Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2018 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Цуранова А. Ю. ,

при секретарі Чайка О. П.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Біла Церква позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: 1) державний нотаріус ОСОБА_5 Білоцерківської міської державної нотаріальної контори ОСОБА_6; 2) ОСОБА_7; 3) ОСОБА_8 про визнання права на обовязкову частку у спадщині,

В С Т А Н О В И В :

У жовні 2017 року позивач ОСОБА_3 звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому просила визнати за нею право на обовязкову частку у спадщині після смерті матері ОСОБА_9, померлої 25.03.2017 року в розмірі 1/6 частини всього спадкового майна.

В обґрунтування позову вказувала, що 25.03.2017 року померла її мати ОСОБА_9. Після її смерті залишилась спадщина, яку заповітом, посвідченим ОСОБА_5 Білоцерківською міською державною нотаріальною конторою Київської області від 29.03.2001 року, вона заповіла своїй онуці ОСОБА_4, що прийняла її шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном з дня смерті спадкодавця. Крім неї (позивача), у матері є ще дві доньки: ОСОБА_8 та ОСОБА_7.

Зазначала, що їй було відмовлено нотаріусом у видачі свідоцтва про право на обовязкову частку у спадщині відповідно до ст. 1241 ЦК України, оскільки на момент смерті матері їй було 53 роки, тобто не досягла встановленого законом пенсійного віку.

24.11.2017 року відкрито провадження в даній справі та призначено розгляд справи у відкритому судовому засіданні.

Позивач та представник третьої особи державний нотаріус ОСОБА_5 Білоцерківської міської державної нотаріальної контори ОСОБА_6 в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, зазначивши, що позивач змушена працювати через скрутне матеріальне становище.

Відповідач ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_2 позов не визнали та вважають, що відповідач ОСОБА_4 є неналежним відповідачем по справі. Вона має усі права на спадкове майно, в зв'язку із складанням на неї заповіту.

Третя особа ОСОБА_8 в судовому засіданні просила задовольнити позов, оскільки позивач пів життя проживала з матір'ю.

Третя особа ОСОБА_7 в судовому засіданні при винесення рішення покладалась на розсуд суду.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Позивач по справі ОСОБА_3 (дівоче прізвище ОСОБА_9) ОСОБА_10 народилась 27.01.1964 року, матір`ю якої, згідно свідоцтва про народження серії V-УР № 0452610, вказана ОСОБА_9.

25.03.2017 року ОСОБА_9 померла.

25.03.2017 року щодо майна померлої ОСОБА_9 ОСОБА_5 Білоцерківською міською державною нотаріальною конторою Київської області заведено спадкову справу № 182/2017 року.

22.01.2018 року на адресу суду надійшла належним чином завірена копія спадкової справи з якої вбачається, що після ОСОБА_9 залишилась спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_1.

В судовому засіданні встановлено, що позивач та треті особи ОСОБА_8 та ОСОБА_7 є рідними сестратми.

21.06.2017 року ОСОБА_3 звернулась до ОСОБА_5 Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області із заявою про прийняття спадщини після смерті її матері ОСОБА_9

13.10.2017 року повідомленням ОСОБА_5 Білоцерківської міської державної нотаріальної контори розяснено, що оскільки ОСОБА_3 на день смерті матері ОСОБА_9 не досягла пенсійного віку, тому не має право на обовязкову частку у спадщині, перелік яких визначено у ст. 1241 ЦК України, розяснено право звернутися до суду за захистом своїх прав.

Спадковим майном, що входить до складу спадщини та щодо якого виник спір є квартира АДРЕСА_2, що належала на праві власності померлій ОСОБА_9 згідно свідоцтва про право власності на житло № 4635 від 22.06.1993 року (1/2 частки) та свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.11.2006 року, зареєстрованого в реєстрі за № 3-2966.

Згідно копії довідки № 1496 від 26.12.2017 року Комунального підприємства Білоцерківської міської ради ЖЕК № 1, позивач працює на посаді робітника з комплексного прибирання та утримання будинків з прилеглими територіями з 24.11.2015 року.

Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1222 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України).

За правилами ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини..

Згідно зі ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Розмір обов'язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.

Враховуючи те, що позивач і треті особи ОСОБА_8 та ОСОБА_7 є дочками померлої ОСОБА_9, тому у разі спадкування за законом кожному б з них належала 1/3 частки спадкового майна.

В судовому засіданні встановлено, що на момент відкриття спадщини позивач була пенсіонером, вид пенсії - за віком, що підтверджується наявною у справі копією пенсійного посвідчення.

У рішенні Конституційного Суду України від 11.02.2014 року (справа N 1-1/2014) по справі за конституційним зверненням громадянина розкривається зміст поняття "повнолітні непрацездатні діти", що використовується в абзаці першому частини першої статті 1241 Кодексу щодо права на обов'язкову частку у спадщині, ґрунтується на положеннях частини третьої статті 75 Сімейного кодексу, який відносить до категорії "непрацездатні" інвалідів I, II та III групи, а також пенсійного законодавства та законів України, які регулюють соціальне страхування і визначають поняття "непрацездатний".

Відповідно до ст. 1 Закону України № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» непрацездатні громадяни особи, які досягли встановленого статтею 26 цього Закону пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у звязку з втратою годувальника відповідно до закону.

За змістом наведеного вище Закону вбачається, що для осіб, які мають право на пільгову пенсію, пенсійний вік скорочений.

Згідно з частиною 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до положень статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового право та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Таким чином, оскільки на момент смерті ОСОБА_9 її дочка ОСОБА_3 являлась пенсіонером, тобто досягла певного віку, який згідно з Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» надавав їй право вийти на пенсію (скорочений пенсійний вік), тому на час відкриття спадщини позивач була непрацездатною.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову у повному обсягу.

Керуючись ст. 12, 13, 81, 258-259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_3 задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_3 (адреса: АДРЕСА_3, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1) право на обовязкову частку у спадщині після померлої 25.03.2017 року матері ОСОБА_9 в розмірі 1/6 частини спадкового майна.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_11