Справа № 177/50/17
Провадження № 2/177/85/18
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

24 січня 2018 року 24 січня 2018 року

Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Суботіної С. А.

за участі: секретаря Ференц Я. З.,

позивача за первісним позовом

та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1,

представника позивача за первісним позовом

та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_2,

відповідача за первісним позовом та

позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3,

представника відповідачів за первісним позовом

та позивачів за зустрічним позовом ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі матеріали цивільної справи за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про визнання дійсним договору купівлі-продажу квартир, визнання права власності на квартири, визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним та за зустрічним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу квартири дійсним, витребування майна із чужого незаконного володіння та виселення із житлового приміщення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 16.01.2017 звернулася до суду з позовом, який 18.04.2017 уточнила та просила суд визнати дійсним договір купівлі-продажу квартир № 3 та № 4 в будинку № 6 по вул. Южній в с. Лісопитомник Криворізького району Дніпропетровської області, укладений між нею та ОСОБА_5, від імені якої діяла ОСОБА_3 та визнати за нею право власності на вище вказані квартири. Також просила суд визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири № 4 за вищевказаною адресою, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 21.02.2017

В обґрунтування позову ОСОБА_1 вказувала, що 05.12.2014 між нею та ОСОБА_3, яка діяла від імені ОСОБА_5, укладено попередній договір купівлі-продажу, за умовами якого ОСОБА_3 зобовязалася відчужити їй за 30000 грн. квартири № 3 та № 4 в будинку № 6 в с. Лісопитомник Криворізького району Дніпропетровської області, при цьому, погодивши всі істотні умови договору, зокрема щодо ціни, предмету та строків передачі майна і його нотаріального оформлення. У день підписання попереднього договору ОСОБА_3 звільнила квартири та передала їх їй, а вона в свою чергу передала ОСОБА_3 15500 грн. в рахунок часткової сплати за договором купівлі-продажу. Решту зобовязалася передати в день нотаріального оформлення договору купівлі-продажу, але не пізніше 01.04.2015.

Однак, ОСОБА_3 ухилилася від укладення договору купівлі-продажу квартир обумовлених попереднім договором, нотаріально договір не посвідчила. ОСОБА_1 лише згодом стало відомо, що спірні квартири не належали ОСОБА_3 на момент укладення попереднього договору, а їх власником, лише 25.05.2016 стала ОСОБА_5

21.02.2017 ОСОБА_5 та ОСОБА_3 уклали договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, згідно з умовами якого ОСОБА_5 продала ОСОБА_3 вказану квартиру. Цей договір ОСОБА_1 вважає фіктивним, таким, що укладений внаслідок зловмисної домовленості ОСОБА_5 та ОСОБА_3, з метою ухилення від виконання обовязків за вище вказаним попереднім договором, а тому просила суд визнати його недійсним.

Договір купівлі-продажу укладений між нею ОСОБА_5, від імені якої діяла ОСОБА_3, просила визнати дійсним в судовому порядку, у звязку з ухиленням відповідачів за первісним позовом від його нотаріального посвідчення, а також просила визнати за нею право власності на спірні квартири.

ОСОБА_1 та її представник, адвокат ОСОБА_2 уточнені позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

ОСОБА_5 та ОСОБА_3, позовні вимоги ОСОБА_1 не визнали, подали до суду зустрічну позовну заяву, в якій просили суд визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2, що укладений між ними, а також витребувати належні їм на праві власності спірні квартири із чужого незаконного володіння ОСОБА_1, виселивши її із спірних квартир.

ОСОБА_5 правом на участь у судовому засіданні не скористалася, згідно з письмової заяви просила справу розглянути за її відсутності, за участі представника ОСОБА_4 (а.с.151,166,178).

ОСОБА_3 та ОСОБА_4, яка є представником за довіреністю ОСОБА_5 та ОСОБА_3, первісний позов не визнали, а зустрічний позов підтримали та просили його задовольнити. В обґрунтування вимог і заперечень вказували, що спірні квартири № 3 та № 4 в будинку № 6 по вул. Южній в с. Лісопитомник Криворізького району Дніпропетровської області до 25.05.2016 належали спадкодавцям ОСОБА_5

25.05.2016 ОСОБА_5 оформила спадщину на вище вказані квартири та зареєструвала своє право власності на них. У цей же день ОСОБА_5 видала довіреність ОСОБА_3 з правом розпорядження спірними квартирами від її імені, а тому на момент укладення попереднього договору між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, ОСОБА_3 не мала жодних повноважень на відчуження спірних квартир, через що вказаний договір є нікчемним, в силу ст. 203, 220 ЦК України.

