Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 331/877/17Головуючий у 1-й інстанції Світлицька В.М.
Пр. № 22-ц/778/203/18Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя Гончар М.С.

судді Кочеткова І.В., Маловічко С.В.

за участі секретаря Ващенко З.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 04 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення боргу

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому просив солідарно стягнути з відповідачів на його користь суму 83600,00 грн. та судовий збір.

В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що 16.09.2015 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено попередній договір купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, згідно з умовами якого сторони зобов'язались у строк не пізніше 15.03.2016 року укласти договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та договір купівлі-продажу земельної ділянки загальною площею 0,0942 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. Відповідно до п. 5 договору позивач передав ОСОБА_2 кошти в сумі 83600,00 грн., що еквівалентно 3800,00 доларів США на момент укладання договору. Крім того, сторони домовились, що залишок грошових коштів позивач зобов'язаний сплатити безпосередньо в момент підписання основного договору. ОСОБА_2 ухилився від укладення договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, чим порушив свої зобов'язання за договором, зазначені договори не були укладені з його вини.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 08 лютого 2017 року (а.с. 9) провадження у цій справі за вищезазначеним позовом позивача відкрито.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 04 липня 2017 року (а.с. 45) позов позивача у цій справі в частині позовних вимог до ОСОБА_4 залишено без розгляду.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 04 липня 2017 року (а.с. 49) позов ОСОБА_3 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суму в розмірі 83600,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 640,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 196,00 грн. в дохід держави.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 57-59) просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження у цій справі за вищезазначеною скаргою відкрито (а.с. 75), справу призначено до апеляційного розгляду (а.с. 77) з урахуванням навантаженості судді-доповідача та колегії суддів, яка має постійний склад (в Апеляційному суді Запорізької області замість 71 судді за штатом працює фактично 20 суддів, з яких 13 суддів у складів судової палати у цивільних справах), а також відпустки судді - доповідача (а.с.96).

У судовому засіданні 14 грудня 2017 року було розпочато розгляд цієї справи апеляційним судом по суті: заслухано доповідь судді, доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_2 та представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_5, досліджено та долучено до матеріалів цієї справи оригінал попереднього договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 16 вересня 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 114-117), у розгляді цієї справи оголошено перерву в порядку задоволення клопотання відповідача ОСОБА_2 (а.с. 118-119).

У судове засідання 01 лютого 2018 року належним чином повідомлені апеляційним судом про час і місце розгляду цієї справи (а.с. 120, 123) позивач ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_4 повторно не з'явились, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

Встановлено, що апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито ще до 15.12.2017 року (ухвала апеляційного суду а.с. 75).

В силу вимог п. 9 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 року № 2147-VІІ, якій набрав чинності з 15.12.2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

В силу вимог ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

При вищевикладених обставинах, апеляційний суд визнав неповажними причини неявки у дане судове засідання позивача ОСОБА_3 та відповідача ОСОБА_4 і на підставі ст. 372 ч. 2 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, ухвалив розглядати дану справу апеляційним судом у даному судовому засіданні за відсутністю останніх за присутністю відповідача ОСОБА_2 та представника позивача ОСОБА_3 за довіреністю - адвоката (а.с. 38, 125) ОСОБА_5

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_2 та представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_5, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов позивача у цій справі до ОСОБА_2, керувався ст. ст. 4, 10, 11, 59, 60, 88, 208, 209, 212, 214-215, 292, 294 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, та виходив із законності та обґрунтованості позовних вимог позивача до відповідача ОСОБА_2 у цій справі.

Апеляційний суд суду погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції - таким, що ухвалено із додержанням вимог закону, є правильним та законним.

При перевірці законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі апеляційний суд виходить із положень ЦПК України, в редакції, що була чинною до 14.12.2017 року включно, тобто чинною на час постановлення оскаржуємого рішення судом першої інстанції у цій справі (04 липня 2017 року).

