ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 листопада 2018 року

м. Харків

справа № 643/8389/18

провадження № 22-ц/818/137/18

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

секретаря Кучер Ю.Ю.,

Учасники справи :

позивач - ОСОБА_1

відповідачі - Уповноважена особа фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Брокбізнесбанку" Міхно Сергій Семенович, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінрайт», ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Брокбізнесбанку" Міхно Сергія Семеновича, Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінрайт», ОСОБА_3, треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Голій Л.І., Комунальне підприємство «Центр приватизації та реєстрації нерухомості» Протопопівської міської ради, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Лавінда Наталія Олександрівна, ОСОБА_9 про визнання недійсним звернення відповідачем стягнення на предмет іпотеки, визнання недійсним договорів відступлення прав вимоги, визнання недійсним договору купівлі - продажу квартири, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Московського районного суду міста Харкова від 10 вересня 2018 року (головуючий суддя першої інстанції Довготько Т.М.),

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом, який згодом уточнив і просив визнати недійсним Договір №202 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 22.11.2017 за Договором кредиту №513Т-52 від 16.04.2008 та за Договором іпотеки №513Т2 від 16.04.2008року та відновити становище, яке існувало до порушення; визнати недійсним звернення відповідачем ТОВ «ФК «Фінрайт» стягнення на предмет іпотеки квартиру за іпотечним договором, посвідченим 16.04.2008 приватним нотаріусом ХМНО Чуприною Г.О. шляхом набуття права власності на предмет іпотеки та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 41160852 від 18.05.2018, яке прийняв ОСОБА_8, КП «Центр інвентаризації та реєстрації нерухомості» Протопопівської сільської ради Харківської області на підставі якого право власності на зазначену квартиру було зареєстровано за ТОВ «ФК «Фінрайт» та відновити становище, яке існувало до порушення; визнати недійсним Договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1, укладений між ТОВ «ФК «Фінрайт» та ОСОБА_3 від 12.07.2018.

ОСОБА_1 до суду було подано заяву про забезпечення позову шляхом заборони будь-яким особам, в тому числі «ФК «Фінрайт» та ОСОБА_3, здійснювати вселення та виселення будь-яких осіб до квартири за адресою: АДРЕСА_1, а також реєстрацію (перереєстрацію) їх місця проживання, проведення будь-яких ремонтних робіт до розглядусправи по суті.

В обґрунтування заяви посилався, що ТОВ «ФК «Фінрайт» всупереч рішення суду про вжиття заходів забезпечення позову продав спірну квартиру та була спроба його виселити, а тому у разі задоволення позову буде істотно ускладнено поновлення порушених його прав та інтересів, а саме безперешкодне повернення у власність і вселення його у спірну квартиру.

Ухвалою Московського районного суду міста Харкова від 10 вересня 2018 року заяву про забезпечення позову залишено без задоволення.

Постановляючи ухвалу про залишення без задоволення заяви про забезпечення позову суд виходив з того, що забезпечення позову, як заходи цивільного процесуального припинення дій, які можуть утруднити виконання рішення суду повинні гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі їх задоволення не порушуючи при цьому збалансованості інтересів сторін.

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати вказану ухвалу суду та задовольнити заяву про забезпечення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвала суду є незаконною, необґрунтованою, постановленою з порушенням норм процесуального права, висновки суду викладені в ухвалі не відповідають обставинам справи.

В обґрунтування скарги позивач також зазначає, що під час ухвалення судового рішення судом не надано оцінки наданим позивачем доказам, щодо протиправних дій відповідача, які свідчать про наміри відповідача будь-яким чином заволодіти квартирою.

Відзив на апеляційну скаргу до Харківського апеляційного суду не надходив.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та, дослідивши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності власником квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_3 (а.с. 207).

Позивачем заявлено про забезпечення позову, а саме заборонити будь-яким особам, в тому числі «ФК «Фінрайт» та ОСОБА_3, здійснювати вселення та виселення будь-яких осіб до квартири за адресою: АДРЕСА_1, а також реєстрацію (перереєстрацію) їх місця проживання, проведення будь-яких ремонтних робіт до розгляду справи по суті.

Необхідність такого забезпечення позивач обґрунтовував протиправною поведінкою відповідачів, які в позасудовий спосіб намагались його виселити, тоді як всупереч рішення суду про заборону відчуження ТОВ «ФК Фінрайт» продало спірну квартиру.

Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає стаття 149 ЦПК України згідно приписів якої забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків (пункт 4 Постанова Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Цивільний процесуальний закон не зобов'язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Ухвала суду першої інстанції про відмову у забезпеченні позову відповідає зазначеним вимогам.

Погоджуючись з висновком суду про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, судова колегія зазначає, що вжиття заявлених заходів забезпечення позову, порушує інтереси відповідача та чинить перешкоди у користуванні майном, що належить йому на праві власності.

Вжиття заходів забезпечення позову обумовлено протиправною поведінкою відповідачів, які в позасудовий спосіб намагались виселити позивача.

Стосовно доводів апеляційної скарги, щодо намагань виселення позивача в позасудовий спосіб, то вони не спростовують висновків суду, оскільки власником спірної квартири є відповідач ОСОБА_3 і рішення суду щодо виселення позивача з квартири відсутнє.

Інші доводи апеляційної скарги щодо порушення переважного права позивача щодо необхідності повторного звернення до суду про примусове вселення, для вирішення питання для забезпечення позову правового значення не мають.

Відповідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

В силу вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

З урахуванням викладеного, судова колегія приходить до висновку, що судом першої інстанції питання щодо забезпечення позову вирішено з дотриманням норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389,390, 391 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Московського районного суду міста Харкова від 10 вересня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови.

Головуючий С.С. Кругова

Судді О.В.Маміна

Н.П. Пилипчук

повний текст постанови

складено 8 листопада 2018 року