Житомирський апеляційний суд
Справа №277/913/18 Головуючий у 1-й інст. Заполовський В.В.
Категорія 59 Доповідач Борисюк Р. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2018 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Григорусь Н.Й., Микитюк О.Ю.

з участю секретаря

судового засідання Гарбузюк Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №277/913/18 за позовом ОСОБА_2 до Ємільчинської селищної ради Ємільчинського району Житомирської області, треті особи: ОСОБА_3, Приватне підприємство фірма "Сомгіз", про визнання незаконними та скасування рішень і про визнання недійсними результатів земельних торгів

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Ємільчинського районного суду Житомирської області від 03 вересня 2018 року, постановлену головуючим суддею Заполовським В.В. у смт.Ємільчине,

в с т а н о в и в:

У серпні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду із даним позовом, в якому просив визнати незаконними та скасувати рішення Ємільчинської селищної ради Ємільчинського району Житомирської області за № 622 від 25.12.2012 «Про затвердження технічної документації із землеустрою, щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування будівель торгівлі» та за № 1124 від 13.03.2015 «Про продаж земельної ділянки несільськогосподарського призначення на земельних торгах», визнати недійсними результати земельних торгів від 24.04.2015 шляхом скасування протоколу № 5/06 земельних торгів у формі аукціону з продажу земельної ділянки площею 0,2198 га. несільськогосподарського призначення, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1.

Ухвалою судді Ємільчинського районного суду Житомирської області від 03 вересня 2018 року відкрито загальне позовне провадження у даній справі та призначено підготовче судове засідання на 03 жовтня 2018 року.

Не погодившись із ухвалою суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати в частині визначення підсудності та передати справу на розгляд до Франківського районного суду м. Львова.

Зазначає, що згідно позовної заяви відповідачем є лише Ємільчинська селищна рада Ємільчинського району Житомирської області, однак в позові ставиться питання про скасування протоколу № 5/06 проведення земельних торгів у формі аукціону. Вважає, що суд за таких обставин мав притягти в якості співвідповідача по справі Приватне підприємство фірма «Сомгіз», юридична адреса якого є: м. Львів, вул. Сахарова, 46. Отже при відкритті провадження суд мав перевірити належних відповідачів, що в даному випадку зроблено не було.

Позивач ОСОБА_2 відзив на апеляційну скаргу не подавав.

Сторони будучи належно повідомленими про час і місце розгляду справи, у судове засідання не зявилися. З огляду на наведене, апеляційний суд вважає за можливе справу розглянути у відсутності сторін в порядку ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Згідно з ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Параграфом 3 глави 2 ЦПК України визначені правила територіальної юрисдикції судів на вирішення спорів. Так, стаття 30 ЦПК України визначає виключну підсудність справ. Зокрема згідно з частиною 1 вказаної статті позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов'язані між собою позовні вимоги пред'явлені одночасно щодо декількох об'єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об'єкта, вартість якого є найвищою.

Як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України в п.2 своєї постанови №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», спори, пов'язані із захистом права власності та інших речових прав, розглядаються судами відповідно до визначеної процесуальним законом юрисдикції. Відповідно до Цивільного процесуального кодексу (в попередній редакції) позови, що виникають з приводу захисту права власності та інших речових прав на нерухоме майно пред'являються за місцем знаходження майна або основної його частини (виключна підсудність). До позовів, що виникають з приводу нерухомого майна, належать, зокрема, позови про визнання права на таке майно, про витребування майна із чужого незаконного володіння, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, не пов'язаних із позбавленням володіння, про встановлення сервітуту, виключення майна з-під арешту, визнання правочину недійсним (незалежно від заявлення вимоги про застосування наслідків недійсності правочину) тощо. Правила виключної підсудності поширюються також на спори щодо майнових прав на незавершені будівництвом об'єкти нерухомості, об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни призначення.

Крім того, відповідно до постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 3 від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», зокрема п. 42 виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 114ЦПК (в попередній редакції)). Згідно з положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» повторно наголосив на тому, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, і, як зазначено Європейською комісією з прав людини у рішенні у справі «Занд проти Австрії» (доповідь від 12 жовтня 1978 року), термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (...) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (...)».

Таким чином, враховуючи діючі положення цивільного процесуального законодавства та кореспондуючі їм роз'яснення суду вищої інстанції, норми міжнародного права та практику Європейського суду, оскільки спір між сторонами виник щодо правочину на земельну ділянку, яка в значенні матеріального права являється нерухомим майном, та на яку розповсюджується виключна підсудність, обов'язковою умовою чого є розгляд справи компетентним судом, апеляційний суд, не досліджуючи та не оцінюючи доводи апеляційної скарги по суті спору, вважає, що провадження у даній справі відкрито вірно і спір має вирішуватись Ємільчинським районним судом Житомирської області згідно положень ч.1 ст.30 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а ухвалу Ємільчинського районного суду Житомирської області від 03 вересня 2018 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді: