Провадження № 2/641/242/2018 Справа № 641/6810/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2018 року

Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді - Фанда О.А.,

за участю секретаря судових засідань - Нагорній М.Р.,

представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

третьої особи - ОСОБА_4,

представника третьої особи - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові цивільну справу за позовом

ОСОБА_6 до ОСОБА_2, 3-я особа на стороні відповідача - ОСОБА_4 про визнання права власності, -

в с т а н о в и в:

В жовтні 2017 року ОСОБА_6 звернувся до суду з вказаним позовом, в остаточно уточнених позовних вимогах якого просив визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_1.

В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що 16 червня 2003 року він надав своєму сину - ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 15200 грн для придбання вищезазначеної квартири у його, позивача, власність. Факт отримання грошей відповідачем зафіксований у власноручно написаній ним розписці. В 2003 році відповідач повідомив його, що придбав для нього квартиру. В 2014 році він, позивач, вирішив оселитися в спірній квартирі, яку придбав відповідач за надані ним грошові кошти. Однак останній відмовився звільнити вказану квартиру та повідомив його про те, що квартиру він придбав на своє ім'я.

Посилаючись на те, що покупцем за договором купівлі - продажу є саме він, а не відповідач ОСОБА_2, позивач просив позов задовольнити.

Відповідач до суду не з'явився, направив до суду свого представника, який проти задоволення позовних вимог заперечував частково, а саме: не заперечував щодо визнання за позивачем права власності на ? частки квартири. В іншій частині проти задоволення позовних вимог заперечував, оскільки відповідач отримував від ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 15200 грн, в той час як квартиру було придбано за 30326 грн.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11 грудня 2017 року до участі у справі, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору залучено ОСОБА_4

В судовому засіданні ОСОБА_4 та його представник проти задоволення позову категорично заперечували. При цьому зазначили, що вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16 січня 2015 року відповідача засуджено до позбавлення волі за ч. 2 ст. 286 та ч. 3 ст. 135 КК України, а також вирішено цивільний позов потерпілого та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 на відшкодування моральної та майнової шкоди 327 000 грн. Державною виконавчою службою в порядку виконання судового рішення накладено арешт на майно боржника ОСОБА_2, в тому числі й на квартиру АДРЕСА_1. Посилаючись на вказані обставини, а також на те, що такий позов він розцінює як намагання вивести квартиру з-під арешту, ОСОБА_4 просив в позові відмовити.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За своєю суттю договір купівлі-продажу передбачає для однієї сторони право отримання предмета купівлі-продажу у власність та зобов'язання сплатити його покупну ціну, а для другої сторони право на отримання ціни та обов'язок передати предмет договору наступному власнику.

Отже, за звичаями ділового обороту презюмується, що предмет договору належить продавцю та переходить у власність покупця, якщо інше не передбачено домовленістю сторін, та покупець має сплатити ціну за власний рахунок, якщо інше не передбачено домовленістю сторін договору або покупцем та іншою особою.

Судом встановлено, що 17 червня 2003 року між ОСОБА_8 (продавець) з однієї сторони та ОСОБА_2 (покупець) з іншої укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1. Договір купівлі - продажу укладений сторонами в письмовій формі та посвідчений нотаріально. Зі змісту договору вбачається, що сторони дійшли згоди щодо всіх істотних умов договору (а.с. 16).

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

На час розгляду справи договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_4

ОСОБА_6 посилається на те, що насправді покупцем за вказаним договором є він, а не його син ОСОБА_2, на підтвердження чого надає розписку про отримання ОСОБА_2 від нього грошових коштів в сумі 15200 грн, що становить половину вартості ціни квартири відповідно до договору від 16 червня 2003 року.

При цьому вимог про визнання недійсним договору купівлі - продажу вказаної квартири в частині покупця ОСОБА_6 не заявляв.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З врахуванням вищезазначеного, суд приходить до висновку, що ОСОБА_6 не надано належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог, а тому підстави для визнання за ним права власності на квартиру АДРЕСА_1 - відсутні.

Керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 81, 141, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце проживання: 61096 АДРЕСА_2) до ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, (ІН НОМЕР_1, місце проживання 61096 АДРЕСА_3) про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_5 - залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Харківської області через Комінтернівський суд м. Харкова. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлений 31 січня 2018 року.

Суддя: О. А. Фанда