Справа № 286/402/18
УХВАЛА

19 лютого 2018 року

Суддя Овруцького районного суду Житомирської області Гришковець А. Л. , розглянувши заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення , -

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до Овруцького районного із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення та просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме: національність ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 «поляк» та зобовязати Овруцький відділ РАЦС Головного територіального управління юстиції в Житомирській області внести зміни в актовий запис №12 від 15.03.1949 про народження ОСОБА_1, вказавши в графі національність «поляк» та в актовий запис №5 від 03.03.1976 про народження ОСОБА_2, вказавши в графі національність батька - ОСОБА_1 «поляк», мотивуючи тим, що його мати ОСОБА_3 була уродженою полькою. Вона сповідувала римо-католицьку віру, дотримувалася традицій і звичаїв цієї національності. Він також сповідує римо-католицьку віру та дотримується традицій і звичаїв польської національності. Крім того, він підтримує стосунки з родичами поляками, які проживають на території Польщі, святкує польські свята. Він вважає себе поляком, а тому на даний час бажає відновити та зберегти свою дійсну національність, як це передбачено Законом України «Про національні меншини в Україні».

Вирішуючи питання відкриття провадження у справі суддя звертає увагу на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

В правових нормах ст. 315 ЦПК України законодавець закріпив перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які підлягають розгляду судом у порядку окремого провадження. У вказаному переліку відсутні справи про встановлення фактів національності та фактів неправильності актового запису. Крім того, норми вказаної статті передбачають, що у судовому порядку можуть бути встановлені також і інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Якщо ж заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, то суддя відмовляє у відкритті провадження у справі.

Відповідно до ст. 300 ЦК України фізична особа має право на індивідуальність, на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства.

Статтею 1 Рамкової конвенції про захист національних меншин від 01.02.1995, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин» від 09.12.1997 року, встановлено, що захист національних меншин та прав і свобод осіб, які належать до цих меншин, є невід'ємною частиною міжнародного захисту прав людини і як такий є одним з напрямків міжнародного співробітництва.

Відповідно до ст. 3 вказаної Конвенції кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй, чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у зв'язку з ним не повинно зашкоджувати такій особі.

Згідно ст. 11 Закону України «Про національні меншини в Україні» громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається.

Водночас, відповідно до ст. 13 Закону України «Про національні меншини в Україні» громадяни, які належать до національних меншин, вільні у виборі обсягу і форм здійснення прав, що надаються їм чинним законодавством, і реалізують їх особисто, а також через відповідні державні органи та створювані громадські об'єднання.

В ст. 15 вищевказаного Закону закріплено, що громадяни, які належать до національних меншин, національні громадські об'єднання мають право у встановленому в Україні порядку вільно встановлювати і підтримувати зв'язки з особами своєї національності та їх громадськими об'єднаннями за межами України, одержувати від них допомогу для задоволення мовних, культурних, духовних потреб, брати участь у діяльності міжнародних неурядових організацій.

Із заяви ОСОБА_1 вбачається, що в даному випадку право на індивідуальність не порушене, оскільки не зазначення в документах заявника національності «поляк» не перешкоджає йому дотримуватися польських звичаїв, традицій, культури, віросповідання, підтримувати стосунки з родичами поляками, які проживають на території Польщі, а також виявляти почуття національного самоусвідомлення.

На підставі Указу Президента України № 70/99 від 27 січня 1999 року втратив чинність Указ Президента України від 31 грудня 1991 року № 24 "Про порядок зміни громадянами України національності". Тобто, зміна національності чинним законодавством не передбачена. Причиною цьому є те, що на даний час національність не має будь-якого юридичного значення. З належністю особи до певної національності не пов'язується виникнення, зміна або припинення будь-яких цивільних прав та обов'язків.

Верховний Суд України в Узагальненні від 01.01.2012 "Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення" ( витяг з якого опубліковано в журналі «Вісник Верховного Суду України» та розміщено на офіційному сайті Верхового Суду України) судам нижчих інстанцій роз'яснив, що не можуть бути встановлені в судовому порядку факти належності до певної національності.

Окрім цього, у вказаному Узагальненні від 01.01.2012 Верховний Суд України вказав, що часто суди на порушення вимог норм ЦПК України зобов'язують заінтересовану особу здійснити певні дії, хоча в силу своїх процесуальних прав лише на відповідача в позовному провадженні у справі можна покласти зобов'язання на виконання певних дій.

Постановою Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року (зі змінами, внесеними постановою Пленуму від 25 травня 1998 року №15) розяснено судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Зокрема, якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у прийнятті заяви, а коли справу вже порушено - закриває провадження в ній.

Відповідно до положень Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 №96/5, внесення змін до таких актів, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться відділами державної реєстрації актів цивільного стану районних, районних у містах, міських (міст обласного значення) міськрайонних управлінь юстиції у випадках, передбачених чинним законодавством. У разі відмови у внесенні змін до актових записів цивільного стану у висновку відділу державної реєстрації актів цивільного стану вказуються причини відмови та зазначається про можливість оскарження його у судовому порядку.

Відповідно до пункту 7 розділу VІІ Прикінцевих та перехідних положень КАС України, який набув чинності з 01.09.2005 року, після набрання чинності цим Кодексом заяви і скарги у справах, що виникають з адміністративно-правових відносин, заяви щодо відмови органу державної реєстрації актів цивільного стану внести виправлення в актовий запис цивільного стану (зокрема глави 29-32 і 36 ( саме встановлення неправильності запису в актах громадянського стану) ЦПК України 1963 року), розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом.

Таким чином, законодавством визначений порядок внесення змін до актових записів та порядок оскарження відмови у внесенні таких змін.

Отже, згідно діючого законодавства оскарження відмови органів реєстрації актів громадянського стану виправити або змінити запис до суду проводиться у порядку адміністративного судочинства. Розгляд справ вказаної категорії віднесено до юрисдикції Житомирського окружного адміністративного суду.

Однак, заявником не зазначено доказів звернення його із заявою до відділу реєстрації актів цивільного стану Овруцького районного управління юстиції Житомирської області щодо внесення змін до актового запису цивільного стану. Відповідно його вимоги до останнього є передчасними.

За наведених обставин, зважаючи, що із поданої заяви вбачається спір про право та заявлені вимоги не підлягають розгляду у порядку цивільного судочинства, тому відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі.

Керуючись п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження по справі №286/402/18 за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення.

Копію ухвали разом із заявою та усіма доданими до неї матеріалами невідкладно надіслати ОСОБА_1.

На ухвалу суду до апеляційного суду Житомирської області через Овруцький районний суд може бути подана апеляційна скарга протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручене у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

СУДДЯ : А. Л. Гришковець