Справа № 473/307/18
РІШЕННЯ

іменем України

"21" лютого 2018 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючого судді Ротар М.М., при секретарі Фінько О.П.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Вознесенську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Вознесенської міської ради Миколаївської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Відділ у Вознесенському районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом , в якому просив визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,1500 га, що розташована в АДРЕСА_1, яка надана для ведення особистого селянського господарства в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що після смерті батька відкрилася спадщина до складу якої входить земельна ділянка площею 0,1500 га, що розташована в АДРЕСА_1, яка надана для ведення особистого селянського господарства. Він є спадкоємцем за законом та йому було видане свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок що розташований за адресою АДРЕСА_1 та земельну ділянку, що надана для обслуговування житлового будинку загальною площею 0,1000 га. Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, що надана для ведення особистого селянського господарства, нотаріусом було відмовлено, оскільки в Державному акті на право власності на землю містяться незастережені виправлення.

Ухвалою суду від 01 лютого 2018 року було відкрито провадження по справі та справа була призначена до розгляду в порядку загального позовного провадження.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явився, на адресу суду надав заяву, в якій просив розгляд справи проводити без його участі позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Представник відповідача Вознесенська міська рада Миколаївської області в судове засідання не з'явився, на адресу суду надіслав заяву, в якій просив розгляд справи здійснювати без участі представника, позовні вимоги визнає у повному обсязі.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору відділ у Вознесенському районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області в судове засідання не з'явився, на адресу суду надійшла заява, в якій він просить розгляд справи проводити без їх участі, вирішення справи по суті залишають на розсуд суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Дослідивши докази по справі, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

В судовому засіданні було встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача, ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (серія НОМЕР_1), виданого 01.07.2015р. відділом ДРАЦС по м.Вознесенську реєстраційної служби Вознесенського міськрайонного управління юстиції у Миколаївській області.

Після смерті батька відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку в АДРЕСА_1, який належав померлому на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Вознесенською державною нотаріальною конторою Миколаївської області 26.06.1980р. за реєстровим №322, зареєстрованого в Вознесенським МБТІ 01.07.1980р., за №2480, земельної ділянки загальною площею 0,1000 га, що розташована в АДРЕСА_1, яка надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка, кадастровий номер НОМЕР_2, що належала померлому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого Вознесенською міською радою Миколаївської області 04.12.2009р. на підставі рішення Вознесенської міської ради Миколаївської області від 19.10.1993р. за №256, та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди за №91 та земельної ділянки загальною площею 0,1500 га, що розташована в АДРЕСА_1, яка надана для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер НОМЕР_3, що належала померлому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого Вознесенською міською радою Миколаївської області 04.12.2009р. на підставі рішення Вознесенської міської ради Миколаївської області від 19.10.1993р. за №256, та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди за №92;

Спадкоємцем за законом, який прийняв спадщину є позивач, на підставі його заяви про прийняття спадщини у приватного нотаріуса Вознесенського міського нотаріального округу Прокопчук В.Д. 03.11.2015р. було заведено спадкову справу №26-2015.

В порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_3, спадщина у вигляді житлового будинку в АДРЕСА_1 та земельної ділянки загальною площею 0,1000 га, що розташована в АДРЕСА_1, яка надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка, кадастровий номер НОМЕР_2 була оформлена та нотаріусом 28.11.2016 року видані відповідні свідоцтва про право на спадкування за законом, згідно яких вже позивачу ОСОБА_1 належить на праві власності та він є власником житлового будинку та земельної ділянки біля будинку площею 0,1000 га.

Однак в оформленні спадщини в вигляді земельної ділянки загальною площею 0,1500 га., що розташована в АДРЕСА_1, яка надана для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер НОМЕР_3, позивачу було відмовлено, оскільки при огляді вищевказаного Державного акту нотаріусом було встановлено, що в ньому зроблені незастережні виправлення ( а саме кадастрового номеру в кінці його запису). Оскільки відповідно до наказу Держкомзему від 22.06.2009р. за №325 та Інструкції про заповнення бланків Державних актів на право власності на земельну ділянку і на право постійного користування земельною ділянкою - у разі виявлення орфографічних або технічних помилок на стадії заповнення, підписання та реєстрації бланка, такий комплект бланків вважається зіпсованим (п.4.2), то нотаріусом було рекомендовано позивачу звернутися до суду про визнання в судовому порядку права власності на земельну ділянку. (довідка - роз'яснення нотаріуса - а.с.20)

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування" в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Відтак зазначена норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес.

