АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 598/860/17Головуючий у 1-й інстанції Левків А.І.
Провадження № 22-ц/789/139/18 Доповідач - Хома М.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2018 року м. Тернопіль

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючої - Хоми М.В.

суддів - Сташків Б. І., Костів О. З.,

секретар - Романюк Х.Ю.

з участю представників сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 26 жовтня 2017 року (суддя Левків А.В.) по цивільній справі №598/860/17 по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу,

ВСТАНОВИЛА:

В червні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 в його користь 74 165,67 грн. - основного боргу, 5528,89 грн - нарахованих 3% річних, а також 796,95 грн. - сплаченого судового збору.

Вимоги обґрунтовано тим, що 17 січня 2013 року ОСОБА_2 позичив ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 3 000 євро із зобов'язанням повернути дані кошти на першу вимогу, про що написано відповідну розписку. В 2014 році на вимогу позивача відповідач повернув лише 450 євро. Решту грошових коштів ОСОБА_1 не повернув, що стало підставою для звернення із даним позовом до суду.

Заочним рішенням Збаразького районного суду Тернопільської області від 26 жовтня 2017 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 79 694,56 грн. боргу та 796,95 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким стягнути борг у сумі 17 578 грн. солідарно - з нього та його дружини ОСОБА_3. Вказує, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим. Судом порушено норми процесуального права, так як відповідач не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, наявний у матеріалах справи корінець поштового відправлення не містить підпису ані ОСОБА_1, ані членів його родини. Крім цього, вказує, що 1 травня 2014 року він повернув позивачу 450 євро, що підтверджується свідками, а також у травні 2014 року в рахунок погашення боргу передав позивачу автомобіль ВАЗ - 21065. Окрім зазначеного, в рахунок повернення боргу ОСОБА_2 за відсутності ОСОБА_1 забрав із його подвір"я (АДРЕСА_1) рухоме майно - міст з ресорами та підресорниками, ступицями та редуктором, кардани, кабіну автомобіля ГАЗ-53 та новий ящик до зерново-трав"яної сівалки, підборщик до комбайну СК-5 Нива. Вартість рухомого майна становить 2000 євро. Тому сума боргу складає лише 550 євро, що в еквіваленті станом на 8.12.2017 року складає 17 578 грн., а не 2550 євро, як вказує позивач. Також судом не враховано, що вказані кошти повинні повертатися солідарно з дружиною, так як на момент отримання позики він перебував у шлюбі з ОСОБА_3, а кошти позичалися на сімейні потреби, тому ОСОБА_3 повинна бути залучена до справи в якості співвідповідача. Крім цього, судом не було оглянуто оригінал розписки.

Заслухавши пояснення представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4, який підтримав доводи апеляційної скарги, представника ОСОБА_2 - ОСОБА_5, який вважає рішення суду законним та обґрунтованим, проти задоволення апеляційної скарги заперечив, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що боргові зобов"язання ОСОБА_1 перед ОСОБА_2 не виконані повністю, тому слід стягнути 74 165 грн. (2550 євро згідно офіційного курсу НБУ станом на 26.06.2017 року) та 5 528, 89 грн. - 3% річних згідно ст. 625 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Встановлено, що 17 січня 2013 року ОСОБА_1 позичив в ОСОБА_2 3 000 євро, що підтверджується розпискою. Даного факту ОСОБА_1 не заперечив в апеляційній скарзі.

На вимогу позивача відповідач повернув лише 450 євро.

Заборгованою залишається сума 2550 євро, що в еквіваленті згідно офіційного курсу НБУ станом на момент подачі позову 26.06.2017 року складає 74 165 грн. 73 коп.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов'язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи та доводів апеляційної скарги, вимога про повернення коштів була пред"явлена у травні 2014 року, однак борг у повному розмірі повернутий не був.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов"язання, на вимогу кредитора зобов"язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, судом вірно стягнуто заборгованість за договором позики та проценти згідно ст. 625 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що сума боргу складає 550 євро (17 578 грн. згідно офіційного курсу НБУ станом на 8.12.2017 року), так як ОСОБА_1 повернуто 450 євро у травні 2014 року, а на суму 2 000 євро ОСОБА_2 отримав рухоме майно - автомобіль ВАЗ -21065 та інше зазначене в апеляційній скарзі майно, колегія суддів оцінює критично, виходячи з таких мотивів.

Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

ОСОБА_1 не подано суду першої та апеляційної інстанцій жодних доказів, які б свідчили про передання ним чи отримання ОСОБА_2 зазначеного в апеляційній скарзі рухомого майна, лише зазначено, що свідком такої події був ОСОБА_6 Проте, жодних клопотань про допит свідка чи долучення до матеріалів інших доказів передачі майна в рахунок погашення боргу представником ОСОБА_1 не було заявлено.

Також не представлено жодних доказів щодо вартості цього майна.

Як зазначив представник позивача, останній отримав від ОСОБА_1 лише певний металобрухт, вартість якого врахована в суму повернутих 450 євро.

Доводи щодо передання позивачу автомобіля ВАЗ 21065 є голослівними, так як на запитання суду апеляційної інстанції представник відповідача ОСОБА_1 пояснив, що документи, які б свідчили про перехід права власності на зазначений автомобіль від ОСОБА_1 до ОСОБА_2 - відсутні, власником цього транспортного засобу згідно технічного паспорта є ОСОБА_1

Доводи апеляційної скарги про те, що кошти у сумі 3 000 євро ОСОБА_1 позичав на спільні сімейні потреби, а тому борг повинен бути стягнутий солідарно з нього та його колишньої дружини ОСОБА_3, колегія суддів вважає безпідставними, виходячи з наступних мотивів.

Відповідно до ч.4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім"ї, створює обов"язки для другого з подружжя, якщо майно, одержавне за договором, використане в інтересах сім"ї.

Отже, при вирішенні спору про визнання боргових зобов"язань одного з подружжя перед третіми особми спільними для другого, суд повинен виходити із норм ст.ст. 65, 73 СК України та доведеності належними доказами факту витрачання отриманих позичальником коштів в інтересах сім"ї, а також з вимоги закону про отримання у письмовій формі згоди дружини на укладення договору позики стосовно цінного майна.

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі лише узагальнено вказано про те, що отримані ним в борг кошти у сумі 3 000 євро витрачено в інтересах сім"ї, проте не конкретизовано, на які саме сімейні інтереси витрачено вказані кошти та не представлено відповідних доказів.

Представник відповідача усно пояснив про те, що кошти були втрачені на ремонт будинку, в якому на даний час проживає колишня дружина ОСОБА_1 з дітьми, проте жодних доказів як проведення ремонту, так і його вартості, відповідачем та його представником не подано.

За таких обставин підстав для солідарного стягнення коштів за договором позики з відповідача та його колишньої дружини, немає.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права та розгляд справи за відсутності належного повідомлення відповідача, внаслідок чого останній був позбавлений можливості скористатися своїми процесуальними правами, колегія суддів оцінює критично, так як відповідно до ч.3 ст. 76 ЦПК України, яка була чинною на час розгляду справи судом першої інстанції, якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім"ї, які проживають разом з нею.

У матеріалах справи наявне повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення, з якого вбачається, що Збаразьким районним судом 20.09.2017 року було направлено судову повістку ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_2. Поштове відправлення було вручено 22.09.2017 року, про що свідчить підпис одержувача "ОСОБА_1". Як вбачається з наданого представником апелянта повідомлення ПАТ "Укрпошта", зазначене повідомлення було вручено матері ОСОБА_1 - ОСОБА_7 та зазначено номер і серію її паспорта - НОМЕР_1. В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначив таку ж саму свою адресу - АДРЕСА_1. Отже, ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про день, час та місце слухання справи, так як судова повістка вручена за його місцем проживання повнолітньому члену його сім"ї - матері ОСОБА_7

Окрім цього, не будучи присутнім у судовому засіданні у суді першої інстанції, відповідач мав можливість зазначити в апеляційній скарзі та довести у суді апеляційної інстанції ті обставини, на які він посилається як підставу своїх заперечень, однак таких доказів він не зазначив в апеляційній скарзі та не подав суду апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не досліджено оригінал розписки, колегія суддів також оцінює критично, так як ОСОБА_1 не зазначає, яким чином відсутність у суді першої інстанції оригіналу розписки за наявності її копії вплинула на правильність вирішення спору. Відповідач не заперечує факту написання розписки, її змісту, отримання позики та її суми, а навпаки, визнає дані обставини, вказуючи, що позичені в ОСОБА_2 кошти у сумі 3 000 євро витрачені в інтересах сім"ї.

Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обгрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Колегія суддів враховує, що хоча в матеріалах справи наявна лише копія боргової розписки, проте факт написання розписки, її зміст, отримання від ОСОБА_2 позики у сумі 3 000 євро, відповідність копії розписки оригіналу відповідач не заперечував ні в заяві про перегляд заочного рішення, ні в апеляційній скарзі. Відповідач визнає дані факти, тому колегія суддів не має сумніву у достовірності наявної у справі копії розписки та добровільності визнання її відповідачем, а тому дана обставина не підлягає доказуванню.

Крім цього, у суді апеляційної інстанції представник позивача надав примірник розписки, зазначивши, що це її оригінал, даний документ долучений до матеріалів справи.

Підстав для скасування чи зміни рішення з мотивів, зазначених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 26 жовтня 2017 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови буде складено 30 січня 2018 року.

Головуюча - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області М.В. Хома