АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2018 року м. Чернівці

Справа №725/836/17

Апеляційний суд Чернівецької області у складі суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Владичана А.І.

суддів: Міцнея В.Ф., Лисака І.Н.

секретар Костюк Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом виконавчого комітету Чернівецької міської ради як органу опіки та піклування в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи: притулок для дітей служби у справах дітей Чернівецької обласної державної адміністрації, Чернівецький міський центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, до ОСОБА_8, ОСОБА_9 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, за апеляційною скаргою виконавчого комітету Чернівецької міської ради на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 16 листопада 2017 року, (головуючий у 1-й інстанції Іщенко І.В.),

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2017 року виконавчий комітет Чернівецької міської ради як орган опіки та піклування в інтересах малолітніх дітей, треті особи: притулок для дітей служби у справах дітей Чернівецької обласної державної адміністрації, Чернівецький міський центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_8, ОСОБА_9 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що відповідачі є батьками малолітніх дітей ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_7. Відповідачі ухиляються від

_____________________________________________________________________

Провадження 22ц/794/74/18 Категорія 48

виконання своїх обов'язків по вихованню дітей, не приймають участі у їх утриманні.

При комісійному обстеженні умов проживання малолітніх дітей було встановлено, що санітарний стан квартири незадовільний, відключене електропостачання, холодно.

Діти направлялися до притулку для дітей служби у справах дітей Чернівецької обласної державної адміністрації у зв'язку із тим, що батьки неналежно виконують батьківські обов'язки, систематично залишають малолітніх без нагляду дорослих.

Працівниками служби у справах дітей спільно з працівниками Центру неодноразово проводилися бесіди з відповідачами з приводу неналежного виконання батьківських обов'язків, проте ОСОБА_8 та ОСОБА_9 всі рекомендації ігнорують. ОСОБА_9 близько року проживає окремо, дітьми не цікавиться.

Протягом останніх шести місяців під час відвідувань родини неодноразово зафіксовані випадки відсутності мінімального набору продуктів харчування, у квартирі не прибрано, ОСОБА_8 перебувала у стані алкогольного сп'яніння.

Просив позбавити батьківських прав ОСОБА_8 та ОСОБА_9 по відношенню до малолітніх дітей та стягнути з відповідачів на аліменти на їх утримання у розмірі 800 грн на кожного, але не менше 50% прожиткового мінімуму для потреб дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дітьми повноліття.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 16 листопада 2017 року позов задоволено частково.

Позбавлено ОСОБА_9 батьківських прав щодо його малолітніх дітей ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_7.

У решті позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, виконавчий комітет Чернівецької міської ради подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що рішення суду в частині незадоволених позовних вимог щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_8 по відношенню до малолітніх дітей та стягнення аліментів з батьків є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з неповним з'ясуванням усіх фактичних обставин справи, неналежною оцінкою наявних у справі доказів, невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням норми матеріального та процесуального права.

Вказує, що ОСОБА_8 свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, зловживає алкогольними напоями, свідомо продовжує вести антигромадський спосіб життя, що негативно відображається на здоров'ї дітей, відсутні умови для проживання дітей. Крім того, ОСОБА_8 не має самосійного доходу, не вживає дії щодо працевлаштування.

Зазначає про обов'язок батьків щодо утримання неповнолітніх дітей та необґрунтованість відмови у позові про стягнення аліментів.

В апеляційній скарзі апелянт просить скасувати рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 16 листопада 2017 року в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити нове рішення про задоволення позову у цій частині. В іншій часині рішення суду не оскаржується.

Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, тобто ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, тощо.

Зазначеним нормам рішення суду першої інстанції повністю не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову про позбавлення ОСОБА_8 батьківських прав, суд першої інстанції виходив з відсутності вагомих підстав для позбавлення матері батьківських прав.

Колегія суддів вважає правильними зазначені висновки суду першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони є батьками малолітніх дітей ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_7.

Відповідач ОСОБА_8 дійсно належним чином не виконувала своїх обов'язків щодо виховання дітей, не цікавилася у повній мірі їх духовним та фізичним розвитком, не займалася їх належним вихованням. Таким чином, винна поведінка відповідачки частково доведена.

