Справа №479/551/17 31.01.2018
Справа № 479/551/17 Головуючий суду першої інстанції Репушевська О.В.
Провадження № 22ц/784/232/18 Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2018 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Локтіонової О.В., Ямкової О.О.,

із секретарем судового засідання - Тищенком Л.С.,

за участю позивача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 8 листопада 2017 року, ухвалене під головуванням судді Репушевської О.В. в залі судового засідання в смт. Криве Озеро Миколаївської області, об 11:54 год. за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Березківська сільська рада Кривоозерського району, Головне управління Держгеокадастру в Миколаївській області про встановлення меж земельних ділянок,

В С Т А Н О В И В:

6 липня 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до відповідачів про відновлення меж земельної ділянки між землекористувачами суміжних земельних ділянок.

В своїй заяві позивач зазначав, що він є власником житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину. Відповідач ОСОБА_5 є власником сусіднього будинку АДРЕСА_2. Рішенням сесії Березківської сільської ради від 24 грудня 2015 року йому було надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування свого житлового будинку орієнтовною площею 0,08 га та для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,22 га. На його замовлення приватне підприємство виготовило проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність. Проте, відповідач відмовляється погодити межі земельних ділянок, які визначені відповідними проектами землеустрою. У зв'язку з цим, рішенням тієї ж сільської ради від 3 лютого 2017 року йому було відмовлено у затвердженні проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

26 вересня 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з уточненим позовом до ОСОБА_5, де зазначав, що суміжні межі земельних ділянок раніше не встановлювались, а тому остаточно просив суд встановити межі земельних ділянок.

Рішенням Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 8 листопада 2017 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення позивача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Цивільного процесуального Кодексу України в редакції Закону України № 2147-УШ від 3 жовтня 2017 року, що набув чинності 15 грудня 2017 року, провадження в цивільних справа здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За положеннями ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 3 ст. 158 ЗК України передбачено, що органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

За приписами ст. 158 ЗК України суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян - заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів. Зазначені спори підлягають розгляду судами незалежно від того, розглядалися вони попередньо органом місцевого самоврядування або органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів чи ні. Рішення цих органів щодо такого спору не може бути підставою для відмови в прийняття заяви чи для закриття провадження в порушеній справі.

У п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз'яснено, що згідно зі ст. 158 ЗК України суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян-заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу влади з питань земельних ресурсів.

Статтею 106 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів.

На виконання вказаної статті наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 18 червня 2010 року за № 391/17686, затверджено Інструкцію про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, якою визначено механізм відновлення меж земельних ділянок на місцевості, який здійснюють: виконавець - юридична або фізична особа, яка отримала ліцензії на проведення робіт із землеустрою та топографо- геодезичних робіт; замовник - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, власник (користувач) земельної ділянки, який замовляє роботи із встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості).

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с. 22), а відповідачу на праві власності належить будинок АДРЕСА_2 за вказаною адресою, які межують між собою.

ОСОБА_5 є власником житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_2 на підставі рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 24 лютого 2017 року, яким визнано дійсним договір купівлі-продажу, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_5, посвідчений 24 червня 1998 року на Первомайській філії Південної Товарної Біржі Миколаївської області, зареєстрований в Первомайському міжміському бюро технічної інвентаризації 7 липня 1998 року за № 11 (а.с. 48-49).

Згідно державного акта про право приватної власності на землю, виданого 21 грудня 1994 року, ОСОБА_7 належить право власності на земельну ділянку площею 0,07 га, яка була передана останньому для будівництва та обслуговування житлового будинку, на підставі рішення виконкому Березківської ради народних депутатів № 29 від 30 вересня 1993 року (а.с. 50).

Також, на підставі вказаного рішення виконкому, ОСОБА_7 була передана у власність земельна ділянка площею 0,22 га для ведення особистого підсобного господарства (а.с. 51).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, спадкоємцем після смерті ОСОБА_7 є його донька ОСОБА_6 (а.с. 52).

Відповідно до рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 4 серпня 2017 року за ОСОБА_5 визнано право власності на земельну ділянку, площею 0,07 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 80).

Згідно рішення ІV сесії 7 скликання № 19 від 24 грудня 2015 року ОСОБА_3 надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування вказаного житлового будинку орієнтовною площею 0,08 га та для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,22 га по АДРЕСА_1 (а.с. 20).

Рішенням сесії Березківської сільської ради № 8 від 3 лютого 2017 року йому було відмовлено у затвердженні проекту із землеустрою щодо відведення ОСОБА_3 земельних ділянок у власність для будівництва та обслуговування господарських будівель та присадибної ділянки.

Отже районний суд встановив, що вимоги позивача зводяться до того, щоб встановити межі суміжних земельних ділянок. При цьому суд зазначив, що ні на момент звернення позивача до суду, ні на час розгляду справи позивач відповідно до вимог ч. 1 ст. 116, ст. 126 ЗК України у власність чи користування земельну ділянку не набув, а також не погоджено розмір земельної ділянки, яка в майбутньому буде передана йому у власність та на яку йому було надано дозвіл на розробку проекту відведення, й відповідного рішення про відведення йому земельної ділянки відповідним органом місцевого самоврядування не приймалося. За такого, районний суд дійшов обґрунтованого висновку, що згідно зі ст. 158 ЗК України спір про встановлення меж земельної ділянки не підвідомчий суду.

Доводи апеляційної скарги про те, що органом місцевого самоврядування приймалися рішення щодо встановлення меж земельних ділянок між суміжними ділянками сторін не підтверджується наданими доказами у справі.

Рішення Березківської сільської ради № 20 від 29 квітня 2016 року «Про межі суміжних землекористувачів ОСОБА_3 та ОСОБА_5» не визначало межі земельних ділянок, а зобов'язало відповідача переоформити земельні ділянки, на які оформлені державні акти на право приватної власності на землю на ім'я попереднього власника житлового будинку ОСОБА_7 На виконання цього рішення відповідач звернувся до суду з позовом, за результатами розгляду якого 4 серпня 2017 року за ОСОБА_5 визнано право власності на земельну ділянку, площею 0,07 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_2. Інших рішень органу місцевого самоврядуванні щодо встановлення меж суміжних земельних ділянок, матеріали справи не містять.

Посилання в апеляційній скарзі про безпідставне залучення до участі у справі співвідповідачем ОСОБА_6 є помилковими, оскільки остання є спадкоємицею попереднього власника будинку та земельних ділянок ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, видане 23 лютого 2012 року державний нотаріусом Кам'янсько-Дніпровської державної нотаріальної контори Запоріжської області (а.с.52). Зазначена особа викликалась районним судом в судове засідання, проте, скориставшись своїх правом, в судове засідання не з'явилась.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення матеріального чи процесуального права, а відтак підстави, передбачені ст. 374 ЦПК України, для скасування судового рішення відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 8 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня її проголошення, обчислюючи цей строк, з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді О.В. Локтіонова

О.О. Ямкова

Повний тест постанови складено 1 лютого 2018 року.