ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 593/993/16-цГоловуючий у 1-й інстанції Данилів О.М.
Провадження № 22-ц/4817/70/18 Доповідач - Бершадська Г.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2018 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Бершадська Г.В.

суддів - Гірський Б. О., Ткач О. І.,

з участю секретаря - Панькевич Т.І.

апелянта ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2 і його представника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу № 593/993/16-ц за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 18 червня 2018 року, ухвалене суддею Данилів О.М., (дату складання повного тексту рішення не зазначено), у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернулась із вищевказаним позовом .

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що з липня 1993 року вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі і за час спільного вони набули:

- житловий будинок з надвірними будівлями, що по АДРЕСА_2;

- автомобіль "Мерседес-Бенц", реєстраційний номер НОМЕР_1, 1999 року випуску;

- незавершений будівництвом гараж АДРЕСА_1;

- торговельний кіоск АДРЕСА_3

Посилаючись на те, що вказане майно є об'єктом спільної сумісної власності та відповідач не бажає його в добровільному порядку поділити просила з врахуванням уточнених позовних вимог визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку, 1/2 частину будівельних матеріалів та робіт, використаних в процесі будівництва торговельного кіоску та незавершений будівництвом гараж, виділивши відповідачу 1/2 частину будинку, 1/2 частину будівельних матеріалів та робіт торговельного кіоску та автомобіль "Мерседес-Бенц"

Рішенням Бережанського районного суду Тернопільської області від 18 червня 2018 року уточнені позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на:

- 1/2 ідеальну частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, що знаходяться в АДРЕСА_2, вартість якої становить 806 400 ( вісімсот шість тисяч чотириста) гривень;

- транспортний засіб марки «Мерседес-Бенц», реєстраційний номер НОМЕР_1, 1999 року випуску, вартістю 172 250 ( сто сімдесят дві тисячі двісті п'ятдесят) гривень.

А всього виділено їй майна на загальну суму 978 650 ( дев'ятсот сімдесят вісім тисяч шістсот п'ятдесят) гривень.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 ідеальну частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, що знаходяться в АДРЕСА_2, вартість якої становить 806 400 ( вісімсот шість тисяч чотириста) гривень;

- незавершений будівництвом гараж № АДРЕСА_1 вартістю 64 710 ( шістдесят чотири тисячі сімсот десять) гривень та на будівельні матеріали і роботи, які використані в процесі будівництва торговельного кіоску АДРЕСА_3, вартістю 92 656 ( дев'яносто дві тисячі шістсот п'ятдесят шість) гривень, а всього виділено йому майна на загальну суму 963 766 ( дев'ятсот шістдесят три тисячі сімсот шістдесят шість) гривень.

Стягнуто із позивачки ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 грошову компенсацію в сумі 7 442 ( сім тисяч чотириста сорок дві) гривні, що становить різницю вартості виділеного їй майна.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду в частині поділу гаража, автомобіля та будівельних матеріалів і робіт, які використані в процесі будівництва 6.45 кв. м. торгового кіоску скасувати та ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити та вирішити питання про стягнення судових витрат.

Апелянт зазначила, що суд не вправі був виділяти незавершений будівництвом гараж відповідачу та стягувати з нього на її користь компенсацію вартості його частини без її згоди та внесення ним на депозитний рахунок суду вартості належної їй частки. При цьому суд не дав оцінки доказу про внесення нею вартості 1/2 частини вищевказаного гаражу та не вирішив питання щодо подальшої долі цих коштів. Щодо вирішення питання про поділ будівельних матеріалів і робіт, використаних у процесі будівництва торгового кіоску, суд помилково свої висновки ґрунтував на тому, що це мала архітектурна споруда (далі МАФ) та перебравши на себе функції спеціаліста, який вказав про подільність кіоску, зазначив про необхідність виділення його відповідачу, оскільки в ньому неможливо встановити сантехнічне обладнання. Разом з тим у резолютивній частині рішення вказав про визнання за відповідачем права власності на будівельні матеріали та роботи. Висновок суду про те,що поділ кіоску порушить звичний спосіб життя відповідача свідчить про упередженість суду при вирішенні спору. Вважає, що автомобіль доцільно виділити відповідачу, оскільки він зареєстрований за відповідачем та перебуває у його користуванні.

Не погоджується з рішенням суду в частині вирішення судом питання судових витрат тому, що відповідач не погоджувався на добровільне вирішення питання.

В судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала та пояснила, що з 1997 року вона з відповідачем займається підприємницькою діяльністю-торгівлею товарами, однак не була зареєстрована підприємцем тому, що достатньо одному з членів сум'ї бути зареєстрованим підприємцем. Під час її перебування з дочкою в Києві у лікарні відповідач забрав їх спільні кошти, які знаходились вдома, придбав квартиру, в якій зараз проживає і не допускає її до торгового кіоску, в якому вони разом торгували та гаража. У разі виділення торгового кіоску лише відповідачу вона з неповнолітнім сином втратять джерело доходів для проживання, оскільки з доходів від підприємницької діяльності вони живуть.

Після припинення сімейних відносин з відповідачем вона зареєструвалась підприємцем і орендує торгове місце за 3000 грн в місяць в той час коли відповідач таких витрат не несе. Розуміючи, що доходи від торгівлі в кіоску є джерелом доходів і відповідача, вважає що кіоском можуть користуватись двоє згідно запропонованого експертом варіанту поділу якщо визнати за ними по 1/2 частині на його будівельні матеріали та роботи.

Просить гараж виділити їй у зв'язку з цим внесла на депозитний рахунок суду половину його вартості.

Вважає, що автомобіль слід виділити відповідачу з наведених в апеляційній скарзі мотивів, а у разі його незгоди з цим визнати за нею право власності на 1/2 частину автомобіля щоб разом продати і розділити кошти.

Відповідач апеляційної скарги не визнав, просить рішення суду залишити без змін та пояснив, що після припинення спільного проживання з позивачкою він займає торговий кіоск, оскільки його батькам, які працювали в рай СТ, було надано дозвіл на розміщення торгового кіоску. Паспорта прив'язки тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності на торговельний кіоск не має. Спірний гараж він використовує як склад. Після припинення сімейних відносин з позивачкою його батьки придбали йому за власні кошти квартиру.

Розглянувши апеляційну скаргу в межах її доводів, заслухавши пояснення сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Судом встановлено, що за час перебування у зареєстрованому шлюбі сторонами набуто: житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_2; незавершений будівництвом гараж АДРЕСА_1; збірний комплект матеріалів для торгового павільйону АДРЕСА_3 та автомобіль "Мерседес-Бенц", реєстраційний номер НОМЕР_1, 1999 року випуску.

Відповідно до висновків, проведених судової будівельно-технічної та автотоварознавчої експертиз, вартість житлового будинку із належними йому надвірними будівлями та спорудами становить 1612800 гривень; незавершеного будівництвом гаража - 64710 гривень; будівельних матеріалів та робіт, які використані в процесі будівництва торговельного кіоску - 92656 грн., а вартість транспортного засобу "Мерседес-Бенц", реєстраційний номер НОМЕР_1, 1999 року випуску, становить - 172250 грн., тобто згідно проведених експертиз вартість всього належного сторонам майна складає 1 942 416 грн. (а.с. 66-79, 96-106)

Експерт зазначив варіант поділу кіоску в натурі відповідно до ідеальних часток сторін по 6,45 м.кв і вказав, які ремонтно-будівельні роботи слід провести по розподілу торгового кіоску (а.с. 79)

Суд першої інстанції визнав за сторонами право власності в рівних частках на житловий будинок з надвірними будівлями і рішення суду в цій частині сторони не оскаржують.

В судовому засіданні сторони виявили не бажання отримувати внаслідок поділу майна подружжя автомобіль, зазначаючи, що його вартість значно нижча ніж встановлена експертизою та просили кожен виділити їм гараж і торговельний кіоск, який є для них джерелом доходів для існування, оскільки вони займаються підприємницькою діяльністю.

Позивач внесла на депозитний рахунок судової адміністрації Тернопільської області (Бережанський районний суд) згідно квитанції №113 від 24.04.2018 року 1/2 вартості гаражу в рахунок грошової компенсації частки відповідача та просила виділити їй гараж, а будівельні матеріали і роботи використані в процесі будівництва торгового кіоску розділити між сторонами в рівних частках.

Виділяючи відповідачу будівельні матеріали і роботи використані в процесі будівництва торгового кіоску суд першої інстанції виходив з того, що торговий кіоск є МАФ, в ньому неможливо встановити сантехнічне обладнання і тому він не підлягає поділу, та врахував те, що земельна ділянка під торговим кіоском виділялась батькам відповідача ОСОБА_2, та що він зареєстрований, як підприємець.

При розподілі гаражу, суд вважав, що його слід виділити відповідачу, оскільки залишення гаражу у спільному користуванні призведе до виникнення суперечок між сторонами.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

За правилами ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя " вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК ( 2947-14 ) щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

З матеріалів справи вбачається, що у грудні 2013 року ОСОБА_2 на підставі видаткової накладної від 28.12.2013 року придбав у ФОП ОСОБА_4 збірний комплект матеріалів для торгового павільйону з сендвіч панелей розміром 3*4 за 39250, 00 грн, який встановлений за адресою: АДРЕСА_3 на території ринку Бережанського рай СТ. (а.с. 49)

Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства №244 від 22.11.2011 року затверджено Порядок розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності та порядок отримання паспорта прив'язки тимчасової споруди. Вказаний паспорт оформляється органом з питань містобудування та архітектури. Відомості паспорт прив'язки вносяться в інформаційну базу містобудівного кадастру для стаціонарних тимчасових споруд. Документація видана до набрання чинності цим Порядком, дійсна до закінчення її терміну дії. Розміщення тимчасових споруд самовільно забороняється. (п.2.1, 2.7, 2.21, 2.25, 2.31, 2.35).

В судовому засіданні сторони пояснили, що для торгового кіоску паспорта прив'язки тимчасової споруди для проведення підприємницької діяльності та будь якої іншої документації, з часу його придбання, вони не виготовляли.

Згідно довідки Бережанського рай СТ дозвіл на встановлення торгового кіоску надавався ОСОБА_5 з врахування його багаторічної роботи на посаді водія та трудової діяльності його дружини ОСОБА_6 на посаді продавця в рай СТ (а.с. 48).

Враховуючи вищенаведене спірний кіоск не є МАФ, а комплектом матеріалів для торгового павільйону з сендвіч панелей, який з урахуванням вимог чинного законодавства підлягає виділенню сторонам в рівних частинах.

В рівних частинах слід визнати за сторонами і право власності на автомобіль "Мерседес-Бенц", реєстраційний номер НОМЕР_1, 1999 року випуску, який зареєстрований за відповідачем і є неподільною річчю.

За вказаних обставин рішення суду першої інстанції щодо вищенаведеного спірного майна постановлене з порушенням норм матеріального права і підлягає до скасування з постановленням нового рішення про визнання за сторонами права власності по 1/2 частині автомобіля та комплекту матеріалів з сендвіч панелей для торгового павільйону.

Щодо поділу гаражу то апеляційний суд враховує, що він є неподільною річчю, спільне користування ним є неможливе та що позивачкою на депозитний рахунок суду внесено вартість 1/2 його частини та вважає, що гараж слід виділити позивачці в силу положень ч.4,5 ст. 71 СК України, ст. 365 ЦК України, стягнувши на користь відповідача внесені позивачем кошти в рахунок компенсації частки зазначеного майна.

Згідно ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Зважаючи на те, що відповідач не визнавав права позивача на житловий будинок і збірний комплект матеріалів для торгового павільйону з сендвіч панелей та заперечував позовні вимоги, що підтверджується матеріалами справи апеляційний суд приходить до висновку, що судовий збір та витрати пов'язані з розглядом справи слід покласти на відповідача, що складає в сумі 15595 грн.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 18 червня 2018 року в частині поділу спільно нажитого майна, а саме незавершеного будівництвом гаража, будівельних матеріалів кіоску та автомобіля скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким:

Визнати за ОСОБА_1 право власності на:

- 1/2 частину транспортного засобу марки "Мерседес-Бенц", реєстраційний номер НОМЕР_1, 1999 року випуску, вартістю 172250 грн;

- 1/2 частину збірного комплекту матеріалів торгового павільйону з сендвіч панелей розміром 3х4;

- незавершений будівництвом гараж АДРЕСА_1 вартістю 64710 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 32355 грн, які знаходяться на депозитному рахунку судової адміністрації Тернопільської області (Бережанський районний суд) згідно квитанції №113 від 24.04.2018 року.

Припинити право власності ОСОБА_2 на незавершений будівництвом гараж АДРЕСА_1

Визнати за ОСОБА_2 право власності на:

- 1/2 частину транспортного засобу марки "Мерседес-Бенц", реєстраційний номер НОМЕР_1, 1999 року випуску вартістю 172250 грн;

- 1/2 частину збірного комплекту матеріалів торгового павільйону з сендвіч панелей розміром 3х4.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 15595 грн судових витрат у справі.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення.

Повний текст рішення складено 05 листопада 2018 року.

Головуючий Г.В.Бершадська

Судді Б.О.Гірський

О.І.Ткач