Представник відповідачів за первісним позовом та позивачів за зустрічним, ОСОБА_5 та ОСОБА_3, ОСОБА_4, а також ОСОБА_3 вказували, що між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 мала місце усна домовленість відповідно до якої ОСОБА_5 передала ОСОБА_3 вказані квартири, а ОСОБА_3 сплатила їй 10000 грн. та зобовязалася взяти на себе витрати по оформленню спадщини та права власності на вказані квартири на імя ОСОБА_5 Витрати понесені ОСОБА_3 мали їй відшкодувати майбутні покупці вказаних квартир. Однак, ОСОБА_1, з якою ОСОБА_3 оформила попередній договір на купівлю-продаж спірних квартир, на пропозиції нотаріально оформити договори купівлі-продажу та відшкодувати половину витрат на оформлення прав на вище вказані квартири не погодилася, у звязку з чим ОСОБА_5 уклала договір з ОСОБА_3 від 21.02.2017, за яким відчужила їй квартиру АДРЕСА_3, який просили визнати дійсним. В послідуючому ОСОБА_1 неодноразово пропонувалося нотаріально оформити договір купівлі-продажу квартири № 3 та звільнити квартиру № 4 за вищевказаною адресою, однак остання відмовляється від даних пропозицій, чим порушує право власності на майно ОСОБА_5 та ОСОБА_3

Наполягали на тому, що на момент укладення договору купівлі-продажу від 21.02.2017 не знали про позов, поданий до них ОСОБА_1

У звязку з вище викладеним, зустрічний позов підтримали та просили його задовольнити, визнати укладений між ними договір від 21.02.2017 дійсним та витребувати спірні квартири із чужого незаконного володіння ОСОБА_1, виселивши її з вказаних квартир.

ОСОБА_1 та її представник зустрічний позов не визнали та просили відмовити в його задоволенні, як необґрунтованого.

Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги, як за первісним, так і за зустрічним позовами не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 05.12.2014 ОСОБА_3 та ОСОБА_1 підписали попередній договір, відповідно до умов якого продавець ОСОБА_3 зобовязалася відчужити та передати покупцю ОСОБА_1 майно, а самеАДРЕСА_4 та № 4 в будинку № 6 по вул. Южній в с. Лісопитомник Криворізького району Дніпропетровської області, а покупець зобовязався прийняти це майно у власність сплативши продавцю 10000 грн. Послуги повязані з укладенням та оформленням основного договору сторони домовилися оплачувати порівну (п. 1.1. Договору). Про передачу майна мав бути складений передавальний акт (п.5 Договору) (а.с.4).

У статтях 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Частина перша статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Пунктом 3.1 попереднього договору визначено, що договір діє з моменту його укладення до 01.04.2015, або до повного виконання сторонами зобовязань за цим договором.

У пункті 4.1. Попереднього договору, сторони обумовили, що в день підписання цього договору покупець сплачує продавцю 15500 грн., а решту суми у день підписання та оформлення основного договору нотаріально, але не пізніше 01.04.2015 (а.с.4).

У разі невиконання або неналежного виконання сторонами зобовязання за Договором, винна сторона зобовязана сплатити другій стороні неустойку у розмірі 0,1% від ціни договору за кожен день прострочення та завдані збитки (п.6.1 Договору).

Відповідно до розписок, що наявні в матеріалах справи (а.с.21,104), ОСОБА_6 від ОСОБА_1 в рахунок оплати за вищевказані квартири, отримані грошові кошти на загальну суму 26900,00 гривень. Як встановлено у судовому засіданні та визнано сторонами, що у спірних квартирах проживає мати ОСОБА_1, а сама вона до них не всилялася та ніколи не проживала. Станом на 01.04.2015 сторонами основний договір не підписувався та нотаріально не оформлявся, що ними не заперечувалося у судовому засіданні. Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним, ОСОБА_1 стверджує, що інша сторона за договором, ухиляється від укладення основного договору та його нотаріального посвідчення, у звязку з чим просить визнати дійсним укладений між нею та ОСОБА_5, від імені якої діяла ОСОБА_3 договір купівлі продажу квартир № 3 та № 4 в будинку № 6, с.Лісопитомник Криворізького району Дніпропетровської області та визнати за нею право власності на спірні квартири.

Положення частини другої статті 635 ЦК України містять спеціальну норму, якою передбачено перелік правових наслідків порушення попереднього договору. Цією нормою встановлено обовязок сторони, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.

Положеннями ЦК України й інших актів цивільного законодавства, прямо не передбачено такий правовий наслідок невиконання попереднього договору, як відшкодування збитків у спосіб визнання права власності на річ, що мала бути придбана в майбутньому за договором купівлі-продажу.

За змістом статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Зазначеною нормою закріплено презумпцію законності набуття права власності, тобто право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або якщо незаконність набуття права власності встановлена рішенням суду, а також встановлено відкритість переліку підстав набуття права власності з обмеженням їх виключно тими, що прямо передбачені в законодавстві.

Примусове виконання зобовязання в натурі суперечить вимогам статті 635 ЦК України про правові наслідки порушення зобовязання за попереднім договором і положенням статті 321 ЦК України про непорушність права власності.

Стаття 635 ЦК України не передбачає такого правового наслідку порушення взятого на себе зобовязання щодо укладення основного договору, як спонукання до його укладення в судовому порядку. Зазначене узгоджується з вимогами частини третьої статті 635 ЦК, згідно з якою зобовязання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку, встановленого попереднім договором.

Крім того, як встановлено в судовому засіданні та підтверджується матеріалами справи, станом на 05.12.2014 право власності на спірні квартири було зареєстровано відповідно за ОСОБА_7 та ОСОБА_8К.(а.с.58-63), після смерті яких, лише 25.05.2016 ОСОБА_5 отримала свідоцтва про право на спадщину за законом на спірні квартири та здійснила реєстрацію права власності на них (а.с.98-102).

ОСОБА_5 25.05.2016 видала довіреність, якою уповноважила ОСОБА_3 розпоряджатися належними їй на праві власності квартирами № 3 та № 4 в будинку № 6 по вул. Южна в с. Лісопитомник Криворізького району Дніпропетровської області (а.с.107), що підтверджували в судовому засіданні представник ОСОБА_5 та сама ОСОБА_3

Таким чином, на момент укладення попереднього договору від 05.12.2014, ОСОБА_3 не була власником квартир, що були предметом цього договору та не мала відповідних повноважень діяти від імені їх власників. ОСОБА_1 вказані обставини у судовому засіданні спростовані не були та відповідно до ст. 81 ЦПК України, доказів на спростування цих обставин суду не надано. Крім того, згідно з поясненнями ОСОБА_1, нею не перевірялися повноваження ОСОБА_3 на момент укладення попереднього договору від 05.12.2014

За ст. 658 ЦК України, право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення.

Стаття 209 ЦК України визначає, що правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

Згідно з ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу нерухомого майна, в тому числі квартири укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Відповідно до ст. 635 ЦК України, попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

За ч. 3 ст. 640 ЦК України, договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Отже, виходячи з аналізу вищевказаних норм закону, з урахуванням того, що станом на 05.12.2014 ОСОБА_3 не мала повноважень на укладення попереднього договору купівлі-продажу квартир № 3 та № 4 в будинку № 6 по вул. Южній в с. Лісопитомник Криворізького району, від імені ОСОБА_5, більш того, на момент укладення вказаного договору спірні квартири не належали на праві власності ОСОБА_5, а також, що вказаний попередній договір укладений без дотримання встановленої законом форми, а саме нотаріально не посвідчений, суд приходить до переконання, що попередній договір від 05.12.2014 є нікчемним, тобто недійсним в силу закону, відтак визнаний дійсним бути не може.

За таких обставин, набуті відповідачем за первісним позовом та позивачем за зустрічним, ОСОБА_3 кошти за цим договором від ОСОБА_1, є такими, що набуті без відповідної правової підстави, у звязку з чим остання може претендувати на їх повернення відповідно до вимог ст. 1212 ЦК України.

Щодо вимоги позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним, ОСОБА_1, про визнання договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_5 укладеного 21.02.2017 між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 недійсним через його фіктивність, слід зазначити наступне.

Статтею 204 ЦК України, встановлена презумпція правомірності правочину, тобто правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 234 ЦК України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлені цим правочином.

Разом з тим, на користь тих обставин, що договір купівлі-продажу від 21.02.2017 не був фіктивним свідчить той факт, що ОСОБА_3 зареєструвала своє право власності на вказану в договорі квартиру (а.с.119), та подала до суду позов про захист свого права власності.

Таким чином, вимоги зустрічного позову в частині визнання вказаного договору дійсним не підлягають задоволенню, оскільки він є дійсним в силу ст. 204 ЦК України, адже його недійсність прямо не встановлена законом, рішення суду про його недійсність відсутнє.

Вимоги зустрічного позову про усунення перешкод ОСОБА_5 та ОСОБА_3 в користуванні їх власністю шляхом витребування належних їм квартир у ОСОБА_1 та її виселення з них, також не підлягають задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 до квартир № 3 та № 4, що в будинку № 6 по вул. Южній, с. Лісопитомник Криворізького району Дніпропетровської області не вселялася та жодного дня в них не проживала, ними не володіла, а в зазначених квартирах проживає її мати, що не заперечувалося сторонами. Разом з тим, позовні вимоги до останньої не предявлялися, клопотання про залучення вказаної особи до участі у справі в якості співвідповідача не заявлялися (ст. 51 ЦПК України), а відтак, ці вимоги, в силу ст. 13 ЦПК України, до задоволення не підлягають, оскільки предявлені до неналежного відповідача.

Керуючись ст. ст. 10-13, 76-81, 89, 141, ч. 2 ст. 247, 263-265, 280-282, п. 9 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017, яка набрала чинності 15.12.2017), суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні вимог за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про визнання дійсним договору купівлі-продажу квартир, визнання права власності на квартири, визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним відмовити.

У задоволенні вимог за зустрічним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу квартири дійсним, витребування майна із чужого незаконного володіння та виселення із житлового приміщення - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через Криворізький районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 29.01.2017

Суддя: