Справа № 307/2837/17
Провадження № 2/307/295/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2018 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Бобрушко В.І., при секретарі Фера В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тячів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 селищної ради, де третя особа, що не заявляє самостійні вимоги на предмет спору - Тячівська державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове нерухоме майно,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 селищної ради, де третя особа, що не заявляє самостійні вимоги на предмет спору - Тячівська державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове нерухоме майно. В позовній заяві зазначила, що раніше її батьки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживали в будинку її бабусі ОСОБА_5, який на даний час розташований в смт.Тересва, вул.. Народна, 151. Бабуся ОСОБА_5 була матірю її матері ОСОБА_4 Вона теж з її батьками постійно проживали і на даний час проживають з своєю сімєю в будинку, який до дня смерті належав бабусі ОСОБА_5 14 лютого 2006 року вона одружилася з ОСОБА_6 і з того часу змінила своє прізвище з ОСОБА_5 на ОСОБА_6. Про те, що її батьки є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 свідчить її свідоцтво про народження, а свідоцтвом про народження її матері стверджується, що її матірю була саме ОСОБА_5. За останні роки бабуся ОСОБА_5 постійно хворіла і вона постійно проживала з нею та вела за нею догляд. Це стверджується актом обстеження матеріально-побутових умов по місцю її проживання від 25.10.2017 року та довідкою виконкому ОСОБА_2 селищної ради №4139 від 25.10.2017 року. Її батьки ще в 2012 році перейшли проживати в свій будинок, який розташований в смт.Тересва, вул.. Лужки, 14. Дід ОСОБА_7 чоловік бабусі ОСОБА_5, помер ще в 1976 році. Син дідуся і бабусі, її дядько, а її матері рідний брат ОСОБА_8, проживає з сімєю окремо в своєму будинку, розташованому в смт.Тересва. Згідно заповіту від 13 квітня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Тячівського районного округу ОСОБА_9 та зареєстрованого в реєстрі за №423, її бабуся ОСОБА_5 заповіла їй все своє майно, що стверджується вказаним заповітом та Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі. Бабуся ОСОБА_5 померла 05.05.2016 року у віці 76 років, про що свідчить свідоцтво про смерть від 06.05.2016 року. До дня її смерті їй належав садибний будинок з надвірними спорудами під №151 по вулиці Народній в смт.Тересва, а саме: житловий будинок, господарські споруди заблоковані, огорожа, ворота, колодязь питний, інвентаризаційна вартість яких складає 68152 гривні. Це стверджується технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок №151 по вул.. Народна в смт.Тересва, виготовлений станом на 17.10.2017 року Тячівським районним підприємством технічної інвентаризації. Присадибна земельна ділянка цього дворогосподарства складає площу 0,0987 га. На вказане вище нерухоме майно житловий будинок з надвірними спорудами з дня смерті бабусі ОСОБА_5 відкрилась спадщина і згідно вказаного вище заповіту бабусі вона є єдиним спадкоємцем на цю спадщину. В Тячівську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини після смерті бабусі вона не звернулася у звязку з тим, що відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України: «Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини вважається таким, що прийняв спадщину…». Вона зверталася в Тячівську державну нотаріальну контору з питанням про оформлення спадщини та видачі їй свідоцтва про право на спадщину нерухомого майна за заповітом, однак їй було відмовлено в цьому у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкову майно, а саме у звязку з відсутністю свідоцтва про право власності на житловий будинок померлої бабусі ОСОБА_5, який розташований в смт. Тересва по вул.. Народній, 151. Їй було розяснено та рекомендовано, що в такому випадку вона вимушена звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності на спадкове майно. Дійсно, за час її подружнього життя з дідусем ОСОБА_7 та після його смерті бабуся ОСОБА_5 не виготовила та не оформила на своє імя відповідні правовстановлюючі документи на свій житловий будинок з надвірними спорудами, який фактично належав їй до дня її смерті. Після смерті бабусі та на даний час визнати право власності на цей будинок з надвірними спорудами за бабусею ОСОБА_5 не можливо в силу чинного законодавства.

Просить визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, розташованих в смт. Тересва, вул. Народна, 151, Тячівського району, Закарпатської області.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_10 в судовому засіданні позов підтримали, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини.

Представник відповідача ОСОБА_2 селищної ради в судове засідання не зявився, хоча повідомлявся про час та місце розгляду справи, а тому суд в порядку ст.223 ЦПК України розглянув справу у його відсутності на підставі наявних у справі доказів.

Представник Тячівської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, а тому суд в порядку ст. 223 ЦПК України розглянув справу у його відсутності на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до заповіту, складеного приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу ОСОБА_9 13.04.2016 року, зареєстрованого в реєстрі за №423, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, заповіла все своє майно ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.9).

Свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-ФМ №011532 від 14.02.2006 року стверджується що позивачка ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, змінила своє дошлюбне прізвище з ОСОБА_5 на ОСОБА_1 (а.с.8).

5 травня 2016 року померла ОСОБА_5, що стверджується свідоцтвом про її смерть серії І-ФМ №211609 (а.с.11).

ОСОБА_5, яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1, померла 05.05.2016 року, колишня мешканка смт.Тересва, вул.. Народна, 151, являлася бабусею позивачки ОСОБА_1, що стверджується свідоцтвами про народження серії ІІІ-ФМ №358071 від 17.01.1986 року, серії VІ-Ур №1364012 від 12.02.1965 року, та свідоцтвом про укладення шлюбу серії ІІІ-БМ №481691 від 11.10.1984 року (а.с.7, 24, 25).

Згідно довідок виконкому ОСОБА_2 селищної ради від 26.10.2017 року за №4147, від 26.10.2017 року за №4146 та від 25.10.2017 року за №4139, до дня смерті ОСОБА_5, яка померла 05.05.2016 року, проживала постійно разом з внучкою ОСОБА_1, вели спільне підсобне господарство за адресою: смт. Тересва, вул.. Народна, 151. ОСОБА_1 користується земельною ділянкою, невизначеної площі, на якій розміщений будинок №151 по вул. Народній в смт. Тересва, Тячівського району, Закарпатської області. У відповідності до Закону України «Про декомунізацію» здійснено перейменування вулиці Леніна на вул.. Народна в смт.Тересва, Тячівського району. (а.с.12, 13, 14).

Витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі №43573151 від 13.04.2016 року та довідкою від 05.12.2017 року №1584/02-14, виданою державним нотаріусом Тячівської державної нотаріальної контори ОСОБА_11, стверджується, що 13.04.2016 року зареєстровано заповіт приватним нотаріусом ОСОБА_9, заповідач ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Згідно спадкової справи №431/2017 після смерті ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла 5 травня 2016 року, спадкоємцем після її смерті станом на 5 грудня 2017 року є ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.10, 33).

Згідно довідки Тячівського районного управління підприємства технічної інвентаризації №07/396 від 06.12.2017 року, станом на 31 грудня 2012 року, за адресою: смт. Тересва, вул. Народна, 151, право власності на нерухоме майно в ТРПТІ не було зареєстровано (а.с.32).

Даний факт також стверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна (а.с.31).

Згідно проекту технічного паспорту від 17.10.2017 року на садибний (індивідуальний) житловий будинок в смт. Тересва, вул. Народна, 151, виготовленого на замовлення ОСОБА_1, інвентаризаційна вартість будинку становить 68152 гривні (а.с.16-20).

Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання, складеного депутатом селищної ради ОСОБА_12, ОСОБА_1, мешканка смт.Тересва, вул.. Народна, 151, зі слів сусідів та родичів дійсно проживала в даному дворогосподарстві за адресою: смт.Тересва, вул.. Народна, 151, разом зі своєю бабусею ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та вела догляд за нею до дня її смерті, а саме до 5 травня 2016 року (а.с.15).

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може також бути визнання правочину недійсним.

За змістом ч.2 та ч.3 ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Згідно ч.2 ст.3 Закону України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень",в редакції яка діяла на час відкриття спадщини станом на 22 березня 2016 року, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди також регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року №7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за №157/6445 (з подальшими змінами).

Згідно п.1.5 та п.1.6 вказаного Тимчасового положення обов'язковій реєстрації прав підлягає право власності на нерухоме майно фізичних та юридичних осіб, у тому числі іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, а також територіальних громад в особі органів місцевого самоврядування та держави в особі органів, уповноважених управляти державним майном. Реєстрації підлягають права власності тільки на об'єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку, за наявності матеріалів технічної інвентаризації, підготовлених тим БТІ, яке проводить реєстрацію права власності на ці об'єкти. Не підлягають реєстрації тимчасові споруди, а також споруди, не пов'язані фундаментом із землею.

За змістом ст.ст.1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1298 ЦК свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців із часу відкриття спадщини.

В листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року за №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268 - 1270 ЦК.

При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК.

Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду.

Встановлення судом часу завершення спорудження будинку визначає законодавство, відповідно до якого встановлюється правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно.

Уразі відсутності документів, що підтверджують право власності спадкодавця на житловий будинок, або відсутності державної реєстрації права власності необхідно з'ясувати причини відсутності правовстановлюючих документів, державної реєстрації права власності або документів на забудову. У разі недотримання спадкодавцем вимог законодавства щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно судами може визнаватись у порядку спадкування право на забудову, право на будівельні матеріали та інше у відповідності зі встановленим судом правовим режимом спірного майна.

Також в листі ВССУ зазначено, що задовольняючи позовні вимоги про визнання права власності на спадкове майно за спадкоємцями, яке за життя не належало спадкодавцеві (відсутній правовстановлюючий документ на нерухоме майно на ім'я спадкодавця), суди тим самим суттєво порушували норми матеріального права, фактично визнавали право власності за позивачами без будь-якої правової підстави.

Згідно з п.15 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» до завершення будівництва (створення) майна, а якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, то до моменту прийняття його до експлуатації, або якщо право власності на таке нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, то до моменту державної реєстрації право власності на новостворене майно та об'єкт незавершеного будівництва не виникає (стаття 331 ЦК). У зв'язку із цим до виникнення права власності на таке майно право власності існує лише на матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення) майна. Отже, законом не передбачено можливість визнання права власності на новостворене майно та об'єкт незавершеного будівництва в судовому порядку, якщо право власності на таке майно не було зареєстроване раніше в установленому законодавством порядку.

Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року за №7 «Про судову практику у справах про спадкування» якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обовязки як забудовника входять до складу спадщини.

Тобто, якщо обєкт будівництва не був завершений спадкодавцем чи не був прийнятий в експлуатацію, право власності не було за ним зареєстровано, то до складу спадщини входять усі належні спадкодавцеві як забудовнику права та обовязки.

В судовому засіданні встановлено, що за час свого життя спадкодавець ОСОБА_5 права власності на житловий будинок з надвірними спорудами в смт. Тересва, вул. Народна, 151, не набула.

Згідно до ст.60 цього Кодексу кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

А згідно до ст. ст. 58, 59 цього Кодексу докази повинні бути належними і допустимими.

Оцінивши в сукупності зібрані по справі наведені докази, та враховуючи те, що за час свого життя спадкодавець ОСОБА_5 не набула права власності на житловий будинок з надвірними спорудами в смт. Тересва, вул. Народна, 151, суд вважає, що вимоги позивачки про визнання за нею як спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_5 права власності на спадкове нерухоме майно - спадковий житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований в смт. Тересва, вул. Народна, 151, Тячівського району, є безпідставними, а тому в задоволенні її позову до ОСОБА_2 селищної ради, де третя особа, що не заявляє самостійні вимоги на предмет спору - Тячівська державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове нерухоме майнослід відмовити.

Керуючись ст.ст. 5, 12, 81, 209, 223, 263, 265 ЦПК України, ч.2 ст.3 Закону України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", в редакції станом на 22 березня 2016 року, ст.ст.1216-1218, 1222, 1223, 1268, 1298 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 селищної ради, де третя особа, що не заявляє самостійні вимоги на предмет спору - Тячівська державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове нерухоме майно, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до апеляційного суду Закарпатської області в 30-денний строк з дня його проголошення (складання), при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу 13 «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Повний текст рішення суду складено 18 лютого 2018 року.

Головуючий: В.І. Бобрушко