Справа № 214/292/18
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

про встановлення факту смерті на окупованій території

30 січня 2018 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Хомініч С.В.,

секретар судового засідання - Горбунова Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку окремого провадження цивільну справу №214/292/18

за заявою: ОСОБА_1

заінтересована особа: Саксаганський районний у місті Кривому Розі відділ державної реєстрації актів цивільного стану

про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України,

СУТЬ СПОРУ:

19.01.2018 заявник ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою, яку уточнив у судовому засіданні та надав її у письмовому вигляді. В уточненій заяві просить суд встановити факт смерті ОСОБА_4, народженої ІНФОРМАЦІЯ_2 у с. Кошелево Свердловського району Орловської області Російської Федерації, яка була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, та померла ІНФОРМАЦІЯ_4.

Заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_4 в АДРЕСА_1 (населений пункт, розташований на території, непідконтрольній державній владі України) померла мати заявника - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Причиною смерті є хронічна серцево-судинна недостатність, ішемічна хвороба серця, атеросклеротичний кардіо-склероз. Факт смерті померлої підтверджується довідкою про причини смерті № 203 від 31.03.2017; свідоцтвом про смерть НОМЕР_2 від 01.04.2017, які видані на території населених пунктів, які входять до переліку Населених пунктів на території яких органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Заінтересована особа відмовила ОСОБА_1 в державній реєстрації смерті ОСОБА_4, оскільки пред'явлені документи не відповідають формі, визначеній законодавством України. Встановлення факту смерті заявнику необхідно для державної реєстрації смерті його мами ОСОБА_4

Заявник в судовому засіданні наполягав на задоволенні заявлених вимог.

Представник заінтересованої особи надала суду заяву, в якій просить суд розглянути справу за її відсутності, заперечень по справі не має.

Заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись.

Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Так, судом встановлено, що померла ОСОБА_4 є мамою заявника по справі, що підтверджується свідоцтвои про народження НОМЕР_3 від 28.04.1956, актовий запис №763, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_3, батьком якого записаний ОСОБА_5, а матір'ю - ОСОБА_4 (а.с.7).

Судом оглянуті надані заявником документи: справка о причине смерти (к форме №106/ у №203), (а.с. 9), свидетельство о смерти серии НОМЕР_2, выданное Червоногвардейским отделом записи актов гражданского состояния г. Макеевка Государственной Регистрационной Палаты Министерства юстиции Донецкой Народной Республики от 01.04.2017 (а.с. 10), свидетельство о захоронении, выданное начальником отдела в городе Макеевка ГП «Ритуал» от 01.04.2017 (а.с. 11), в яких зазначено, що ОСОБА_4, померла ІНФОРМАЦІЯ_4 в АДРЕСА_1, від хронічної серцево-судинної недостатності, ішемічної хвороби серця, атеросклеротичного кардіо-склерозу.

Згідно з п.1 ст.3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій визначається тимчасово окупованою територією.

Частиною 2 ст. 9 даного Закону передбачено - будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Частиною 3 даної статті Закону передбачено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Таким чином судом встановлено, що довідка про причини смерті (до форми №106/у №203) від 31.03.2017; свідоцтво про смерть НОМЕР_2, видане Червоногвардійським відділом запису актів цивільного стану м. Макіївка Державної Реєстраційної Палати Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки від 01.04.2017 та Свідоцтво про захоронення, видане ДП «Ритуал» від 01.04.2017 є недійсними і не створюють правових наслідків, що позбавило ОСОБА_1, який є громадянином України, можливості отримати свідоцтво про смерть його матері.

Згідно зі ст.18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Судом встановлено, що орган державної реєстрації актів цивільного стану не має можливості зареєструвати смерть ОСОБА_4 у відповідності до Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України №52/2 від 18 жовтня 2000 року.

Так, п. 5 розділу ІІІ Правил передбачено, що підставами для державної реєстрації смерті є:

а) лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08 серпня 2006 року №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за №1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть);

б) фельдшерська довідка про смерть (форма №106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08 серпня 2006 року №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за №1150/13024 (далі - фельдшерська довідка про смерть);

в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть;

г) рішення суду про оголошення особи померлою;

ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час;

д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів;

е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.

Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі встановлення у судовому порядку факту смерті.

Листом Саксаганського районного у місті Кривому Розі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області № 78/14.13-74 від 04.01.2018, заявнику відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті ОСОБА_4, оскільки ним для підтвердження факту смерті матері пред'явлено документ, який не є підставою для державної реєстрації народження в розумінні ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», яка передбачає, що державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Оцінивши докази, в їх сукупності, суд виходить з того, що смерть особи є юридичним фактом, що має наслідком припинення, зміну та виникнення багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації різними особами своїх прав.

Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туреччини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. theRepublicofMoldovaandRussia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defacto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. theRepublicofMoldovaandRussia, 23.02.2016, §142).

Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо.

Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин.

За таких обставин, аналізуючи надані докази у їх сукупності, суд вважає, що для проведення державної реєстрації смерті ОСОБА_4 є об`єктивні перешкоди. З метою захисту прав і свобод громадянина України, яким є заявник, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту смерті, бо законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, що надасть можливість отримати громадянину України ОСОБА_1 свідоцтво про смерть мами в державних органах України.

На підставі ст. 317 ЦПК ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Судові витрати, понесені заявником у відповідності до ч.7 ст.294 ЦПК України, необхідно віднести за рахунок заявника.

Керуючись ст.ст.4, 5, 13, 19, 76-81, 89, 95, 133, 141, ч.2 ст.247, 258-259, 263-265, ч.4 ст.274, ст.стт.280-284, 287, 354, 355, п.п.9, 15 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 року, яка набрала чинності 15.12.2017 року), п.п.15 п. 1 Перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», суд-

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа: Саксаганський районний у місті Кривому Розі відділ державної реєстрації актів цивільного стану про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України - задовольнити повністю.

Встановити факт смерті ОСОБА_4, народженої ІНФОРМАЦІЯ_2 у с. Кошелево Свердловського району Орловської області Російської Федерації, яка була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, та померла ІНФОРМАЦІЯ_4.

Судові витрати не відшкодовуються.

Копію рішення невідкладно надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації смерті особи.

Рішення підлягає негайному виконанню. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Апеляційного суду Дніпропетровської області або через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Відомості про сторін:

Заявник: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП, НОМЕР_1, місце проживання, АДРЕСА_2

Заінтересована особа: Саксаганський районний у місті Кривому Розі відділ державної реєстрації актів цивільного стану, місце знаходження: вул. Тесленка, 21а, м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області.

Повний текст рішення складено 30 січня 2018 року.

Суддя Хомініч С.В.