеської області в складі:

головуючого-судді Тітової Т.П.

за участю секретаря Сирота О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Балта цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Ощадбанк» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» та Публічного акціонерного товариства «Ощадбанк», в особі - Балтського відділення №2822 ПАТ «Ощадбанк», ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним договору іпотеки,

В С Т А Н О В И В :

12.05.2017 року ОСОБА_1 звернулася до Котовського міськрайонного суду Одеської області з позовом до Публічного акціонерного товариства «Ощадбанк» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» та Публічного акціонерного товариства «Ощадбанк», в особі - Балтського відділення №2822 ПАТ «Ощадбанк», ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним договору іпотеки. Ухвалою Котовського міськрайонного суду Одеської області від 20.07.2017 року дана справа передана до Балтського районного суду Одеської області для розгляду по суті.

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 мотивує тим, що рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 18.11.2014 року звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: на нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: вул. 8 Березня, 14 е, м. Котовськ Одеської області, в рахунок погашення заборгованості за договором відновлювальної кредитної лінії № 02 від 05.06.2006 року, однак при укладанні іпотечного договору їй не було відомо про те, що договір відновлювальної кредитної лінії було сфальсифіковано колишнім керуючим Балтського відділення №2822 ПАТ «Ощадбанк» ОСОБА_4, який не мав повноважень на укладення даного договору, оскільки на момент укладення строк дії його довіреності закінчився, і самого Балтського відділення не існувало та її колишнім чоловіком ОСОБА_3, який підписав від імені ОСОБА_2 кредитний договір. Про існування цих обставин вона дізналася лише тоді, коли до неї прийшов державний виконавець для виконання вказаного судового рішення.

Представник Публічного акціонерного товариства «Ощадбанк» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» в судове засідання не зявився, проте надав на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому просив застосувати строки позовної давності до позовних вимог ОСОБА_1 та відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що позивач була обізнана про обставини справи, на які вона посилається, ще в 2010 році в рамках досудового розслідування кримінальної справи по обвинуваченню ОСОБА_3 у скоєнні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 191, ч. ч. 2, 3 ст. 366 КК України, де була допитана у якості свідка, а тому звернувшись з даним позовом в 2017 році до суду пропустила строк позовної давності для звернення з відповідним позовом. Крім того, представник відповідача вважає, що позовна заява є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, проте надав суду заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчать поштові повідомлення, які повернулися на адресу суду.

Дослідивши наявні докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», в особі філії - Балтське відділення № НОМЕР_1 «Ощадбанк» та ОСОБА_2 був 05.06.2008 року укладений договір відновлюваної кредитної лінії № 02.

У якості забезпечення виконання зобовязань по Кредитному договору, між Банком та ОСОБА_1 05.06.2008 року був укладений договір про іпотеку, посвідчений ОСОБА_5 приватним нотаріусом Котовського міського нотаріального округу Одеської області та зареєстрований за Р№ 1651, згідно якого Банку було передано в іпотеку нерухоме майно, а саме: нежитлову будівлю у складі кам'яної будівлі площею 137,3 кв. м, - літера «И», яка знаходиться в м. Котовськ Одеської області, вул. 8 Березня, № 14-е (чотирнадцять «е»), розташована на земельній ділянці площею 180 кв. м, згідно з договором резервування (використання) місця розташування обєкту № 261 від 12.11.2007 року.

Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 18.11.2014 року було задоволено позовні вимоги ПАТ «Державний ощадний банк України», в особі філії Одеського обласного управління АК «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, у звязку з невиконанням ОСОБА_2 договору відновлювальної кредитної лінії № 02, яке наразі оскаржується в апеляційному порядку.

Позивач просить визнати договір іпотеки від 05.06.2008 року, посвідчений ОСОБА_5 приватним нотаріусом Котовського міського нотаріального округу Одеської області та зареєстрований за Р№ 1651, недійсним, посилаючись на те, що вона підписала його через обман з боку колишнього керуючого Балтським відділенням №2822 ПАТ «Ощадбанк» ОСОБА_6, який діяв на підставі довіреності строк дії якої закінчився 13.03.2008 року.

