Справа №489/5333/17
Провадження №2/489/710/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
26 січня 2018 року м. Миколаїв
Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:
головуючого - судді Рум'янцевої Н.О.,
із секретарем - Матяєвою С.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Товарна біржа «Сангай», про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним та визначення часток у праві спільної сумісної власності,
Позивачі звернулися до суду з позовом про визнання дійсним договору №339 купівлі-продажу нерухомого майна від 08.06.1999 року в зв'язку із тим, що цей договір був посвідчений на Товарній біржі «Сангай». На теперішній час вони не мають можливості реалізувати свої права щодо відчуження нерухомого майна, оскільки даний договір не був посвідчений нотаріально. Продавець ніяких претензій не пред'являє, проте від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна ухиляється. Крім того, позивачі просять визначити їх частки в праві спільної сумісної власності по 1/2 частці за кожним.
Від позивачів надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі.
Відповідач у судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не відомо.
Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив.
Судом ухвалено провести заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного.
Претензій сторони один до одного не мали, всі умови договору купівлі-продажу нерухомого майна дотримані. Проте на даний час нотаріальне посвідчення договору неможливе.
У зв'язку із наміром відчужити квартиру позивачі звернулися до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області, однак постановою приватного нотаріуса Юрлової Т.Г. від 20.10.2017 року їм відмовлено в оформленні договору відчуження квартири, оскільки договір купівлі-продажу нерухомого майна нотаріально не посвідчений.
На час укладання договору купівлі-продажу нерухомого майна сторони цього договору ухилились від його нотаріального посвідчення, а на даний час визнання такого договору дійсним можливе лише в судовому порядку.
В обґрунтування своїх вимог позивачі посилаються на те, що вони придбали квартиру на біржі, однак через необізнаність сторін договір купівлі-продажу нерухомого майна не був нотаріально посвідчений, а лише зареєстрований на біржі. Позивачі вказують, що після укладання договору сторонами були виконані умови договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Відразу після укладання договору купівлі-продажу нерухомого майна між сторонами позивачами було зареєстровано право власності в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації, який на час виникнення спірних правовідносин мав повноваження реєстраційного органу.
Довідкою комунального підприємства «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 27.12.2017 року №3608 підтверджений факт реєстрації 14.06.1999 року права власності за ОСОБА_1. та ОСОБА_2 на підставі договору №339 купівлі-продажу нерухомого майна від 08.06.1999 року.
Згідно із п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.
За змістом ст. ст. 57, 58 Конституції України, ст. 5 Цивільного кодексу України, до застосування підлягають акти цивільного законодавства, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.
Положеннями п. 4 Прикінцевих і перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, що набрав чинності з 01 січня 2004 року, визначено, що цей Кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності.
Враховуючи, що спірні правовідносини виникли у червні 1999 року, для їх врегулювання слід застосовувати норми ЦК УРСР в редакції 1963 року.
У відповідності з ст. 224 ЦК УРСР, за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно із ст. 225 ЦК УРСР, право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові.
За змістом ч. 1 ст. 227 ЦК УРСР, чинного на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу квартири повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу).
Статтею 47 ЦК УРСР була передбачена обов'язковість нотаріальної форми угоди і наслідки недотримання такої форми.
Частиною 2 цієї статті встановлено, що у разі, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною.
При цьому, вказана норма може застосовуватись лише за наявності таких необхідних умов: одна зі сторін має повністю або частково виконати угоду; інша сторона має ухилятись від нотаріального оформлення угоди; має існувати вимога сторони, яка виконала свої обов'язки. Відсутність хоча б однієї з цих умов унеможливлює визнання договору купівлі-продажу житла з недотриманням нотаріальної форми дійсним.
Разом з тим, згідно із ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.
Позивачі на теперішній час не мають можливості реалізувати свої права щодо відчуження квартири, оскільки договір купівлі-продажу нерухомого майна не був нотаріально посвідчений.
Приймаючи до уваги те, що позивачі не мають можливості усунути порушення своїх прав в позасудовому порядку, позовні вимоги в частині вимог про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 355 Цивільного кодексу України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної сумісної власності (спільне майно).
Положеннями частини 1 статті 368 Цивільного кодексу України визначено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.
За змістом ч. 2 ст. 372 Цивільного кодексу України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
Враховуючи презумпцію рівності часток у праві спільної сумісної власності та відсутність обставин, які б давали підстави для відступлення від рівності часток, збільшення чи зменшення їх розміру, позов у частині вимог про визначення часток у спільній сумісній власності на квартиру по 1/2 частки за кожним із позивачів, підлягає задоволенню.
Згідно із ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640 грн. 00 коп..
На підставі ст. ст. 47, 227 ЦК УРСР, ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», керуючись ст. ст. 4, 12, 19, 89, 141, 259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд,
Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Товарна біржа «Сангай», про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним та визначення часток у праві спільної сумісної власності - задовольнити.
Визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, зареєстрований на Товарній біржі «Сангай» за №339 від 08.06.1999 року, укладений між ОСОБА_3, з одного боку, таОСОБА_1 та ОСОБА_2, з іншого боку.
Визначити частки у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, в розмірі 1/2 частки за кожним.
Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, судовий збір у розмірі 640 грн. 00 коп. (шістсот сорок гривень 00 копійок).
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення до суду апеляційної інстанції.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
У відповідності з п. 15.5 Розділу ХІІІ Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.
Суддя Ленінського районного
суду міста Миколаєва