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що 16.09.2015 року позивач ОСОБА_3 передав відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 83600,00 грн. як аванс в рахунок укладення до 15.03.2016 року договору купівлі-продажу житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та договору купівлі-продажу земельної ділянки загальною площею 0,0942 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до п. 5 попереднього договору сторін від 16.09.2015 року (а.с.3-4) сума в розмірі 83600,00 грн. отримана ОСОБА_2 від ОСОБА_3 до моменту підписання даного договору в повному обсязі, про що свідчать підписи сторін.

Таким чином, судом першої інстанції було правильно встановлено факт отримання відповідачем ОСОБА_2 від позивача ОСОБА_3 авансу в рахунок наступних оплат за договором купівлі-продажу житлового будинку та договором купівлі-продажу земельної ділянки і те, що ці договори купівлі-продажу не були укладені.

У разі якщо сторони лише домовилися укласти договір, але не оформили його, сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються авансом і повертаються в тому розмірі, в якому вони надавалися.

Таким чином, судом першої інстанції було правильно встановлено, що сторони домовилися укласти такі договори і не уклали їх незалежно від причин та з чиєї вини, а тому авансові платежі як безпідставно набуті слід повернути покупцеві.

Крім того, по справі відсутні будь - які докази існування між сторонами якогось зобов'язання. Тому відсутні і підстави для визнання виплачених коштів завдатком.

Таким чином, зважаючи на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що заявлені позовні вимоги позивача у цій справі є законні, обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню, з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 слід стягнути кошти у сумі 83600,00 грн.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 є такими, що не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, а лише відображають позицію відповідача, викладену в запереченнях на позов позивача у цій справі, яку він вважає такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

ОСОБА_3 мав право на звернення саме до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя із вищезазначеним позовом до відповідачів ОСОБА_2 (зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання у Ленінському районі м. Запоріжжя) та ОСОБА_4 (як поручителя, договір поруки, копія а.с. 5, зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання в Олександрівському (стара назва - Жовтневому) районі м. Запоріжжя), якщо вважав, що останніми порушуються його права.

Оскільки, в силу вимог ст. 113 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, на час подачі вищезазначеного позову позивачем мала місце підсудність цієї справи двом судам - Ленінському та Жовтневому районним судам м. Запоріжжя одночасно, враховуючи вимоги ст. 109 ч. 1 ЦПК України.

Позови до кількох відповідачів, які проживають або знаходяться в різних місцях, пред'являються за місцем проживання або місцезнаходженням одного з відповідачів за вибором позивача (ст. 113 ч. 1 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно).

Також після відкриття провадження у цій справі Жовтневим районним судом м. Запоріжжя були відсутні підстави, передбачені ст. 116 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, для передачі цієї справи за підсудністю Ленінському районному суду м. Запоріжжя.

Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

Таким чином, порушення правил підсудності судом першої інстанції у цій справі, про що заявляв ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі у цій справі, відсутні.

Крім того, в силу вимог ст. 207 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року, позивач ОСОБА_3 через свого представника також мав право заявити у цій справі у суді першої інстанції про залишення без розгляду його позовних вимог у цій справі до відповідача ОСОБА_4, а суд першої інстанції мав право своєю ухвалою від 04 липня 2017 року (а.с. 45) позов позивача у цій справі в частині позовних вимог до ОСОБА_4 залишити без розгляду на підставі ст. 207 ч. 1 п. 5 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно.

Факт звернення раніше у 2016 році ОСОБА_3 через іншого представника лише до ОСОБА_2 із вищезазначеним позовом про стягнення тих самих коштів саме до Ленінського районного суду м. Запоріжжя, тобто за зареєстрованим у встановленому законом порядку місця проживання відповідача ОСОБА_2, та залишення останнього без розгляду за заявою іншого представника позивача Ленінським районним судом м. Запоріжжя ухвалою від 15 травня 2017 року (копії позову, договору із представником, заяви представника та ухвали суду а.с. 105-113, надані відповідачем лише апеляційному суду у цій справі, можуть бути прийняті апеляційним судом до уваги, як докази, передбачені ст. 367 ч. 3 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, на виконання вимог ст. 12 ч. 5 останнього, з метою повного та всебічного апеляційного перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги відповідача), не могли бути підставою при вищевикладених обставинах для відмови у відкритті провадження у цій справі Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за вищезазначеним позовом позивача у цій справі чи відмови у розгляді по суті цієї справи Жовтневим районним судом м. Запоріжжя.

