Постанова

Іменем України

23 січня 2018 року

м. Київ

справа № 227/5686/14-ц

провадження № 61-320 св 17

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Головуючого - Стрільчука В. А.

Суддів: Карпенко С. О., Кузнєцова В. О., Погрібного С. О., Усика Г. І. (суддя-доповідач)

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідачі: Виконавча дирекція Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Донецькій області, відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Харцизьк Донецької області

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Донецькій області та ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Донецької області від 12 травня 2016 року у складі колегії суддів: Новосьолової Г. Г., Кішкіної І. В., Новосядлої В. М.

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року

«Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України (далі - ВД ФСС НВВ ПЗ України), Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Донецькій області (далі - Управління ВД ФСС НВВ ПЗ України в Донецькій області), відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Харцизьк Донецької області (далі - ВВД ФСС НВВ ПЗ України у м. Харцизьк Донецької області) про витребування трудової книжки, стягнення вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки розрахунку, оплату часу простою та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовний вимог зазначала, що з 14 листопада 2001 року вона перебувала у трудових відносинах з ВВД ФСС НВ ПЗ України у м. Харцизьк Донецької області.

З початку проведення антитерористичної операції (далі - АТО) на території Донецької області і до 17 жовтня 2014 року вона виконувала покладені на неї функціональні обов'язки. У зв'язку із відсутністю наказу роботодавця про початок простою та тривалою невиплатою заробітної плати, 8 жовтня

2014 року вона подала заяву про звільнення на підставі частини третьої статті 38 КЗпП України з 17 жовтня 2014 року. Заява була погоджена з начальником ВВД ФСС НВ ПЗ України у м. Харцизьк Донецької області та передана у

м. Маріуполь Донецької області до Управління ВД ФСС НВВ ПЗ України у Донецькій області.

17 жовтня 2014 року вона звернулась до Управління виконавчої дирекції Фонду у Донецькій області з метою отримання наказу про звільнення, трудової книжки та довідок про заробітну плату, де дізналась про відсутність такого наказу. Листом від 17 жовтня 2014 року її повідомлено про відсутність підстав для звільнення за частиною третьої статті 38 КЗпП України.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_1, з урахуванням уточнень позовних вимог, просила визнати: неправомірною відмову Управління ВД ФСС НВВ ПЗ України у Донецькій області у звільненні на підставі частини третьої статті 38 КЗпП України; витребувати наказ про звільнення на підставі вищевказаної норми трудового законодавства та належно оформлену трудову книжку; стягнути з Управління ВВД ФСС НВВ ПЗ України у Донецькій області вихідну допомогу в розмірі тримісячного середнього заробітку; середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки; компенсацію за затримку виплати заробітної плати; оплату часу вимушеного простою за період з 1 вересня 2014 року по 3 жовтня 2014 року та відшкодувати моральну шкоду у розмірі 123 930 грн.

Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 4 червня 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ВВД ФСС НВВ ПЗ України у м. Харцизьк Донецької області на користь ОСОБА_1 222 грн 14 коп. компенсації у зв'язку з порушенням термінів виплати заробітної плати.

Вирішено питання про розподіл судових витрат. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, згідно з довідкою відділення

ВД Фонду в м. Харцизьк Донецької області на дату припинення

роботи - 17 жовтня 2014 року заборгованість з заробітної плати ОСОБА_1 становила 4 533 грн 56 коп., тому відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів з порушенням строків їх виплати» позивач має право на отримання компенсації, розмір якої розраховано на підставі Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині визнання неправомірною відмову фонду у звільненні, суд першої інстанції виходив з того, що позивач в установленій законом формі не звернулась до роботодавця про розірвання трудового договору, а отже відсутні підстави для звільнення позивача за частиною третьою статті 38 КЗпП України.

Крім того, судом першої інстанції зазначено про безпідставність вимог щодо витребування наказу про звільнення, трудової книжки з відповідним записом, стягнення вихідної допомоги в розмірі тримісячного середнього заробітку та середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки, оскільки на час розгляду справи трудовий договір між сторонами не розірвано, тому ці вимоги є передчасними.

Відмову у задоволенні вимоги про стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції обґрунтував тим, що ОСОБА_1 не надала доказів на підтвердження завданої їй моральної шкоди та не обґрунтувала розмір грошової компенсації.

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 12 травня 2016 року рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог

ОСОБА_1 про визнання неправомірною відмову у звільненні за частиною третьою статті 38 КЗпП України та відшкодування моральної шкоди скасовано.

Визнано неправомірною відмову Управління ВД ФСС НВВ ПЗ України

у Донецькій області у звільненні ОСОБА_1 за частиною третьою

статті 38 КЗпП України.

Стягнуто з Управління ВД ФСС НВВ ПЗ України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 1 000 грн 00 коп. на відшкодування моральної шкоди

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що матеріали справи містять докази невиплати позивачу заробітної плати з липня по жовтень 2014 року, що свідчить про порушення роботодавцем умов трудового законодавства та змусило ОСОБА_1 звернутись з заявою про звільнення на підставі частини третьою статті 38 КЗпП України, яка була оформлена належним чином та погодження з начальником відділення, де працювала остання, про що свідчить резолюція начальника відділення ВД ФСС НВВ ПЗ України у м. Харцизьк Донецької області.

У касаційній скарзі, поданій у червні 2016 року, Управління ВД ФСС НВВ ПЗ України в Донецькій області просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга Управління ВД ФСС НВВ ПЗ України в Донецькій області мотивована тим, що до управління надійшла електронна копія заяви ОСОБА_1, яка не була скріплена електронним цифровим підписом, а отже управління Фонду не мало можливості ідентифікувати особу та звільнити останню на підставі такої заяви. При цьому у листі від 17 жовтня 2014 року Управління ВД ФСС НВВ ПЗ України Фонду в Донецькій області не відмовляє ОСОБА_1 у звільненні, а посилається на відсутність порушень роботодавця, що виключає можливість звільнення останньої на підставі частини третьою статті 38 КЗпП України. Крім того, суд апеляційної інстанції не урахував висновки та мотиви, викладені в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ про направлення справи на новий апеляційний розгляд, чим порушив норми процесуального права.

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернулась з касаційною скаргою, у якій просить скасувати рішення апеляційного суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не врахував, що затримка видачі їй трудової книжки відбулась з вини відповідача, що позбавило її можливості виїхати з зони проведення АТО, отже середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки підлягає стягненню з відповідача на її користь. Крім того, на час проведення АТО роботодавець не забезпечив належні умови праці, у зв'язку із чим вона не могла виконувати свої обов'язки не з власної вини, а отже є підстави для оплати роботодавцем простою відповідно до наданого нею розрахунку. Також вказує на те, що апеляційний суд не навів мотиви та обґрунтування розміру стягнутої моральної шкоди, який не відповідає ступеню завданих їй моральних страждань неправомірними діями відповідача.

У листопаді 2016 року Управління ВД ФСС НВВ ПЗ України у Донецькій області та ВД ФСС НВВ НЗ України подали відзиви на касаційну скаргу ОСОБА_1, у яких просили касаційну скаргу останньої залишити без задоволення, а касаційну скаргу Управління ВД ФСС НВВ ПЗ України в Донецькій області задовольнити.

Відзиви на касаційну скаргу ОСОБА_1 мотивовані тим, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження письмового попередження роботодавця про свій намір звільнитись, а отже були відсутні правові наслідки для винесення наказу про її звільнення. Таким чином, ВВД ВСС НВВ ПЗ України у м. Харцизьк Донецької області було позбавлено можливості видати позивачу трудову книжку, оскільки така видається тільки у разу звільнення, а тому вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки є безпідставною. Крім того, не підлягає до задоволення й вимога ОСОБА_1 про оплату простою, оскільки ВВД ВСС НВВ ПЗ України у м. Харцизьк Донецької області свою діяльність не припиняло, наказ про початок простою не видавався, працівниками виконувались статутні завдання та нараховувалась заробітна плата. Крім того, позивач не мотивувала наявність заподіяних їй моральних страждань, у зв'язку із чим відсутні підстави для відшкодування їй моральної шкоди.

Вивчивши матеріали цивільної справи, доводи касаційних скарг, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову в частині визнання протиправною відмову у звільненні, відшкодування моральної шкоди та ухвалюючи в цій частині нове рішення про часткове задоволення позову, апеляційний суд виходив із наявностівини роботодавця у порушенні умов виплати позивачу заробітної плати за період з липня по жовтень 2014 року, а тому наявні підстави для звільнення саме за частиною третьою статті 38 КЗпП України. Позивачем було подано письмову заяву про звільнення, завізовану керівником ВВД ФСС НВ ПЗ України у м. Харцизьк Донецької області, яка була направлена електронною поштою керівником структурного підрозділу, а не позивачем, що вважається належним повідомленням Управління Фонду про намір ОСОБА_1 звільнитися, оскільки з 08 жовтня 2014 року між Управлінням Фонду та відділеннями виконавчої дирекції було запроваджено електронне листування.

Такі висновки апеляційного суду є правильними та обґрунтованими.

Судами установлено, що позивач працювала у ВВД ФСС НВВ ПЗ України у

м. Харцизьк Донецької області з 2011 року.

Відповідно до наказу від 30 травня 2006 року № 301-к ОСОБА_1 з 10 червня 2006 року переведена на посаду завідувача юридичного сектору ВВД ФСС НВВ ПЗ України у м. Харцизьк Донецької області.

Наказом управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Донецькій області від 08 серпня 2014 року № 310 у зв'язку з проведенням на території Донецької області АТО визначено місце роботи апарату управління у

м. Маріуполі Донецької області. Зобов'язано начальників відділень визначитися щодо направлення працівників для роботи в місце тимчасового перебування управління.

Відповідно до Положення про управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у в Донецькій області, затвердженого наказом виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 21 березня 2011 року № 203, та Положення про ВВД ФСС НВВ ПЗ України у м. Харцизьк Донецької області, затвердженого наказом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Донецькій області від 11 травня 2011 року № 284, призначення на посаду та звільнення з посади працівників відділення здійснюється начальником управління на підставі подання начальника відділення.

8 жовтня 2014 року ОСОБА_1 на ім'я начальника управління ВД ФСС НВВ ПЗ України в Донецькій області подала заяву про звільнення її з займаної посади за частиною третьою статті 38 КЗпП України у зв'язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю, умов колективного договору та трудового договору щодо строків виплати заробітної плати. Заява зареєстрована та погоджена з начальником ВВД ФСС НВВ ПЗ України у м. Харцизьк Донецької області, що підтверджується відповідною резолюцією від 8 жовтня 2014 року.

Цього ж дня електронною поштою заява ОСОБА_1 про звільнення за частиною третьою статті 38 КЗпП України була надіслана ВВД ФСС НВВ ПЗ України у м. Харцизьк Донецької області до Управління ВД ФСС НВВ ПЗ України в Донецькій області.

Листом від 17 жовтня 2014 року управління повідомило ОСОБА_1 про відсутність підстав для її звільнення за частиною третьою статті 38 КЗпП України через відсутність вини роботодавця в порушенні умов трудового договору, а саме: наявність обставин непереборної сили, проведення антитерористичної операції.

За змістом статті 38 КЗпП України працівник має право з власної ініціативи в будь-який час розірвати укладений з ним на невизначений строк трудовий договір. При цьому строк розірвання трудового договору і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до його розірвання і які працівник визначає самостійно. У разі, якщо вказані працівником причини звільнення - порушення роботодавцем трудового законодавства (частина третя вмазаної статті) не підтверджуються або роботодавцем не визнаються, останній не має права самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору на звільнення за власним бажанням без посилання на частину третю статті 38 КЗпП України.

У касаційній скарзі Управлінням ВД ФСС НВВ ПЗ України у Донецькій області не заперечується факт отримання заяви ОСОБА_1, а заперечувалось саме звільнення з підстав, передбачених частиною третьою статті 38 КЗпП України, з посиланням на те, що факт несвоєчасної виплати позивачу заробітної плати не може вважатись порушенням роботодавцем умов трудового законодавства, оскільки затримка у виплаті заробітної плати не залежала від управління фонду, а була зумовлена проведенням антитерористичної операції.

Разом з тим, для визначення правової підстави розірвання трудового договору за частиною третьою статті 38 КЗпП України значення має сам лише факт порушення роботодавцем законодавства про працю, що спонукало працівника до розірвання трудового договору з власної ініціативи, а не поважність чи неповажність причини такого порушення та його істотність.

При цьому апеляційним судом перевірено дотримання позивачем процедури подання заяви про звільнення, враховано наказ Управління виконавчої дирекції Фонду в Донецькій області від 8 серпня 2014 року № 310 щодо запровадження листування між управліннями та відділеннями Фонду в електронному порядку шляхом направлення листа у сканованому вигляді із відображенням підпису, дати, номера та печатки (у разі необхідності), а також факт подачі спірної заяви до Відділення виконавчої дирекції Фонду у м. Харцизьку, проставлення на ній відповідного вхідного номера, резолюції начальника та направлення відсканованої копії такої заяви, до Управління виконавчої дирекції Фонду в Донецькій області.

Законним та обґрунтованим є також висновок апеляційного суду про відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди на підставі ст. 237-1 КЗпП України. При визначенні розміру якої суд правильно врахував характер та тривалість моральних страждань, ступінь порушення життєвих стосунків та обсяг необхідних додаткових зусиль для організації життя позивача.

Доводи касаційної скарги Управління ВД ФСС НВВ ПЗ України у Донецькій області та доводи касаційної скарги ОСОБА_1 в частині розміру моральної шкоди зазначених висновків апеляційного суду не спростовують.

Не є переконливими і доводи касаційної скарги ОСОБА_1 щодо незадоволення судами її вимог про витребування трудової книжки, стягнення середнього заробітку та вихідної допомоги, з огляду на те, щона час звернення до суду з зазначеним позовом трудовий договір між сторонами не був розірваний.

З матеріалів справи та оскаржуваного судового рішення убачається, що після ухвалення рішення судом першої інстанції від 4 травня 2015 року, ОСОБА_1 подала заяву про звільнення, на підставі якої наказом від 25 серпня 2015 року № 1302-к її звільнено за частиною третьою статті 38 КЗпП України.

Ураховуючи наведене та положення статей 11, 303 ЦПК України (у редакції, чинній на момент ухвалення оскаржуваного рішення) висновки апеляційного суду про відсутність підстав для задоволення вимог позивача про витребування трудової книжки, стягнення вихідної допомоги, середнього заробітку за час вимушеного прогулу є законними та обґрунтованими.

Правильними є і висновки апеляційного суду в частині відмови у задоволенні вимоги про оплату простою, оскільки відповідачем доведено, що у липні-жовтні 2014 року робота відділення Фонду не припинялась, наказ про початок простою не видавався, працівники виконували функціональні обов'язки, їм нараховувалась заробітна плата, а в табелі обліку робочого часу зазначено про відсутність ОСОБА_1 на робочому місці з інших підстав.

За положеннями частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції

залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права

Перевіривши доводи касаційних скарг, дослідивши матеріали справи та зміст оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про те, що касаційні скарги не підлягають задоволенню, оскільки їх доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Донецькій області та ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Донецької області від 12 травня 2016 року залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий: В. А. Стрільчук

Судді: С. О. Карпенко

В.О. Кузнєцов

С.О. Погрібний

Г.І. Усик