Провадження №22-ц/772/206/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ратушняк І. О.
Доповідач :Рибчинський В. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2018 рокуСправа № 145/1813/17м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Рибчинського В.П.,

суддів: Войтка Б.В., Стадника І.М.,

за участі секретаря Топольської В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, за участю третіх осіб на стороні відповідача ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні майном та виконанні службових обов'язків, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на ухвалу Тиврівського районного суду Вінницької області про забезпечення позову, яка ухвалена суддею Ратушняком І.О. 16 листопада 2017 року, в смт. Тиврів, -

ВСТАНОВИВ:

До Тиврівського районного суду Вінницької області звернувся ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_3 та Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, за участю третіх осіб на стороні відповідача ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні майном та виконанні службових обов'язків. Просить усунути перешкоди у виконанні ним трудових обов»язків керівника ТОВ «Укравтосвітло» та в користуванні нерухомим та рухомим майном, яке перебуває в суборенді ТОВ «Укравтосвітло» на підставі договору № 1-25/01-16 від 25 січня 2016 року і розташоване за адресою АДРЕСА_1, шляхом заборони державному виконавцю під час вчинення дій, спрямованих на виконання постанови від 14.11.2007 року про передачу майна на зберігання іншому зберігачу № 51881945 (передача обладнання) та постанови від 14.11.2017 року про передачу майна на зберігання іншому зберігачу ВП 49925777 (передача нерухомого майна), перешкоджати його використанню у господарській діяльності ТОВ «Укравтосвітло».

Позов мотивований тим, що 14.11.2017 року державний виконавець Кошкер І.А., за допомогою групи невідомих осіб спортивної статури, почав заходити у всі приміщення підприємства «Укравтосвітло» та хазяйнувати на території підприємства під приводом пошуку та повторного опису майна, яке було описане та арештоване постановою заступника начальника ВПВР Управління ДВС ГУЮ у Вінницькій області Калинчука С.І. 07.10.2016 року ВП 51881945 . Державний виконавець у зухвалій форми ігнорував вимоги щодо припинення втручань в роботу підприємства. Робочий процес щодо виготовлення продукції, її пакування та відправки було зірвано, всі працівники припинили роботу не розуміючи, що сталося. Він разом з працівниками за діями сторонніх осіб встежити не міг і не міг гарантувати збереження майна підприємства .

Одночасно з позовом ОСОБА_7 подав до суду заяву про забезпечення позову . На забезпечення позову просить зупинити дію постанови ВП № 51881945 від 14.11.2007 року про передачу майна на зберігання іншому зберігачу ОСОБА_4 (передача обладнання) та постанови ВП 49925777 від 14.11.2017 року про передачу майна на зберігання іншому зберігачу ОСОБА_4 (передача нерухомого майна) , заборонити державному виконавцю Кошкеру І.А. та іншим державним виконавцям вчиняти дії на виконання зазначених постанов щодо передачі майна боржника (обладнання та нерухомого майна) в АДРЕСА_1, зберігачу ОСОБА_4, складати та підписувати акти прийому-передачі, інші документи , спрямовані на передачу майна.

Ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 16 листопада 2017 року, заяву ОСОБА_2 було задоволено та зупинено дію Постанов від 14 листопада 2017 року ВП № 51881945, ВП №49925777 про передачу майна на зберігання іншому зберігачу, винесених державним виконавцем Кошкером І.А. при примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження ВП 51881945 щодо передачі обладнання та нерухомого майна (майнового комплексу) зберігачу ОСОБА_4; заборонено державному виконавцю Кошкеру І.А. та іншим державним виконавцям вчиняти дії на виконання Постанов від 14 листопада 2017 року ВП № 51881945, ВП № 49925777 про передачу майна на зберігання іншому зберігачу (зведене виконавче провадження ВП 51881945), щодо передачі майна боржника (обладнання та нерухомого майна), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, зберігачу ОСОБА_4, складати та підписувати акти прийому-передачі, інші документи, спрямовані на передачу цього майна.

Не погоджуючись із постановленою ухвалою представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 звернулась з апеляційною скаргою про скасування ухвали Тиврівського районного суду Вінницької області від 16 листопада 2017 року.

В апеляційній скарзі зазначила, що оскаржувана ухвала була постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що ухвала постановлювалась без участі ОСОБА_4, що є порушенням його охоронюваних законом прав та інтересів.

Крім того, вимоги позивача полягають в оскарженні дій державного виконавця Кошкера І.А., а тому ОСОБА_2 повинен був звертатись до суду з відповідною скаргою, як це передбаченого постановою пленуму Вищого Спеціалізованого суду України від 07 лютого 2014 року №6 «Про практику розгляду судами скарг та рішень, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», ЗУ «Про виконавче провадження».

Вказує на те, що в оскаржуваній ухвалі суд не послався на норму закону, якою йому надано право зупиняти дії Постанов державного виконавця, оскільки такий вид забезпечення позову не передбачений ст. 152 ЦПК України.

Вважає, що державний виконавець проводив передбачені законом дії по виконанню рішення суду, однак суд не звернув уваги на відсутність спору між ОСОБА_2 та державною виконавчою службою та невідповідністю виду забезпечення позову вимогам закону.

Доказів реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду не надано, а тому забезпечення позову допущено з порушенням ч.3 ст. 151 ЦПК України.

Просить скасувати оскаржувану ухвалу суду та постановити нову, якою в задоволенні заяви відмовити та стягнути з позивача на користь ОСОБА_4 судовий збір.

Суд, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до пункту 3 абзацу 3 розділу ХП «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VШ «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Відповідно до підпункту 8 пункту 1 розділу ХШ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦПК України (в редакції Закону України № 2147-VШ від 3 жовтня 2017 року) до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Отже, справа розглядається Апеляційним судом Вінницької області, який діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи апеляційного суду у відповідному апеляційному окрузі.

Задовольняючи заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того,що заявником доведено, що невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Однак суд апеляційної інстанції з таким висновком погодитись не може виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 151 ЦПК України (в редакції, яка діяла на момент постановлення ухвали) передбачено, що суд, за заявою осіб, що беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Частиною 3 цієї ж статті встановлено, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з ч. 1 ст. 153 ЦПК України (в редакції, яка діяла на момент постановлення ухвали) заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 151 ЦПК України (в редакції, яка діяла на момент постановлення ухвали) у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: 1) причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; 2) вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 3) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 152 ЦПК України (в редакції, яка діяла на момент постановлення ухвали) позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов'язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам; 8) встановленням обов'язку вчинити дії щодо унеможливлення доступу користувачів мережі Інтернет до об'єктів права інтелектуальної власності, правомірність використання (розміщення) яких у мережі Інтернет є предметом спору.

З матеріалів контрольного провадження вбачається, що 14 листопада 2017 року постановою старшого державного виконавця ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Кошкера І.А. призначено ОСОБА_4 відповідальним зберігачем майна майнового комплексу, загальною площею 25346,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Цього ж дня, старший державний виконавець ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Кошкер І.А. виніс постанову про призначення ОСОБА_4 відповідальним зберігачем майна зазначеного в акті від 14 листопада 2017 року старшого державного виконавця ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Кошкера І.А., кількість переліченого майна складає 38 одиниць.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» передбачено, що єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі, також п. 4 вказаної Постанови визначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір і існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовних вимог, зокрема чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобіганню порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Суд першої інстанції даних вимог не дотримався, не з» ясував зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і вимогами позовної заяви, не звернув уваги на те, що вимоги позовної заяви і заходи, які просить застосувати позивач є ідентичними, не обґрунтував наявність підстав імовірності утруднення виконання рішення суду у разі невжиття таких заходів, водночас такий захід забезпечення позову не передбачений діючим цивільно-процесуальним законодавством.

Згідно із п. 4 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Оскільки при вирішенні даного питання судом першої інстанції не дотримано норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення цього питання, ухвала суду першої інстанції відповідно до ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню.

Вирішуючи питання щодо забезпечення позову суд апеляційної інстанції виходить з того, що вид забезпечення позову є ідентичним з позовними вимогами, а значений вид не передбачений цивільно-процесуальним законодавством, вимоги щодо забезпечення позову не обґрунтовані, крім того з вимог даної справи слідує, що позивач не погоджується із винесеними постановами старшого державного виконавця ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Кошкера І.А. від 14 листопада 2017 року ВП №51881945, ВП №49925777 про передачу майна на зберігання іншому зберігачу та намагається їх оскаржити у невірно обраний спосіб захисту.

Такими чином, апеляційний суд вважає, що в задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову необхідно відмовити.

Вимоги апеляційної скарги щодо стягнення судових витрат не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 141, п.6 ч. 1 ст.264 ЦПК України питання щодо розподілу між сторонами судових витрат вирішується під час ухвалення рішення у справі.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-383, 389, 390 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5- задовольнити.

Ухвалу Тиврівського районного суду Вінницької області від 16 листопада 2017 року про забезпечення позову - скасувати та постановити нову, якою в задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий /підпис/ Рибчинський В.П.

Судді /підпис/ Войтко Ю.Б.

/підпис/ Стадник І.М.

Згідно з оригіналом.

Суддя Рибчинський В.П.