Апеляційний суд Житомирської області
Категорія 47 Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2018 року Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючого - судді Галацевич О.М.,

суддів: Борисюка Р.М., Микитюк О.Ю.,

з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу №296/10877/16-ц за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Житомирський міський центр земельних відносин», треті особи - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсним протоколу встановлення та узгодження зовнішніх меж земельної ділянки, актів відновлення (встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та прийому-передачі межових знаків на зберігання,

за апеляційною скаргою ОСОБА_4,

на рішення Корольовського районного суду м. Житомира, яке ухвалено 01 листопада 2017 року суддею Бондарчуком В.В. у м.Житомирі,

в с т а н о в и в :

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначала, що вона є власником земельної ділянки - садиби АДРЕСА_1. У січні 2016 року їй стало відомо про підроблення землевпорядної документації за її підписом, а саме: протоколу встановлення та узгодження зовнішніх меж земельної ділянки від 23 грудня 2010 року, складеного Комунальним підприємством «Житомирський міський центр земельних відносин» (далі КП «Житомирський міський центр земельних відносин», КП «ЖМЦЗВ») щодо земельної ділянки ОСОБА_3, ОСОБА_2 площею 0,0636 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_2; акта про відновлення (встановлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та прийому-передачі межових знаків на зберігання від 01 червня 2011 року, складеного КП «ЖМЦЗВ» щодо земельної ділянки ОСОБА_3, площею 0,0275 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_2, кадастровий НОМЕР_1; акта про відновлення (встановлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та прийому-передачі межових знаків на зберігання від 01 червня 2011 року, складеного КП «ЖМЦЗВ» щодо земельної ділянки ОСОБА_2 площею 0,0275 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_2, кадастровий НОМЕР_2; акта про відновлення (встановлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та прийому-передачі межових знаків на зберігання від 01 червня 2011 року, складеного КП «ЖМЦЗВ» щодо земельної ділянки ОСОБА_2 площею 0,0044 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_2. Посилаючись на те, що вона не підписувала та не погоджувала жоден із перелічених документів, факт підробки її підписів підтверджено результатами почеркознавчої експертизи, просила суд визнати недійсними вказані вище протокол та акти.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 01 листопада 2017 року позов задоволено. Визнано недійсним протокол встановлення та узгодження зовнішніх меж земельної ділянки від 23.12.2010, складений КП «ЖМЦЗВ» щодо земельної ділянки ОСОБА_3, ОСОБА_2 площею 0,0636га, розташованої за адресою:АДРЕСА_2. Визнано недійсним акт про відновлення (встановлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та прийому-передачі межових знаків на зберігання від 01.06.2011, складений КП «ЖМЦЗВ» щодо земельної ділянки ОСОБА_3 площею 0,0275га, розташованої за адресою: АДРЕСА_2, кадастровий НОМЕР_3. Визнано недійсним акт про відновлення (встановлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та прийому-передачі межових знаків на зберігання від 01.06.2011, складений КП «ЖМЦЗВ» щодо земельної ділянки ОСОБА_2 площею 0,0275га, розташованої за адресою:АДРЕСА_2, кадастровий НОМЕР_2. Визнано недійсним акт про відновлення (встановлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та прийому-передачі межових знаків на зберігання від 01.06.2011 року, складений КП «ЖМЦЗВ» щодо земельної ділянки ОСОБА_2 площею 0,0044га, розташованої за адресою: АДРЕСА_2. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі третя особа у справі - ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та закрити провадження у справі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що між сторонами виник публічно-правовий спір, який необхідно вирішувати за правилами адміністративного судочинства, оскільки КП «ЖМЦЗВ» є суб'єктом владних повноважень і спір виник щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень при реалізації ним управлінських функцій у сфері розробки технічної документації. Крім того, ОСОБА_4 вказав, що суд не з'ясував в чому полягає порушення прав позивача та яке правове значення оспорені документи мають для ОСОБА_1 і третіх осіб у справі. Вказує, що технічна документація із землеустрою, наявна у третіх осіб взагалі не містить підпису позивача, а тому не може бути підробленою.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1- ОСОБА_5 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, посилаючись на її безпідставність.

Заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_4 підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до ч. 1 ст. 155 ЗК України в разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,0680 га по АДРЕСА_1 відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4 від 10.10.2006 на підставі договору дарування від 19.05.2006 (а.с. 14).

ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,0121 га по АДРЕСА_2 відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_5 від 25.04.2012 на підставі договору дарування земельної ділянки від 28.03.2011, зареєстрованого в реєстрі за №1565. ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 0,0275 га по АДРЕСА_2 відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_6 від 14.09.2012 на підставі договору дарування земельної ділянки від 28.03.2011, зареєстрованого в реєстрі за №1565 (а.с. 135-137).

Предметом судового розгляду у даній справі є визнання недійсними зазначених позивачем протоколу встановлення та узгодження зовнішніх меж земельної ділянки і актів про відновлення (встановлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та прийому-передачі межових знаків на зберігання від 01 червня 2011 року, складених Комунальним підприємством «Житомирський міський центр земельних відносин» щодо земельних ділянок ОСОБА_3 та ОСОБА_2

Ухвалюючи рішення про визнання оспорених документів недійсними, суд першої інстанції не звернув уваги, що за змістом ч. 1 ст. 155 ЗК України недійсним у судовому порядку може бути визнаний акт, виданий органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою.

Тобто, визнання недійсними вищезазначених протоколу та актів не може бути предметом судового розгляду, оскільки за своїм змістом вони не є правовстановлюючими документами, які тягнуть за собою наслідки у вигляді виникнення, існування чи припинення прав та обов'язків, як ОСОБА_1, так і суміжних із нею землекористувачів щодо належних їм на праві власності земельних ділянок. Відповідно до Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Держкомзему від 18.05.2010 №376 зазначені документи входять лише до переліку необхідних матеріалів при виготовленні технічної документації щодо передачі у власність громадянам конкретних земельних ділянок, а тому не можуть бути об'єктом самостійного оскарження у суді.

У зв'язку з цим з підстав не підписання протоколу, актів чи інших матеріалів технічної документації одним із суміжних землекористувачів, оспореним у судовому порядку може бути акт про право власності на земельну ділянку, а не конкретний документ технічної документації, на підставі якого цей акт видано.

Надана ОСОБА_1 в обґрунтування своїх позовних вимог копія висновку експерта від 16.09.2016 за №1/2836, згідно якого підпис та рукописний текст у оспорених актах про відновлення (встановлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та прийому-передачі межових знаків на зберігання від її імені виконані не нею, а іншою особою, не має правового значення для вирішення спору. Факт підроблення документів може бути підставою для вирішення питання щодо наявності в діях певних осіб ознак кримінального правопорушення.

Крім того, як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 зверталась до суду з позовом про визнання державних актів на право власності на земельну ділянку, виданих на ім'я ОСОБА_2, ОСОБА_3, з підстав підроблення підпису у документах технічної документації, які є предметом спору у цій справі. Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 01.11.2016, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 12.01.2017 встановлено, що чинний на час видачі оскаржуваних державних актів на право власності на земельні ділянки закон не містив вимоги погодження меж земельної ділянки із суміжними землекористувачами під час складання технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку при поділі земельних ділянок. Тому, вирішуючи спір, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку про відсутність підстав для визнання державних актів на право власності на земельну ділянку ОСОБА_2, ОСОБА_3 недійсними.

Доводи апелянта про те, що спір належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, є безпідставними, з огляду на роз'яснення, які містяться у п.3 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» від 1 березня 2013 року №3 та п.п. 7, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року № 7.

Посилання апелянта на необхідність закриття провадження у справі з підстав припинення юридичної особи - відповідача - Комунального підприємства «Житомирський міський центр земельних відносин» спростовуються матеріалами справи, а саме витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.188-195), у якому відсутній запис про державну реєстрацію припинення юридичної особи.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції скасовує рішення суду першої інстанції, як таке, що ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права та ухвалює нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Оскільки апелянт звільнений від сплати судового збору за подання апеляційної скарги (а.с. 255-256), з ОСОБА_1 в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 606,32 грн.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 01 листопада 2017 року скасувати, ухваливши нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у сумі 606,32 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді:

Повний текст постанови складений 01 лютого 2018 року.