АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий у суді першої інстанції: Волошин В.В. Доповідач у суді апеляційної інстанції: Прокопчук Н.О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд м.Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого: судді-доповідача: ПрокопчукН.О.

суддів: Саліхова В.В., Семенюк Т.А.,

при секретарі: Булах А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства " Дельта Банк"

на рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 18 липня 2017 року

в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства " Дельта Банк" до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності ,-

ВСТАНОВИВ :

У серпні 2015року позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача. Посилаючись на те, що боржником за кредитним договором № 2621/1107/88-158 від 12 листопада 2007 року не виконуються зобов'язання щодо погашення кредиту, які забезпечені іпотекою квартири АДРЕСА_1, просив в рахунок погашення заборгованості в сумі 485 829,23 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки, який належить іпотекодавцеві на підставі договору купівлі - продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сербіним М.Г., 19 березня 2003р. за р.№ 919 та визнати за позивачем право власності на цю квартиру.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 18.07.2017 року у задоволені даного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", ( далі ПАТ "Дельта Банк") поданій через представника Фіногєєва В.М., ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Представник позивача посилається на невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, не урахування того, що договором укладеним між сторонами передбачено право Іпотекодержателя на задоволення своїх вимог у спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на предмет іпотеки. Таке не суперечить ст.16 ЦК України та судовій практиці ВСУ та ВССУ.

Відповідно до п. 8 ч. 1 Розділу XIII Перехідні положення ЦПК України ( у редакції Закону № 2147- VIII від 03 жовтня 2017 року), до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 Розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIIIапеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із вищевикладеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року.

Учасники справи,будучи належним чином повідомленими ( ас.60.61 т.2) ,у судове засідання не з'явилися. Виходячи з положень ч.2 ст.372 ЦПК України колегія суддів дійшла висновку про можливість проведення апеляційного розгляду справи за їх відсутності.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги,перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в цій частині, колегія суддів вважає,що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову суд виходив з того, що відсутні правові підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за іпотекодержателем, оскільки сторони визначили позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття на нього права власності іпотекодержателем, що виключаєвиникнення права власності на предмет іпотеки на підставі рішення суду, а відтак відсутні правові підстави для визнання права власності на іпотечне майно за іпотекодержателемза рішенням суду.

Колегія суддів з такими висновками суду погоджується .

Як убачається з матеріалів справи та установлено судом 12 листопада 2007р. між АКБ "ТАС-Комерцбанк", яке змінило своє найменування на ПАТ "Сведбанк»", та відповідачем був укладений кредитний договір, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 65 000,0 дол. США з розрахунку 11,9 % річних за користування кредитом на строк з 12 листопада 2007р. по 11 листопада 2017р.

Згідно п. 3.1., 3.2. кредитного договору, позичальник зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, щомісяця, через касу банку згідно з Додатку №1, що є невід'ємною частиною договору.

Проценти за користування кредитом нараховуються виходячи з фактичної кількості днів користування кредитом, на суму щоденного залишку заборгованості за кредитом, починаючи з дати видачі кредиту до моменту його повернення.

На забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним кредитним договором іпотекодавець ОСОБА_3 за договором іпотеки № 2621/1107/88-158-2-1 від 12 листопада 2007р. (далі - договір іпотеки) передав в іпотеку нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1

25 травня 2012р. згідно договору купівлі-продажу прав вимоги продавець ПАТ "Сведбанк" продав (відступив) покупцю ПАТ "Дельта Банк" права вимоги за кредитними договорами, договорами іпотеки, серед яких є і кредитний договір та договір іпотеки з відповідачем, тобто відбулась заміна кредитора та іпотекодержателя.

Банк надав відповідачеві кредитні кошти в обумовленій договором сумі, проте останній умови кредитного договору належним чином не виконує, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на 28 липня 2015 року складає 485 829,23 грн.

Не дивлячись на надіслане йому позивачем 07 серпня 2015р. з метою погашення заборгованості за кредитним договором іпотечне повідомлення з вимогою про виконання в продовж 30 днів після одержання повідомлення, відповідач заборгованість не сплатив.

У п. 11 договору іпотеки сторони погодили, що іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання іпотекодавцем основного зобов'язання повністю або частково, у тому числі, якщо іпотекодавець не поверне іпотекодержателю суму кредиту, проценти за користування кредитом, пеню, іншу заборгованість, не сплатить платежі та штрафи, що передбачені та/або випливають з основного зобов'язання, а також в інших випадках, передбачених основним зобов'язанням та цим договором, у тому числі у випадку одноразового прострочення основного зобов'язання (як основного боргу, так і процентів).

Згідно з п.12 Договору іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог Іпотекодержателя відбувається за вибором іпотекодержателя: за рішенням суду; у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса; згідно з договором про задоволення вимог.

При цьому у п.12.3.1 зазначено,що задоволення вимог здійснюється шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому ст.37 Закону України "Про іпотеку".

Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно із частиною третьою статті 36 Закону України "Про іпотеку" договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України "Про іпотеку".

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

У даному конкретному випадку умовами Іпотечного договору у якості позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки визначено - згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, яким вважається застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, викладене в цьому Договорі.

Згідно з умовами іпотечного договору задоволення вимог здійснюється шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України "Про іпотеку".

Відповідно до статті 37 Закону України "Про іпотеку" у випадку задоволення вимог іпотекодержателя шляхом використання процедури, передбаченої в цьому Договорі, договір про задоволення вимог іпотекодержателя, укладений шляхом здійснення цього застереження, є підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки.

Таким чином, іпотечним договором визначено, що задоволення вимог іпотекодержателя шляхом отримання права власності на предмет іпотеки є одним із позасудових способів врегулювання і здійснюється на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя, укладеного шляхом здійснення застереження, викладеного в пунктах іпотечного договору .

Отже, у даній справі сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, що чітко відображено умовами укладеного ними договору.

Позасудове врегулювання здійснюється одним з наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки: шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань, в порядку, встановленому ст.37 Закону України "Про іпотеку"; шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі продажу в порядку, встановленомуст.38 Закону України "Про іпотеку".

Таким чином, іпотечним договором визначено, що задоволення вимог іпотекодержателя шляхом отримання права власності на предмет іпотеки є одним із позасудових способів врегулювання .

Доказів тому, що позивач звертався за вирішенням питання передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань у позасудовому порядку, матеріали справи не містять, не подано таких доказів й до суду апеляційної інстанції.

З огляду на цю обставину у контексті положень Закону України "Про іпотеку" та правових позицій Верховного Суду України щодо застосування цього Закону, суд дійшов вірного до висновку про відсутність правових підстав для задоволення заявленого позову ПАТ "Дельта Банк" про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за кредитором права власності на предмет іпотеки з наведених підстав і доводи апеляційної скарги такого висновку не спростовують та на його правильність не впливають.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції вважає,що висновки суду відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Всі висновки суду першої інстанції щодо пред'явлених у рамках даної справи позовних вимог повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Обставин, які б давали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга не містить.

Встановивши факти та зумовлені ними правовідносини, суд першої інстанції ухвалив правильне по суті рішення, підстав для скасування якого колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст.268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу скаргу Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 18 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складання повного її тексту може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач :

Судді :

Повний текст постанови складений: 26.01.2018 року