Справа № 311/3177/18
Провадження № 2/311/1229/2018
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

29 жовтня 2018 року м. Василівка

Василівський районний суд Запорізької області у складі:

Головуючого судді: Сидоренко Ю.В.,

при секретарі: Осінцевій Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Василівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В :

11 вересня 2018 року до Василівського районного суду Запорізької області надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач ОСОБА_1 зазначає, що йому на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 28.08.2018 року виконкомом Дніпрорудненської міської ради, належить жиле приміщення №154 в будинку №15 по вул.Героїв Праці в м.Дніпрорудне Василівського району Запорізької області. У належній йому квартирі, крім нього, також зареєстрована його донька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідачка по справі. Проте у вказаній квартирі ОСОБА_2 не проживає більш ніж 11 років, з 2007 року. Відповідачка не проживає у даній квартирі, не сплачує комунальних платежів, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має, та взагалі квартирою не цікавиться, оскільки постійно проживає в ОСОБА_3 Федерації, та має там своє житло. Факт реєстрації відповідачки порушує його право на вільне розпорядження і користування майном, він позбавлений можливості оформили субсидію, несе додаткові витрати на утримання житлового приміщення та не має можливості продати його. Тому він вимушений звернутися до суду з даним позовом, в якому просить: визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням №154 в будинку №15 по вул.Героїв Праці в м.Дніпрорудне Василівського району Запорізької області.

Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 19 вересня 2018 року відкрито провадження у даній цивільній справі та справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного провадження, з викликом сторін (а.с.21).

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявився, про день та час розгляду справи був повідомлений судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, проте на адресу суду подано письмову заяву, в якій позивач просить розглянути справу у його відсутність. Заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі, наполягає на задоволенні позову за підставами, викладеними у позовній заяві. Проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечують (а.с.33).

В судове засідання відповідач ОСОБА_2 повторно не зявилася, про день та час розгляду справи була повідомлена судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку за останнім відомим місцем проживання (перебування), що підтверджується поштовими конвертами, які повернулися на адресу суду з відміткою «інші причини» (а.с.24), також належне сповіщення відповідача здійснено судом шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади про виклик відповідача до суду, відповідно до приписів ч.11 ст.128 ЦПК України (а.с.25-26,30-31). Разом з тим, до матеріалів позову долучено оригінал заяви ОСОБА_2, громадянки ОСОБА_3 Федерації, яку посвідчено 02.05.2018 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_4, та у поданій заяві відповідачка ОСОБА_2 просить розглянути справу без ї участі, зявитися до зали суду не може у звязку з проживанням в іншій державі, позовні вимоги ОСОБА_1 визнає у повному обсязі та просить їх задовольнити (а.с.16-17).

Відповідно до вимог ст.281 ЦПК України, зі згоди позивача, суд ухвалив про заочний розгляд справи, на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно та повно зясувавши обставини справи, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами цивільної справи, суд вважає, що заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; , учасники сторін зобов'язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно положень ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1, позивач по справі, є власником жилого приміщення в гуртожитку № 154 в будинку № 15 по вул.Героїв Праці в м.Дніпрорудне Василівського району Запорізької області на підставі Свідоцтва про право власності серії САЕ №859817 від 28.08.2018 року, виданого згідно рішення сорок третьої сесії Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області від 26.07.2018 року за №61 та копія вказаного Свідоцтва міститься в матеріалах справи (а.с.8), а також право власності позивача на вищевказаний об?єкт нерухомого майна підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №136870778 від 06.09.2018 року, сформованого державним реєстратором виконавчого комітету Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області ОСОБА_5 (а.с.9).

Як вбачається з технічного паспорту на житлове приміщення №154 у гуртожитку №15 по вул.Героїв Праці в м.Дніпрорудне, виготовленого РКП «Василівське бюро технічної інвентаризації», паспорт виготовлено 30.07.2018 року станом на 03.04.2015 року, замовником якого є ОСОБА_1, та копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.10-12).

Відповідно до Витягу з рішення за №61 від 26.07.2018 року сорок третьої сесії сьомого скликання Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області про приватизацію обєктів житлового фонду м.Дніпрорудне, жиле приміщення у гуртожитку №154 у буд.№15 по вул.Героїв Праців в м.Дніпрорудне Василівського району Запорізької області передано у приватну власність наймача ОСОБА_1 та копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.13).

Згідно довідки про склад сімї від 07.09.2018 року за вих.№7076, виданої виконавчим комітетом Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області, за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані з 09.12.2004 року: наймач - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, донька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.14).

З Акту перевірки реєстрації та проживання, складеного депутатом Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області ОСОБА_6, за підписом сусідів: Скалацька І, Ворошилова І, підписи яких посвідчено секретарем Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області ОСОБА_7, вбачається, що за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5. ОСОБА_2 за вказаною адресою не проживає з 2007 року (а.с.15).

Згідно ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Виходячи з положень ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України щодо обов'язку доказування, обов'язок довести свої заперечення щодо наявності поважних причин відсутності на спірній житловій площі покладено на відповідача.

Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

Стаття 47 Конституції України та ст.9 ЖК України передбачають, що кожен має право на житло і ніхто не може бути обмежений у праві користуванням інакше ніж з підстав і в порядку визначеним законом.

Право на повагу до житла гарантує і ст.8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод.

Відповідно до вимог ст.317 ЦК України власнику належать права володіння, користування і розпоряджання своїм майном. Згідно статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Права власника житлового приміщення визначені в статті 383 ЦК України та статті 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Згідно ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до приписів ч.2 ст.405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла, або законом.

Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням, відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст.71, 72, 107, 116, 156 ЖК України).

Таким чином, при розгляді справи щодо визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням члена сім'ї власника житла, мають встановлюватися наступні факти: чи є спірне приміщення житлом, чи є воно власністю позивача, чи відсутній відповідач у спірному приміщені понад встановлені строки, чи є причини відсутності поважними та чи не було між власником та відповідачем будь якої іншої домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності.

Пленум Верховного Суду України в пункті 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснив судам, що у справах цієї категорії необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк.

Згідно розяснень п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року з подальшими змінами „Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сімї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладання трудового договору на невизначений строк тощо).

Відповідно до правового висновку, викладеного в Постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі 6-57цс11, зазначено, що виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем ОСОБА_1 позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі та суд вважає необхідним позов задовольнити та визнати відповідачку ОСОБА_2 такою, що втратила право користування жилим приміщенням № 154 в буд.№15 по вул.Героїв Праці в м.Дніпрорудне Василівського району Запорізької області, яке належить позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності серія САЕ859817 від 28.08.2018 року, виданого на підставі рішення сорок третьої сесії Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області 26.07.2018 року за №61, а саме з тих підстав, що відповідачка ОСОБА_2 у спірному житловому приміщенні тривалий час (понад одинадцять років) не проживає і по теперішній час, що підтверджується Актом перевірки реєстрації та проживання, складеного 07.09.2018 року депутатом Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області ОСОБА_6, за підписом сусідів, крім того, відповідачкою вказані обставини не оспорюються, що вбачається з її нотаріально посвідченої заяви від 02.05.2018 року та позовні вимоги ОСОБА_2 визнані у повному обсязі, що відповідно до положень ч.1 ст.82 ЦПК України, не підлягають доказуванню. Та приймаючи до уваги ті обставини, що тривалий час відповідачка у спірному жилому приміщенні тривалий час не проживає та участі в утриманні даного житлового приміщення, відповідачка ОСОБА_2 не приймає, комунальні послуги не сплачує, та, будучи зареєстрованою у вищевказаному житлову приміщенні, яке належить позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності, але не проживаючи у ньому, відповідачка чинить позивачу, як власнику, перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні своєю власністю, крім того, позивач не може у повному обсязі реалізувати своє право на розпорядження приватною власністю, та у добровільному порядку знятися з реєстраційного обліку відповідачка не бажає, крім того, підстав для збереження за відповідачкою вказаного вище жилого приміщення судом не встановлено, викладені у позові доводи позивача про відсутність відповідачки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 у спірному житловому приміщенні тривалий час, з 2007 року без поважних причин підтверджені належними та допустимими доказами, які містяться у справі, відповідачкою під час розгляду справи не оспорені, відзив на позов ним не поданий, тому існують правові підстави, передбачені ст.ст.71,107 ЖК України для задоволення позовних вимог про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування жилим приміщенням №154 в будинку №15 по вул.Героїв Праці в м.Дніпрорудне Василівського району Запорізької області.

На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що заявлені ОСОБА_2 позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі за вищенаведеними підставами.

Керуючись ст.8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст.ст.41,47 Конституції України, ст.ст.317,319,386,391,405 Цивільного Кодексу України, ст.71,107,156,163 Житлового кодексу України, Законом України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11.12.2003 року, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року „Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", ст.ст.9, 12, 13, 81, 259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1) до ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування жилим приміщенням у гуртожитку № 154 в будинку № 15 по вулиці Героїв Праці в місті Дніпрорудне Василівського району Запорізької області.

Заочне рішення може бути переглянуто Василівським районним судом за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається до Запорізького апеляційного суду через Василівський районний суд Запорізької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя

Василівського районного суду

Запорізької області ОСОБА_8