Справа № 154/2050/17 Головуючий у 1 інстанції: Каліщук А.А.
Провадження № 22-ц/773/95/18 Категорія: 27 Доповідач: Бовчалюк З. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2018 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Здрилюк О.І., Карпук А.К.,

з участю секретаря судового засідання Концевич Я.О.,

представника позивача Мельничука А.О.,

відповідача ОСОБА_2, та її представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 20 листопада 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд із даним позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 08.04.2011 року ОСОБА_2 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у розмірі 4200 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором, заборгованість ОСОБА_2 станом на 30.06.2017 року становить 29673,11 грн., з яких: 1285,04 грн. - заборгованість за кредитом, 22998,87 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3500 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором та комісія, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1389,20 грн. - штраф (процентна складова).

Просив стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк (далі ПАТ КБ) «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 29673,11 грн. та судові витрати.

Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 20 листопада 2017 року позов в даній справі задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 08.04.2011 р. в сумі 27 257 грн. 91 коп.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі, відповідач ОСОБА_2 просить скасувати це рішення у зв'язку з неповним з'ясуванням всіх обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та порушенням норм процесуального та матеріального права та ухвалити нове рішення, яким в задоволені позову відмовити.

Заслухавши представника позивача, відповідача та її представника, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Згідно зі ст. 525, 526, 530 Цивільного кодексу (далі -ЦК) України зобов'язання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Відповідно до ч.1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позивальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.( ч. 1ст. 1054 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач отримала від ПАТ КБ «Приватбанк» кредит у розмірі 4200 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.6-7).

ОСОБА_2 підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку, складає між нею та банком договір № б/н від 08 квітня 2011 року, про що свідчить її підпис у заяві, а також в довідці про Умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 30 днів пільгового періоду».

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань, щодо повернення кредиту, відповідно до розрахунку заборгованості за договором б/н від 08.04.2011 року у відповідача перед банком станом на 30 червня 2017 року існує заборгованість у розмірі 29673, 11 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту 1285,04 грн., заборгованості по відсотках за користування кредитом 22998,87 грн., комісія в тому числі нарахована комісія 3500 гривень, заборгованість по судових витратах 1889, 20 грн. ( а.с. 4-5).

Відповідач отримала кредит 08.04.2011 року на платіжну картку, яка була перевипущена з кінцевим терміном по листопад 2014 року. ( а.с. 83).

Отримання нової картки зі строком дії до листопада 2014 року , відповідачем та її представником не заперечувалось та не спростовувалось.

Останній платіж по кредиту відповідач здійснила 31 липня 2014 року в розмірі 300 гривень, що підтверджується, як поясненнями учасників справи, так і розрахунком заборгованості.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції не перевірив чи в межах строку позовної давності заявлені суми до стягнення, зокрема проценти за користування кредитом та штрафні санкції, оскільки відповідачем було заявлено про застосування наслідків спливу строку позовної давності та подано про це письмову заяву.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк в межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересів.

Згідно зі ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.( ст. 267 ЦК України).

Відповідності до правової позиції, сформованої Верховним Судом України у постанові № 6-116цс13 від 06 листопада 2013 року, перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу.

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами ст. 1048 ЦК України), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

Також, у правовій позиції Верхового Суду України, викладеній у постанові № 6-14цс14 від 19 березня 2014 року зазначено, що відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Таким чином судом першої інстанції правомірно констатував про те, що кінцевим терміном повернення кредиту є термін закінчення строку дії кредитної картки, а саме листопад 2014 року, відтак банк звернувшись з позовом до суду 27 липня 2017 року, тобто в межах трьохрічного строку позовної давності. Відтак вимога про стягнення 1285,04 гривень тіла кредиту підлягає до задоволення у повному обсязі.

Розмір заборгованості за тілом кредиту відповідачем не заперечувався та не спростовувався.

Стягуючи проценти за користування кредитом в розмірі 22947,51 гривень за період з 08 квітня 2011 року по 30 червня 2017 року, поза увагою суду залишився той факт, що вони заявлені з пропуском трьохрічного строку позовної давності.

Таким чином колегія суддів приходить до висновку, з врахуванням заяви про застосування строків позовної давності, з відповідача на користь позивача слід стягнути 1387, 84 гривень процентів за користування кредитом в межах строку позовної давності за період з 27 липня 2017 року (дата звернення до суду) по 27 липня 2014 року = 1285,04 гривень ( тіло кредиту)*36%* 3 роки.

При цьому, для розрахунку відсотку за користування кредитними коштами, колегія суддів бере саме 36% річних, або ж 3 % місячних, які визначені в довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», які погоджені сторонами та скріплені підписом відповідача 08.04.2011 року. ( а.с. 7)

Матеріали справи не містять достовірних доказів, які б свідчили, що до кредитних зобов'язань, що виникли у ОСОБА_2 перед позивачем може за певних умов бути застосована інша відсоткова ставка, ніж 36 відсотків річних.

Крім того, позовна заява також містить посилання на встановлення банком відсоткової ставки саме 36% річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

Необґрунтованими та бездоказовими є вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_2 3500 гривень пені (комісії).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

В суді апеляційної інстанції представник позивача вказував, що фактично 3500 гривень це є пеня.

З матеріалів справи вбачається, що банком не надано належного розрахунку пені, який би відповідав поняттю пені, що визначена ст. 549 ЦК України ( розрахунок сум за кожен день прострочення).

Відповідно до Умов кредитування передбачено, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань передбачених цим договором більше ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 гривень + 5% від суми кредитної заборгованості з врахуванням процентів і комісій.

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Таким чином вимога позивача про стягнення з відповідача пені не може бути задоволена, оскільки вона належним чином не обґрунтована та фактично це є подвійною відповідальність відповідача за неналежне виконання зобов'язання.

З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути штраф в розмірі 633,64 гривень = (1285,04 гривень (тіло кредиту) +1387,84 гривень (проценти))*5% + 500 гривень відповідно до Умов кредитування.

Оскільки, судом першої інстанції було допущено неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, щодо визначення суми заборгованості за кредитним договором, яка підлягає до стягнення то рішення суду слід змінити.

ПАТ КБ «ПриватБанк» було заявлено позов про стягнення 29673,11 гривень заборгованості за кредитним договором, судом апеляційної інстанції постановлено стягнути 3297,52 гривень , отже в даному випадку задоволено позовні вимоги на 11,11% =3297,52 гривень*100% /29673,11 гривень.

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_2 в користь позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» слід стягнути судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 176, 00 гривень (1600 гривень судовий збір за подання позовної заяви 11,11%.

Крім того з відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» в користь відповідача ОСОБА_2 слід стягнути 625, 78 коп. сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги з врахуванням того, що вимоги апеляційної скарги задоволені на 88,89% (704 грн. судовий збір за подання апеляційної скарги х 88,89%%).

Керуючись ст.ст. 367, 368, 376, 382,384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 20 листопада 2017 року в даній справі змінити, виклавши резолютивну частину в наступній редакції:

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_1, що проживає: АДРЕСА_1) в користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (, МФО 305299) заборгованість за кредитним договором від 08 квітня 2011 року в сумі 3297,52гривень з яких: 1285,04 гривень - тіло кредиту, 1387,84 гривень - заборгованість за процентами, 633,64-штраф.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк» ПриватБанк» сплачений судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 176, 00 гривень.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» в користь ОСОБА_2 625,78 гривень сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий:

Судді :