Оскарження в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції від 08 лютого 2017 року про відкриття провадження у цій справі Жовтневим районним судом м. Запоріжжя (а.с. 9), яке бажає здійснити у майбутньому відповідач ОСОБА_2, про що він зазначав у своїй апеляційній скарзі на рішення суду першої інстанції у цій справі, не може бути підставою для скасування апеляційним судом правильного по суті рішення суду першої інстанції у цій справі за результатами розгляду апеляційної скарги ОСОБА_2 на рішення суду першої інстанції у цій справі, яка на теперішній час є предметом розгляду апеляційного суду.

ОСОБА_2 факт отримання коштів у сумі 83600,00 грн. у ОСОБА_3 за попереднім договором, укладеним 16 вересня 2015 року з останнім лише у письмовій формі, хоча останній за своєю формою мав відповідати формі майбутнього договору купівлі-продажу нерухомого майна (мав бути нотаріально посвідчений) у суді у цій справі не спростовував.

Будь-яких зустрічних позовних вимог у цій справі ОСОБА_2 не заявляв.

При вищевикладених обставинах, суд першої інстанції мав стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_3 у цій справі кошти в сумі 83600,00 грн. як безпідставно набутий аванс незалежно від причин та вини у неукладенні договору купівлі-продажу нерухомого майна.

Оскільки, належні, допустимі докази того, що ОСОБА_2 повернув останні ОСОБА_3 у будь-який спосіб станом на час ухвалення оскаржуємого рішення судом першої інстанції у цій справі відсутні.

Відповідачем ОСОБА_2 у цій справі було заявлено відвід головуючому судді суду першої інстанції у цій справі.

Апеляційний суд вважає, що у задоволенні останнього було обґрунтовано відмовлено судом першої інстанції ухвалою від 04 липня 2017 року (а.с. 43), а тому дана справа розглядалась повноважним складом суду.

В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Встановлено, що порушення, передбачені ст. 376 ч. 2 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, у цій справі, відсутні.

Деякі додаткові помилкові висновки суду першої інстанції у цій справі, не призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті судом першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування останнього у цій справі апеляційним судом.

В силу вимог ст. 212 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно із ст. 58 ч.1 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 59 ч. 2 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (допустимість доказів).

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 60 ч. 4 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно).

Суд першої інстанції розглянув дану справу повно, всебічно та з додержанням вимог ст. ст. 10-11, 57-61, 212 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 10 ч. 3 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно.

Підстави для звільнення відповідача ОСОБА_2 від доказування, передбачені ст. 61 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Відповідач ОСОБА_2 не надав суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування своїх заперечень проти позову позивача у цій справі до нього - ОСОБА_2

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2, як особи, яка подала апеляційну скаргу у цій справі, не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.

Крім того, встановлено, що оскаржуємим рішенням судом першої інстанції правильно, з додержанням вимог ст. 88 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, вирішено питання про розподіл понесених судових витрат між сторонами, пов'язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі або ж його зміні.

Також у разі відмови відповідачу ОСОБА_2 у задоволенні його вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у повному обсязі у цій справі, останній не має права на компенсацію за рахунок позивача ОСОБА_3 будь-яких судових витрат, пов'язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом, у тому числі у вигляді судового збору, сплаченого ним при подачі вищезазначеної апеляційної скарги до апеляційного суду (а.с.56).

Разом із тим, апеляційний суд вважає за доцільне роз'яснити ОСОБА_2, що питання відстрочки повернення ним позивачу ОСОБА_3 вищезазначених коштів, стягнутих за рішенням суду першої інстанції у цій справі, про яке останній зазначав лише у судовому засіданні вже в апеляційному суді, може бути вирішено у подальшому на стадії вже виконання рішення суду за згодою сторін тощо.

Керуючись ст. 88, 58-61, 212-214 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, ст.ст. 367-368, 371-372, 374-375, 381-384, п. 9 Перехідних положень ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 04 липня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду апеляційної інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Верховного Суду, як суду касаційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови апеляційним судом у цій справі складений 05 лютого 2018 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Кочеткова І.В.Маловічко С.В.