Відповідно до ст. 202 ч. 1 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Цивільним кодексом України термін «обман» визначений у ст. 230, яка регламентує, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Як розяснено у п. 20 Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.2009р., правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. Істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Отже, для визнання правочину недійсним з підстав, передбачених ст. 230 ЦК України необхідним є наявність одночасно трьох підстав: факту обману; істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману та наявність умислу в діях відповідача.

З наведених вимог закону видно, що підставою для визнання правочину недійсним відповідно до зазначеної норми, є введення однією стороною іншої сторони правочину в оману щодо обставин, які мають істотне значення, зокрема, щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, властивостей і якості речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням; при цьому, законодавцем визначено, що обов`язковою умовою для визнання недійсним правочину, укладеного внаслідок обману, є істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Відповідно до ст. 638 ч. 1 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, а істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Отже, оцінюючі зібрані по справі докази в їх сукупності слід дійти висновку, що ОСОБА_1 не довела, не підтвердила належними та допустимими доказами істотність значення обставин, щодо яких її було введено в оману, а так саме і факт обману при укладанні договору іпотеки. Такі посилання у позові на обман ґрунтуються на припущеннях, що не може бути прийнято судом, як доведений факт.

Суд не може прийняти до уваги посилання позивача про те, що на момент укладення договору іпотеки філія Балтське відділення № НОМЕР_1 «Ощадбанк» була ліквідована та те, що ОСОБА_4 не мав повноважень на укладення даного договору, оскільки спростовуються банком з наданням відповідних доказів до відзиву на позовну заяву, отже в даному випадку такі роздуми і припущення не є належними та допустимими доказами, в розумінні ст. 59 ЦПК України.

Крім того, слід зазначити, що ОСОБА_1 пропустила строк позовної давності в частині заявлених вимог про визнання недійсним договору іпотеки з наступних підстав.

Ст. 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 1 та 5 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд.

Позивач вказує на те, що вона дізналася про вище згадані обставини після того, коли рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 18.11.2014 року було звернуто стягнення на предмет іпотеки, тобто у 2015 році, коли державним виконавцем було відкрито виконавче провадження.

Вказана обставина являється недоведеною з огляду на те, що постановою Котовського міськрайонного суду Одеської області від 27.10.2011 року у кримінальній справі по обвинуваченню ОСОБА_3 за скоєння кримінальних правопорушень передбачених ст. ст. 366 ч. 1, 222 ч. 1 КК України, останнього було звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ЗУ «Про амністію» та варто зазначити, що оглянувши матеріали вказаної кримінальної справи № 2-260/2011 (т. 2 арк. 146) ОСОБА_1 викликалася в якості свідка, але на підставі ст. 63 Конституції України відмовилась від дачі свідчень, тобто позивач була обізнана в суті обвинувачення.

Отже, у виниклих між сторонами правовідносинах строк позовної давності складає три роки.

Як зазначено вище, договір іпотеки був укладений між сторонами 05.06.2008 року. З позовними вимогами ОСОБА_1 звернулася до суду 12.05.2017 року, про що свідчить відмітка на позовній заяві. Тобто, позивач звернулася до суду з пропуском визначеного законом трирічного строку.

За ст. 267 ЦК України, заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Розглянувши правомірність застосування правил ст. 267 ЦК України, суд дійшов наступних висновків. Згідно з п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові на цих підставах, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленої до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Таким чином, пропущення строку позовної давності є підставою для відмови в позові в разі доведеності позовних вимог. Тому враховуючи, що стороною позивача позовні вимоги недоведені, суд відмовляє в їх задоволенні на загальних підставах, незалежно від спливу строку позовної давності.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 202, 230, 253, 257, 261, 267, 638 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 259ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволені позовної заяви ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Ощадбанк» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» та Публічного акціонерного товариства «Ощадбанк», в особі - Балтського відділення №2822 ПАТ «Ощадбанк», ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним договору іпотеки відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до апеляційного суду Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 26.01.2018 року.

СУДДЯ: