Провадження № 22-ц/790/450/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2018 року Апеляційний суд Харківської області в складі:

Головуючого - Бровченко І.О.,

суддів - Хорошевського О.М., Кружиліної О.А.,

при секретарі - Афоніні К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 вересня 2017 року у справі № 638/1838/14-ц (суддя Хайкін В.М.) за скаргою публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на постанову та дії державного виконавця Дзержинського відділу Державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Харківської області про закінчення виконавчого провадження, -

В С Т А Н О В И В :

13 листопада 2015 року публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» звернулося до Дзержинського районного суду м. Харкова зі скаргою на дії державного виконавця Дзержинського відділу Державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Харківської області про закінчення виконавчого провадження та з урахуванням уточненої скарги просить суд: визнати незаконною постанову про закінчення виконавчого провадження №47043301 від 08 квітня 2015 року ВП №47043301; скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження №47043301 від 08 квітня 2015 року ВП №47043301; зобов'язати державного виконавця Дзержинського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Харківської області здійснити примусове виконання виконавчого листа, виданого Дзержинським районним судом м. Харкова 05 березня 2015 року, справа №638/1838/14-ц в межах залишку заборгованості в сумі 4287 дол. США 14 центів.

В обґрунтування скарги зазначає, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова по цивільній справі №638/1838/14-ц за позовом АТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за валютним кредитним договором 0 від 18 вересня 2008 року позовні вимоги задоволено та стягнуто з відповідачів 6505,12 дол. США, що за курсом НБУ станом на 27 січня 2014 року становило 51995 грн. 42 коп. 17 листопада 2014 року рішення набрало законної сили, видано виконавчі листи. 10 березня 2015 року АТ «УкрСиббанк» подав до органу ДВС заяву стягувача та виконавчі листи. 10 листопада 2015 року з ЄДРВП АТ «УкрСиббанк» стало відомо, що 08 квітня 2015 року державним виконавцем Дзержинського ВДВС ХМУЮ була прийнята постанова про закінчення виконавчого провадження №47043301 з підстав, передбаченої п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», тобто фактичного виконання рішення суду згідно з виконавчим документом. Скаржник посилається на те, що ОСОБА_2 як боржник за виконавчим листом про стягнення з нього заборгованості в сумі 6505,12 дол. США, що за курсом НБУ станом на 27 січня 2014 рік становило 51995 грн. 42 коп. виконав рішення суду не в повному обсязі, адже 31 березня 2015 року ОСОБА_2 сплатив АТ «УкрСиббанк» заборгованість в сумі 51995 грн. 41 коп., що за офіційним курсом НБУ на день сплати становило 2217, 98 дол. США, а тому виконавчий лист підлягає примусовому виконанню органом ДВС в межах залишку заборгованості, що дорівнює 4287, 14 дол. США.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 вересня 2017 року скаргу ПАТ «УкрСиббанк» на постанову та дії державного виконавця Дзержинського відділу Державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Харківської області про закінчення виконавчого провадження задоволено.

Визнано дії державного виконавця Дзержинського відділу Державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Колесникова Р. В. щодо закінчення виконавчого провадження № 47043301 з примусового виконання рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 19.03.2014 року по справі № 638/1838/14-ц неправомірними.

Скасовано постанову державного виконавця Дзержинського відділу Державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Колесникова Р. В. від 08 квітня 2015 року про закінчення виконавчого провадження №47043301 з примусового виконання рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 19.03.2014 року по справі №638/1838/14-ц.

В апеляційній скарзі ВДВС просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та відмовити у задоволені скарги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що відповідно до виконавчого листа № 638/1838/14-ц від 05 березня 2015 року судом було зазначено спосіб і порядок виконання рішення в частині стягнення коштів в національній валюті, у зв'язку з чим рішення суду було виконано у повному обсязі. Державний виконавець на час закінчення виконавчого провадження не мав можливості самостійно змінювати спосіб та виконання рішення суду, в частині зміни розміру грошових зобов'язань боржника перед стягувачем. Вважає, що заборгованість була стягнута у національній валюті.

Представник заявника - ПАТ «УкрСиббанк» в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд скарги без участі представника заявника.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно зі ст. 383 ЦПК України, в редакції на час звернення зі скаргою до суду, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Аналогічні вимоги закону містить ст. 447 ЦПК України.

За змістом статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов'язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно статті 526 Цивільного кодексу зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 2 статті 533 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що відповідно до пункту 1.1. кредитного договору №0 від 18 вересня 2008 року АТ «УкрСиббанк» надав, а ФОП ОСОБА_1 отримала кредит в сумі 45768 дол. США.

Відповідно до п. п.1.1, 1.4 договору поруки №238813 від 14 травня 2009 року ОСОБА_2 є солідарним боржником поряд із ФОП ОСОБА_1 та відповідальний перед АТ «УкрСиббанк» в повному обсязі по виконання зобов'язань за кредитним договором №0 від 18 вересня 2008 року.

Відповідно до рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 19.03.2014 року (справа №638/1838/14-ц) за позовом АТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором 0 від 18 вересня 2008 року позовні вимоги задоволено та стягнуто з відповідачів 6505,12 дол. США, що за курсом НБУ станом на 27 січня 2014 рік становило 51995 грн. 42 коп.

Таким чином, судовими рішеннями з боржників було стягнуто на користь стягувача заборгованість за кредитним договором саме в доларах США, із зазначенням еквіваленту такої заборгованості станом на 27 січня 2014 року. Відповідачі це рішення суду не оскаржували і воно набрало законної сили.

На виконання рішення суду судом було видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором в сумі 6505, 12 дол. США, що за курсом НБУ станом на 27 січня 2014 рік становило 51995 грн. 42 коп.

31 березня 2015 року на добровільне виконання рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 березня 2014 року було сплачено 51995 грн. 41 коп., що станом на 31 березня 2015 року становило 2217,98 дол. США.

Відповідно до пункту 8 частини 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції на час закриття провадження у справі, виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Задовольняючи скаргу ПАТ «УкрСиббанк» суд першої інстанції виходив з того, що за судовим рішеннями з боржників було стягнуто на користь стягувача заборгованість за кредитним договором саме в доларах США із зазначенням еквіваленту такої заборгованості станом на 27 січня 2014 року, натомість на розрахунковий рахунок стягувача перераховані грошові кошти в розмірі 51995 грн. 42 коп., що станом на 31 березня 2015 року не відповідало еквіваленту 6505, 12 дол. США згідно рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 березня 2014 року.

Апеляційний суд вважає такий висновок суду першої інстанції правильним, який не викликає сумніву, оскільки він відповідає обставинам і матеріалам справи та узгоджується з правовими нормами, які регулюють ці відносини.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області, наведених на її обґрунтування, то ці доводи апелянта в даному випадку процесуальне рішення суду, прийняте по суті розглянутого ним питання не спростовують і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного його вирішення.

Посилання в апеляційній скарзі, що рішенням суду заборгованість була стягнута не в долара США без визначення еквіваленту,а стягнення заборгованості з урахуванням зміни курсу долара США є зміною способом та порядком судового рішення, є безпідставними. Крім того, пунктом 8 частини 3 статті 11 цього Закону регламентує право державного виконавця на звернення із заявою до суду про роз'яснення рішення суду. З такою заявою державний виконавець до суду не звертався.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Апелянтом не враховано, що фактичне виконання боржником рішення в повному обсязі згідно з виконавчим документом було б тоді, коли ОСОБА_2 було сплачено АТ «УкрСиббанк» заборгованість в валюті зобов'язання, а саме: в сумі 6505,12 дол. США. по курсу НБУ станом на дату такого погашення, що в даному випадку відсутнє, а тому дії та постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження №47043301 на підставі пункту 8 частини 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» є незаконними.

Перевірив законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що ухвала судом постановлена з додержанням вимог закону, що відповідно до ст. 375 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367, 368, , 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області залишити без задоволення.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення буде складено 12 лютого 2018 року.

Головуючий:

Судді -

Повне судове рішення виготовлено 12 лютого 2018 року.