АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 536/1789/17 Номер провадження 22-ц/786/259/18Головуючий у 1-й інстанції Колотієвський О.О. Доповідач ап. інст. Триголов В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого: Триголова В.М.,

суддів: Дорош А.І., Панченка О.О.

при секретарі Діхтяр Т.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу апеляційною скаргою ОСОБА_2

на ухвалу Кременчуцького районного суду Полтавської області від 14 листопада 2017 року постановлену під головуванням судді Колотієвського О.О. в м. Кременчуці зі складанням повного тексту судового рішення 14 листопада 2017 року

за поданням заступника начальника Кременчуцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області про оголошення розшуку боржника ОСОБА_2

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 14 листопада 2017 року подання заступника начальника Кременчуцького районного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Полтавській області Комарцевої С.І. про оголошення розшуку боржника ОСОБА_2 задоволено.

Оголошено розшук боржника ОСОБА_2

Ухвалу направлено начальнику Кременчуцькому відділу Поліції ГУ НП в Полтавській області для виконання.

Не погодившись з такою ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_2 подав на неї апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати в задоволенні подання відмовити.

Вважає, що судом безпідставно застосовані положення ст.ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» та ст. 375 ЦПК України.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апелянта, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Як передбачено ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального

права.

Судом першої інстанції встановлено, що у Кременчуцькому районному ВДВС ГТУЮ у Полтавській області перебуває зведене виконавче провадження АСВП № 54019354 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приват Банк», Кременчуцької ОДПІ, ДП «Автомаз-України», ГУ ДФС у Полтавській області загальної суми боргу в розмірі 175572 гривні 59 копійок.

Під час примусового виконання було встановлено, що згідно відповіді Потоківської сільської ради боржник зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, але за зазначеною адресою не проживає.

Оскільки боржник після направлення йому постанов про відкриття та викликів до відділу не зявився, то державним виконавцем було здійснено виїзд за адресою місця реєстрації та адресою, зазначеною у виконавчих документах: АДРЕСА_1. Так, відповідно до акту державного виконавця від 21.09.2017 року, місце мешкання боржника встановити не вдалося.

Задовільняючи подання заступника начальника Кременчуцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області про оголошення розшуку боржника місцевий суд виходив з того, що впродовж тривалого часу боржник ухиляється від виконання зобов'язань по зведеному виконавчому провадженню, за адресою вказаною у виконавчих документах не проживає, що унеможливлює його виклик до виконавчої служби для надання пояснень за фактами невиконання рішень або вимог державного виконавця, суд прийшов до висновку про необхідність оголошення розшуку боржника.

З таким висновком погоджується і колегія суддів виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 375 ЦПК України (який дійв на час розгляду справи у судді першої інстанції )передбачено, що розшук боржника оголошується за місцем виконання рішення або за останнім відомим місцем проживання (перебування) боржника чи місцезнаходженням його майна, або за місцем проживання (перебування) стягувача.

Положеннями ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Виходячи зі змісту ст.ст. 6, 11 Закону України "Про виконавче провадження" держаний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян та юридичних осіб. Державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 № 11-рп/2012).

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини (далі - Суд) право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція), було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Hor№sby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgme№ts a№d Decisio№s 1997-II).

За певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції права (див. рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії", № 22774/93, п. 74, ECHR 1999-V).

Відповідно, виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (див., наприклад, рішення від 19 березня 1997 року у справі "Горнсбі проти Греції", Reports 1997-II, п. 40; рішення у справі "Бурдов проти Росії", заява № 59498/00, п. 34, ECHR 2002-III, та рішення від 6 березня 2003 року у справі "Ясюнієне проти Литви", заява № 41510/98, п. 27).

Держава зобов'язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (див. рішення від 7 червня 2005 року у справі "Фуклев проти України", заява № 71186/01, п. 84).

Саме на державу покладається обов'язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у п. 1 ст. 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності (див. рішення у справі "Comi№gersoll S. A." проти Португалії", заява № 35382/97, п. 23, ECHR 2000-IV).

Водночас, оскільки п. 1 ст. 6 Конвенції захищає виконання остаточних судових рішень, вони не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін.

Враховуючи викладене, а також беручи до уваги те, що боржник на неодноразові виклики до відділу державної виконавчої служби не з»являвся, відмості про його фактичне місце перебування були фактично відсутні, що унеможливлювало виконання рішеня суду, місцевий суд прийшов до вірного висновку задовольняючи подання про оголошення розшуку.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження, а тому висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні скарги є вірним.

За таких обставин, ухвала суду є законною та обґрунтованою і підстав для її скасування з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Керуючись п.1 ч. 1 ст. 374, п. 1 ст.375, ст. ст. 381 - 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Кременчуцького районного суду Полтавської області від 14 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя: /підпис/ В.М. Триголов

Судді: /підписи/ А.І. Дорош

А.А. Панченко

Копія вірно

суддя Апеляційного суду

Полтавської області Триголов В.М