Порушене право пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Способи захисту передбачені ст. 16 ЦК України.

Згідно ч.2 ст. 124 Конституції України юрисдикція суду поширюється на всі правовідносини, які виникають у державі. Ст. 55 Конституції України гарантує судовий захист прав і свобод людини і громадянина. Тобто, будь-які цивільні права та інтереси, які охороняються законом, можуть заслуговувати на судовий захист.

Так, відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі цивільні права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті.

Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів, одним з яких є спадкування.

Згідно положень ст.1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків спадщини від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення (ч.1 ст.1225 ЦК України).

Як вбачається земельна ділянка площею 0,1500 га, що розташована в АДРЕСА_1, яка надана для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер НОМЕР_3 належала ОСОБА_3 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого Вознесенською міською радою Миколаївської області 04.12.2009р. на підставі рішення Вознесенської міської ради Миколаївської області від 19.10.1993р. за №256, та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди за №92.

Згідно положень ч.І ст.126 ЗК України ( в редакції на час видачі Державного акта на землю) одним із документів, що посвідчує право на земельну ділянку є Державний акт.

Відповідно до статті 125 ЗК України з 1 січня 2002 р. право власності або право користування земельною ділянкою виникало після одержання її власником або землекористувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування або укладення договору оренди, їх державної реєстрації та встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а з 2 травня 2009 р. у відповідності із Законом України від 5 березня 2009 р. N 1066-УІ право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Тому відповідно до положень ст.125 ЗК України на час видачі ОСОБА_3 Державного акту на землю - право власності у нього на земельну ділянку могло виникнути лише з моменту державної реєстрації цього права.

Однак Законом України від 5 березня 2009 р. N 1066-УІ, який набрав чинності з 02 травня 2009 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що посвідчують право на земельну ділянку, а також порядку поділу та об'єднання земельних ділянок» було вказано, що до створення єдиної системи органівреєстрації прав на нерухоме майно та їх обмежень- право власностіабо право користування земельною ділянкою виникає з моменту державної реєстрації земельноїділянки( п.З розд. II Прикінцеві та перехідні положення).

Єдина система органів державної реєстрації прав була запроваджена Законом України «Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" та інших законодавчих актів України» від 11 лютого 2010 року за № 1878-УІ, який набрав чинності з 01.01.2013р., та саме з цього часу розширений перелік речових прав на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, в т.ч. і реєстрація права власності на земельну ділянку.

Тобто узагальнюючи можна сказати, що до 01.01.2013р. в зв'язку з реєстрацією самої земельної ділянки в особи виникало право власності на цю земельну ділянку.

Згідно даних Державного земельного кадастру про земельну ділянку - 04.12.2009р. була проведена державна реєстрація земельної ділянки площею 0,1500 га, що розташована в АДРЕСА_1, яка надана для ведення особистого селянського господарства, та їй присвоєно кадастровий номер НОМЕР_3. Згідно витягу з ДЗК від 25.01.2018р. вказано, що право власності на вказану земельну ділянку виникли у ОСОБА_3 на підставі виданого Вознесенською міською радою Миколаївської області 04.12.2009р. Державного акту на право приватної власності не земельну ділянку.

Тобто, в зв'язку з реєстрацією самої земельної ділянки в базі ДЗК у ОСОБА_3 виникло право власності на спірну земельну ділянку.

Оскільки останній на законних підстав набув та став власником земельної ділянки площею 0,1500 га, що розташована в АДРЕСА_1, яка надана для ведення особистого селянського господарства, то після його смерті належне йому право на вказану земельну ділянку перейшло до спадкоємця ОСОБА_1

Відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. (п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» за №7 від 30.05.2008р.).

Враховуючи встановлені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 обгрунтовані та підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 259, 263-265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, 26.09.1966р. народження, право власності в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, на земельну ділянку площею 0,1500 га, що розташована в АДРЕСА_1, яка надана для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер НОМЕР_3, що належала померлому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого Вознесенською міською радою Миколаївської області 04.12.2009р. на підставі рішення Вознесенської міської ради Миколаївської області від 19.10.1993р. за №256, та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди за №92

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Миколаївської області через міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя: М.М. Ротар