Крім того, остання не працює, веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями.

Водночас у справі встановлено, що ОСОБА_8 навідує дітей, намагається змінити свій спосіб життя, діти бажають залишитися з матір'ю.

Згідно з ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї.

Згідно з нормами ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини, крім того, відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства, а також ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст. 164 СК України однією з підстав для позбавлення батьківських прав батьків є ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Частиною 1 статті 14 зазначеного Закону встановлено, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Згідно з п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками (п. 16).

Відповідно до п. 18 зазначеної Постанови, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення, визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ст. 18 Конвенції батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

За наведених обставин рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову про позбавлення відповідачки батьківських прав є по суті правильним.

Колегія суддів, враховуючи вимоги ч 6 ст. 19 СК України, не погоджується з рішенням органу опіки та піклування виконавчого комітету Чернівецької міської ради №449/17 від 29 серпня 2017 року, який міститься в матеріалах справи, про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_8, оскільки він суперечить інтересам малолітніх дітей, є недостатньо обґрунтованим, а тому не може бути беззаперечно прийнятий колегією суддів до уваги.

Відповідно доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги висновок органу опіки та піклування є необґрунтованими.

Апелянт посилається на відсутність у відповідачки ОСОБА_8 доходів.

Проте вказані обставини за змістом п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України не можуть бути підставою для позбавлення відповідачки батьківських прав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову в частині позбавлення ОСОБА_8 батьківських прав, судом першої інстанції враховано, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Отже, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Разом з тим, відмовляючи у задоволенні позову про стягнення аліментів на утримання дітей, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки діти залишилися на вихованні та утриманні ОСОБА_9, остання має право на звернення до суду з вимогою про стягнення аліментів з відповідача ОСОБА_9

Однак, колегія суддів не погоджується з даними висновками суду першої інстанції, вважає їх такими, що не відповідають обставинам справи та зроблені з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Судом встановлено, що діти на даний час перебувають у притулку для дітей Чернівецької ОДА, тобто у третіх осіб.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.

Частиною 3 статті 181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно зі ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Аналізуючи вищенаведені правові норми та обставини справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що наявні підстави для стягнення аліментів з відповідачів на утримання малолітніх дітей у межах заявлених позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, із ОСОБА_10, ОСОБА_11 користь ОСОБА_12 слід сягнутисудові витрати за подання апеляційної скарги у розмірі по 268 грн 40 коп.

Керуючись ст.ст. 374, 376 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу виконавчого комітету Чернівецької міської ради задовольнити частково.

Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 16 листопада 2017 року у частині відмови в позові про стягнення аліментів на утримання дітей скасувати.

Позов у цій частині задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_8, ОСОБА_9 аліменти на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, поточний рахунок у ПАТ «Державний ощадний банк України» НОМЕР_8; ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, поточний рахунок у ПАТ «Державний ощадний банк України» НОМЕР_9; ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_3, поточний рахунок у ПАТ «Державний ощадний банк України» НОМЕР_10; ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_8, ідентифікаційний номер НОМЕР_4, поточний рахунок у ПАТ «Державний ощадний банк України» НОМЕР_11; ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, ідентифікаційний номер НОМЕР_5, поточний рахунок у ПАТ «Державний ощадний банк України» НОМЕР_12; ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6, ідентифікаційний номер НОМЕР_6, поточний рахунок у ПАТ «Державний ощадний банк України» НОМЕР_13; ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_7, ідентифікаційний номер НОМЕР_7, поточний рахунок у ПАТ «Державний ощадний банк України» відповідно до договору №35105524 про відкриття поточного рахунку від 24 січня 2018 року, щомісячно по 400 (чотириста) гривень на кожну дитину до досягнення ними повноліття, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19 вересня 2017 року.

Допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_8, ОСОБА_9 по 672 грн судового збору.

Рішення суду в частині відмови у позові про позбавлення ОСОБА_8 батьківських прав залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення або з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 5 лютого 2018 року.

Головуючий

Судді: