ПОСТАНОВА

Іменем України

02 лютого 2018 року м. Кропивницький

справа № 390/890/17

провадження № 22-ц/781/366/18

Апеляційний суд Кіровоградської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді - Письменного О.А.,

суддів Дьомич Л.М., Єгорової С.М.,

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області у складі судді Пасічника Д.І. від 07 грудня 2017 року у справі за її позовом до фермерського господарства ОСОБА_2 про визнання договору оренди землі недійсним та зобовязання повернути земельну ділянку, -

встановила:

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернулася в суд із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що їй на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 049793, належить земельна ділянка з кадастровим номером :02:000:2158, площею 3,5624 га, що розташована на території Миколаївської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області. 07.12.2009 року між нею та фермерським господарством ОСОБА_2 було укладено договір оренди зазначеної земельної ділянки, який зареєстрований в Управлінні Держкомзему у Кіровоградському районі Кіровоградської області, про що в Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис за № 02982 від 30.03.2012 року. Даний договір був укладений на 5 років, починаючи з дати його державної реєстрації, тобто до 30.03.2017 року.

Не бажаючи поновлювати договір оренди землі, вона 14.02.2017 року направила на адресу відповідача лист, яким повідомила про небажання поновлювати договір оренди землі та проханням припинити використання належної їй на праві приватної власності земельної ділянки у звязку з закінченням строку дії договору оренди землі, на який його було укладено. Однак, відповідь на вказаний лист нею отримано не було.

При цьому, відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна, сформованої 11.04.2017 року, їй стало відомо про те, що між нею та відповідачем 30.03.2017 року укладено новий договір оренди вищевказаної земельної ділянки від 30.03.2017 року та зареєстрований 30.03.2017 року за № 19738952. Згідно інформаційної довідки з Реєстру речових прав на нерухоме майно від 11.04.2017 року договір оренди землі від 30.03.2017 року укладено строком на 10 років. Посилаючись на те, що вказаний договір оренди землі вона не підписувала, що свідчить про відсутність її волевиявлення на укладення даного правочину, просила визнати недійсним договір оренди землі від 30.03.2017 року та зобовязати відповідача повернути належну їй земельну ділянку.

Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 07 грудня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне зясування судом обставин справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Зокрема, вказує на те, що судом першої інстанції не надано жодної правової оцінки листу, який був нею направлений на адресу відповідача 14.02.2017 року, про небажання поновлювати договір оренди землі. Крім того, зазначає, що зміст та форма укладеного договору відповідає формі, яка була передбачена для договорів оренди землі до 01.01.2013 року, оскільки на ньому міститься місце для відмітки його державної реєстрації. При цьому, при укладанні попередніх договорів на прохання відповідача нею було підписано декілька пустих бланків договорів оренди, після чого фермерським господарством самостійно було заповнено підписаний нею бланк договору та подано до державного реєстратора для реєстрації речового права оренди, що свідчить про відсутність її волевиявлення на укладення цього договору.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначає, що направлений позивачем лист про небажання поновлювати договір оренди землі не має правового значення для вирішення даної справи, оскільки предметом позову є визнання договору оренду землі недійсним та повернення земельної ділянки.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши докази по справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Статтею 14 зазначеного Закону передбачено, що договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Судом встановлено, що позивач є власником земельної ділянки, загальною площею 3,5600 га, кадастровий номер :02:000:2158, що розташована на території Миколаївської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯИ №049793 та витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-017 від 29.03.2017 року /а.с.11,12-13/.

07.12.2009 року між сторонами було укладено договір оренди землі, згідно якого ОСОБА_1 передала ФГ ОСОБА_2 в орендну земельну ділянку, загальною площею 3,56 га, що розташована на території Миколаївської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, терміном на 5 років. Договір зареєстрований 30.03.2012 року в Управлінні Держкомзему у Кіровоградському районі Кіровоградської області, про що в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис за №02982. Договір містить додаток у вигляді акту прийому-передачі обєкта оренди /а.с.16-17, 18/.

14.02.2017 року на адресу голови ФГ ОСОБА_2, позивачем направлявся лист, яким повідомлено про небажання поновлювати договір оренди землі та з проханням припинити використання належної ОСОБА_1 земельної ділянки у звязку із закінченням строку договору оренди землі від 07.12.2009 року, проте лист залишений без відповіді та задоволення /а.с.19/.

30.03.2017 року між ОСОБА_1 та ФГ ОСОБА_2 було укладено договір оренди землі, згідно якого ОСОБА_1 передала ФГ ОСОБА_2 в оренду земельну ділянку, загальною площею 3,56 га, що розташована на території Миколаївської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, терміном на 10 років. Договір містить додаток у вигляді акту прийому-передачі обєкта оренди /а.с.102-105/.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦПК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля є бажанням, наміром особи вчинити правочин, однак для вчинення правочину потрібна не тільки воля, а ще й доведення цієї волі до відома інших осіб. Отже, волевиявлення є способом, яким внутрішня воля особи дістає свій вираз зовні.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, підпис сторони договору є обовязковим реквізитом правочину, вчиненого у письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри учасника правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документа, в якому втілюється правочин. Унаслідок вказаного, підписання правочину здійснюється кожною із сторін власноручно або власноручно уповноваженими на те стороною особами.

Згідно висновку експерта №538/539/17-27 від 21.11.2017 року підпис від імені ОСОБА_1 у договорі оренди землі від 30.03.2017 року укладеного між ОСОБА_1 та ФГ Ковалевського ОСОБА_3, підшитому у справі №225 на земельну ділянку кадастровий номер :02:000:2158 (а.с.5, 6), який міститься зі зворотної сторони 2-го аркушу в графі «Орендодавець ОСОБА_1 (____)», виконаний рукописним способом, пастою кулькової ручки, без попередньої технічної підготовки чи застосування технічних засобів самою ОСОБА_1.

До апеляційної скарги ОСОБА_1 було додано подала клопотання про призначення судової технічної експертизи щодо встановлення дати підписання нею спірного договору. Дане клопотання було розглянуто при підготовці справи до розгляду і відмовлено в його задоволенні відповідною ухвалою з тих підстав, що час підписання спірного договору не є предметом спору і така підстава для визнання його недійсним позивачем не заявлялась (а.с.191-192).

Враховуючи вище викладене, заявлені позовні вимоги з підстав відсутності волевиявлення на укладення оспорюваного правочину не знайшли свого підтвердження, оскільки факт волевиявлення позивача на укладення спірного договору полягає в добровільному його підписанні особисто ОСОБА_1, що не було нею спростовано в суді.

З огляду на вказане, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги щодо наявності у позивача сумнівів про дійсний час виготовлення оспорюваного договору оренди землі саме у 2017 році не можуть бути враховані судом, оскільки такі доводи виходять за межі заявлених позовних вимог.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 07 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Постанова виготовлена 02.02.2018 року.

Головуючий:

Судді: