ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 598/1368/16-цГоловуючий у 1-й інстанції Гудима І.В.
Провадження № 22-ц/4817/145/18 Доповідач - Бершадська Г.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2018 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Бершадська Г.В.

суддів - Ткач З. Є., Ткач О. І.,

з участю секретаря - Панькевич Т.І.

представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу № 598/1368/16-ц за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" на рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 03 липня 2018 року (ухвалене суддею Гудимою І.В., повний текст рішення складено 06 липня 2018 року) у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року ПАТ КБ "Приватбанк" звернулося в суд з вказаним позовом.

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що за кредитним договором №TECNGI від 24.12.2007 року позивач отримав кредит в сумі 30000 грн, який зобов'язувався повернути до 24.12.2012 року та сплачувати відсотки за користування ним.

Рішенням Збаразького районного суду Тернопільської області від 10.03.2010 року з відповідача стягнуто заборгованість за цим договором станом на 25.02.2010 року в сумі 39796,71 грн, з яких 26422,18 грн - заборгованість за кредитом; 10362,45 грн - заборгованість по відсотках; 3012,08 грн пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань. Посилаючись на те, що рішення суду відповідачем не виконувалось, заборгованість за кредитним договором станом на 25.08.2016 року становить 325266,20 грн і складається з: 26422,04 - заборгованість за кредитом, 104361,67 грн - заборгованість по відсотках за користування кредитом, 194482,49 грн - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, тому вважає, що має право на стягнення з відповідача різниці в сумі 285469,63 грн. Зважаючи на те, що позивач вправі вимагати стягнення будь якої суми заборгованості за кредитом, ПАТ КБ "Приватбанк" просило стягнути з відповідача 93999,22 грн заборгованості по відсотках за користування кредитом.

Рішенням Збаразького районного суду від 03 липня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду АТ КБ "Приватбанк" (правонаступник ПАТ КБ "Приватбанк") звернулось з апеляційною скаргою в якій просить рішення суду скасувати і постановити нове рішення яким позов задовольнити.

Апелянт зазначив, що кредитні кошти банку в повному обсязі банку не повернуті, кредитний договір не розірваний та не припинений, тому банк має право на продовження нарахування відсотків на суму простроченої заборгованості за кредитом в межах строків загальної позовної давності за останніх три роки. Посилається на постанови ВСУ №6-116 цс13 від 06.11.2013 року, №6-160цс14 від 19.11.2014 року, №6-249цс15 від 02.12.2015року.

Представник відповідача подав відзив на апеляційну скаргу в якому вказав, що з пред'явленням позову у 2009 році та винесенням Збаразьким районним судом рішення від 10.03.2010 року про повне дострокове погашення заборгованості за кредитним договором позивач змінив строк виконання основного зобов'язання, а тому відсутні підстави для нарахування та стягнення процентів за користування кредитними коштами. Таку правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 28.03.2018 року у справі №444/9519/12 за позовом ПАТ КБ "ПриватБанк" про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2, апеляційну скаргу заперечив і навів доводи аналогічні викладеним в відзиві на апеляційну скаргу.

Представник АТ КБ "Приватбанк" будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи в судове засідання не з'явився.

У відповідності до вимог статтей 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у відсутності представника позивача.

Розглянувши апеляційну скаргу в межах її доводів, заслухавши пояснення представника відповідача, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Судом встановлено, що 24.12.2007 року між ЗАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого є ПАТ КБ "ПриватБанк", і ОСОБА_1 було укладено договір про іпотечний кредит №TECNG2, відповідно до якого останній отримав грошові кошти у розмірі 30000 гривень на умовах, визначених у договорі, на термін до 24.12.2012 року, із сплатою відсотків у розмірі 15% на рік, на суму залишку заборгованості по кредиту.

Позивачем, у зв'язку з невиконанням відповідачем договірних зобов'язань, 02.04.2009 року було пред'явлено позовні вимоги до останнього про повне дострокове погашення заборгованості за вищевказаним кредитним договором, сплату відсотків за користування кредитом та пені.

Рішенням Збаразького районного суду Тернопільської області від 10.03.2010 року, яке вступило в законну силу, з відповідача на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" стягнуто 39796,71 грн. заборгованості за кредитним договором №TECNG2 від 24.12.2007 року, з яких: 26422,18 грн. заборгованості за кредитом; 10362,45 грн. заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом; 3012,08 грн. пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

Відповідач не виконав вищевказане рішення Збаразького районного суду та не повернув суму заборгованості за кредитним договором і у зв'язку з цим позивачем було нараховано відсотки за користування кредитними коштами за період після винесення рішення суду.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що пред'явивши у 2009 році позов про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, банк змінив строк виконання основного зобов'язання тому відсутні підстави для нарахування та стягнення процентів за користування кредитними коштами після ухвалення Збаразьким судом 10.03.2010 року рішення про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити проценти.

Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 року в справі №444/9519/12 зробила правовий висновок, щодо застосування вищевказаних норм права у аналогічних правовідносинах вказавши, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Сторонами за умовами кредитного договору погоджено, що у межах строку кредитування до 24 грудня 2012 року відповідач мав сплачувати кредит та відсотки за користування ним періодичними щомісячними платежами. Починаючи з 24 грудня 2012 року відповідач мав обов'язок незалежно від пред'явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування.

Встановивши що у 2009 році позивач подав позов про дострокове стягнення заборгованості за кредитом згідно з вимогами ч. 2 ст. 1050 ЦК України, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені кредитним договором проценти припинилось.

Посилання позивача на постанови ВСУ за 2013-2015 роки колегія суддів оцінює критично, оскільки Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 року зроблено правовий висновок щодо застосування відповідних норм права які суди відповідно до ст. 263 ЦПК України повинні враховувати при вирішенні справ у таких правовідносинах.

Відповідно до ст. 375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи встановлені судом обставини та норми матеріального права які регулюють спірні правовідносини апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

На підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторони в межах ними понесених.

Апеляційний суд, керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 389, 390 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" залишити без задоволення.

Рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 03 липня 2018 року залишити без змін

Судові витрати покласти на сторони в межах ними понесених.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення.

Повний текст рішення складено 05 листопада 2018 року.

Головуючий Г.В.Бершадська

Судді О.І.Ткач

З.Є.Ткач