Справа № 545/3486/14-ц
Провадження 4-с/545/10/18
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.02.2018 Полтавський районний суд Полтавської області в складі :

головуючого судді Потетій А.Г.,

при секретарі Задорожна Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві матеріали скарги ОСОБА_1, заінтересовані особи : ОСОБА_2, старший Державний виконавець Полтавського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Полтавській області ОСОБА_3, на дії державного виконавця, -

встановив:

До Полтавського районного суду надійшла скарга від ОСОБА_1, заінтересовані особи : старший Державний виконавець Полтавського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Полтавській області ОСОБА_3, ОСОБА_2, на дії державного виконавця.

Скаргу аргументувала тим, що згідно з рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 12.01.2015 року, зміненого рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 05.03.2015 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_2, яка діяла у своїх та в інтересах неповнолітніх дітей - ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, - відмовлено; зустрічний позов ОСОБА_2, яка діяла у своїх та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_1, ОСОБА_4 про вселення задоволено повністю; вселено ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, до 1/5 частини будинку №7 по вул. Харківській у с. Копили Полтавського району та області, належній ОСОБА_1 на праві приватної власності. 30.04.2015 року виданий виконавчий лист.

Наразі у Полтавському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області відкрито виконавче провадження № 47516338 з примусового виконання виконавчого листа № 22-ц/786/678/15.

Постановою старшого державного виконавця Полтавського районного відділу ДВС ГТУЮ у Полтавській області від 02.01.2018 року було вирішено, що відповідно до акту державного виконавця 29.12.2017 року рішення суду не виконано, та на підставі цього накладено штраф в розмірі 3400,00 грн. Зобовязано боржника виконати рішення протягом десяти робочих днів. Дану постанову від 02.01.2018 року скаржник отримала поштовим звязком 16.01.2018 року, про що повинні міститися повідомлення в матеріалах виконавчого провадження.

З постановою державного виконавця скаржниця не погоджується, вважає її винесеною неправомірно та незаконною, такою, що не відповідає дійсності, невиконання рішення суду не було, а навпаки, старший державний виконавець відмовилась його виконувати та навмисно наклала штраф, а тому дана постанова повинна бути скасована судом, дії держвиконавця визнані неправомірними з огляду наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно ст. 448 ЦПК України, скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції. Про подання скарги суд повідомляє відповідний орган державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного дня після її надходження до суду.

Відповідно до п. а ч. 1 ст. 449 ЦПК України, скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повишіа була дізнатися про порушення її права або свободи.

Про порушене право ОСОБА_1 дізналася 16.01.2018 року, коли отримала на пошті конверт з постановою про накладення штрафу, і подає протягом десяти днів, а саме 26.01.2018 року дану скаргу в передбачений кодексом строк.

Згідно ч. 1 ст. 450 ЦПК України, скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

Відповідно до ч. 2 ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Згідно ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07.02.2014 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця під час виконання судових рішень у цивільних справах» (надалі по тексту - Постанова), відповідно до статті 383 ЦПК, частини першої статті 12, частини четвертої статті 82 Закону про виконавче провадження право на оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК, мають лише сторони виконавчого провадження, якщо вважають, що порушено їх права чи свободи. При цьому вони набувають процесуального статусу заявника.

Відповідно до п. 12 Постанови, скарга на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби подається до суду, який видав виконавчий документ (частина друга статті 384 ЦПК стара редакція), незалежно від місця виконання судового рішення.

Згідно п. 18 Постанови, за результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд постановляє ухвалу, яка має відповідати вимогам статей 210, 213, 387 ЦПК (стара редакція).

25.10.2017 року була винесена старшим державним виконавцем Вимога про необхідність прибути до органу ДВС на 06.11.2017 року стосовно питання про виконання самостійно рішення суду.

06.11.2017 року скаржниця прибула до держвиконавця та надала пояснення стосовно виконання рішення, а саме, що ніхто до неї не звертався із стягувачів на добровільне виконання рішення суду і вона не перешкоджала у перебуванні (проживанні) в частині будинку, із такими вимогами до неї стягувачі не приходили до додому, тобто самостійно усунулися від підтримання власних позицій.

29.12.2017 року без попередження, старшим державним виконавцем було здійснено виїзд до квартири ОСОБА_1 в будинку, з метою вселення ОСОБА_6, в присутності працівника поліції, та двох свідків.

В акті державного виконавця від 29.12.2017 року виконавцем встановлено, що рішення суду в повному обсязі не виконано. Однак це не відповідає дійсності, адже 29.12.2017 року вона не перешкоджала у входженні осіб до частини будинку та відкрила двері, погодилася на входження осіб.

Однак державним виконавцем з невідомих причин зазначено в акті про невиконання рішення суду та у зв'язку з цим, винесено неправомірну постанову про накладення штрафу.

Відомості встановлені в акті не відповідають дійсності, що можуть підтвердити свідки, котрі були присутні при входженні в квартиру та бачили, що вона не відмовляла у входженні для проживанні стягувача.

Відповідно до ч. 1 ст. 67 ЗУ «Про виконавче провадження», державний виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання боржником рішення про вселення стягувана.

У разі невиконання боржником рішення про вселення стягувана самостійно державний виконавець виконує його примусово.

Примусове вселення полягає у забезпеченні державним виконавцем безперешкодного входження стягувача у приміщення, зазначене у виконавчому документі, та його проживання (перебування) в ньому.

Державний виконавець зобовязаний письмово повідомити боржника і стягувача про день і час примусового вселення. Боржник вважається повідомленим про примусове зселення стягувана, якщо повідомлення надіслано йому за адресою, за якою має здійснюватися вселення, чи іншою адресою, достовірно встановленою державним виконавцем.

У разі якщо боржник перешкоджає виконанню рішення про вселення стягувача, державний виконавець накладає на нього штраф та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

Примусове вселення стягувача здійснюється у присутності понятих за участю працівників поліції.

Ніяких перешкод у виконанні рішенні суду ОСОБА_1 не вчинювала, а тому штраф накладений неправомірно.

Також виконавче провадження № 47516338 відкрито по стягувачу ОСОБА_2 однак 29.12.2017 року остання не була присутня при складенні акту та взагалі при виконавчих діях. Був присутній інший стягувач ОСОБА_6 Однак штраф накладений на ОСОБА_1 02.01.2018 року в рамках провадження по стягувачу ОСОБА_2, а тому за невиконання рішення суду, коли був відсутній стягував та не бажав цього, являється незаконним та неправомірним, котрий повинен бути скасований судом.

В судове засідання скаржник не зявилась, надавши суду заяву в якій скаргу підтримала та прохала задовольнити, а розгляд проводити без її участі.

Представник Полтавського районного ВДВС ГТУЮ у Полтавській області в судове засідання на вказану дату та час не зявився, викликався належним чином, про причини не появи не повідомив. У зв»язку з повторною неявкою в судове засідання суд розглянув скаргу по суті за відсутності представника виконавчої служби.

Стягувач ОСОБА_2 до суду також не з»явилася з невідомих причин.

Судом встановлено, що згідно з рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 12.01.2015 року, зміненого рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 05.03.2015 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_2, яка діяла у своїх та в інтересах неповнолітніх дітей - ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, - відмовлено; зустрічний позов ОСОБА_2, яка діяла у своїх та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_1, ОСОБА_4 про вселення задоволено повністю; вселено ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, до 1/5 частини будинку №7 по вул. Харківській у с. Копили Полтавського району та області, належній ОСОБА_1 на праві приватної власності. 30.04.2015 року виданий виконавчий лист.

У Полтавському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області відкрито виконавче провадження № 47516338 з примусового виконання виконавчого листа № 22-ц/786/678/15.

Постановою старшого державного виконавця Полтавського районного відділу ДВС ГТУЮ у Полтавській області від 02.01.2018 року було вирішено, що відповідно до акту державного виконавця 29.12.2017 року рішення суду не виконано, та на підставі цього накладено штраф в розмірі 3400,00 грн на ОСОБА_1 та зобовязано боржника виконати рішення протягом десяти робочих днів. Дану постанову від 02.01.2018 року скаржник отримала поштовим звязком 16.01.2018 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно ст. 448 ЦПК України, скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції. Про подання скарги суд повідомляє відповідний орган державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного дня після її надходження до суду.

Відповідно до п. а ч. 1 ст. 449 ЦПК України, скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Про порушене право ОСОБА_1 дізналася 16.01.2018 року, коли отримала на пошті конверт з постановою про накладення штрафу і скаргу подано до суду 26.01.2018 року тобто в передбачений кодексом строк.

25.10.2017 року була винесена старшим державним виконавцем Вимога про необхідність прибути до органу ДВС на 06.11.2017 року стосовно питання про виконання самостійно рішення суду.

06.11.2017 року скаржниця прибула до держвиконавця та надала пояснення стосовно виконання рішення, а саме, що ніхто до неї не звертався із стягувачів на добровільне виконання рішення суду і вона не перешкоджала у перебуванні (проживанні) в частині будинку, із такими вимогами до неї стягувачі не приходили до додому, тобто самостійно усунулися від підтримання власних позицій.

29.12.2017 року без попередження, старшим державним виконавцем було здійснено виїзд до квартири ОСОБА_1 в будинку, з метою вселення ОСОБА_6, в присутності працівника поліції, та двох свідків.

В акті державного виконавця від 29.12.2017 року виконавцем встановлено, що рішення суду в повному обсязі не виконано. Однак це не відповідає дійсності, адже 29.12.2017 року ОСОБА_1 не перешкоджала у входженні осіб до частини будинку та відкрила двері, погодилася на входження осіб.

Однак державним виконавцем за невиконання рішення суду винесено неправомірну постанову про накладення штрафу на боржника.

Відповідно до ч. 1 ст. 67 ЗУ «Про виконавче провадження», державний виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання боржником рішення про вселення стягувача.

У разі невиконання боржником рішення про вселення стягувача самостійно державний виконавець виконує його примусово.

Примусове вселення полягає у забезпеченні державним виконавцем безперешкодного входження стягувача у приміщення, зазначене у виконавчому документі, та його проживання (перебування) в ньому.

Державний виконавець зобовязаний письмово повідомити боржника і стягувача про день і час примусового вселення. Боржник вважається повідомленим про примусове зселення стягувача, якщо повідомлення надіслано йому за адресою, за якою має здійснюватися вселення, чи іншою адресою, достовірно встановленою державним виконавцем.

У разі якщо боржник перешкоджає виконанню рішення про вселення стягувача, державний виконавець накладає на нього штраф та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

Примусове вселення стягувача здійснюється у присутності понятих за участю працівників поліції.

Ніяких перешкод у виконанні рішенні суду ОСОБА_1 не вчиняла, а тому штраф накладений неправомірно.

Одночасно суд враховує ту обставину, що виконавче провадження № 47516338 відкрито по стягувачу ОСОБА_2, однак 29.12.2017 року остання не була присутня при складенні акту та взагалі при виконавчих діях. Був присутній інший стягувач ОСОБА_6 Штраф накладений на ОСОБА_1 02.01.2018 року в рамках провадження по стягувачу ОСОБА_2, а тому за невиконання рішення суду, коли був відсутній стягував та не бажав цього, являється неправомірним та незаконним..

Також на адресу суду надійшла заява від ОСОБА_7, яка була понятою при складанні акту. Остання, будучи попереджена про відповідальність за подання неправдивих свідчень, в заяві підтвердила фактичні обставини по справі, викладені в матеріалах скарги а саме те, що ОСОБА_1 в її присутності не чинила перешкод щодо виконання рішення суду.

Згідно ч. 1 ст. 450 ЦПК України, скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

Відповідно до ч. 2 ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Згідно ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07.02.2014 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця під час виконання судових рішень у цивільних справах» (надалі по тексту - Постанова), відповідно до статті 383 ЦПК, частини першої статті 12, частини четвертої статті 82 Закону про виконавче провадження право на оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК, мають лише сторони виконавчого провадження, якщо вважають, що порушено їх права чи свободи. При цьому вони набувають процесуального статусу заявника.

Відповідно до п. 12 Постанови, скарга на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби подається до суду, який видав виконавчий документ (частина друга статті 384 ЦПК стара редакція), незалежно від місця виконання судового рішення.

Згідно п. 18 Постанови, за результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд постановляє ухвалу, яка має відповідати вимогам статей 210, 213, 387 ЦПК (стара редакція).

Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що скарга підлягає до задоволення оскільки в державним виконавцем не вчинено весь перелік дій та заходів, необхідних для фактичного встановлення обставин виконання рішення суду. Та одночасно суд враховує ту обставину , що засідання по скарзі призначалось неодноразово до розгляду на які представник виконавчої служби не з»явився та не надав до суду жодних заперечень та доказів на підтвердження правомірності вчинених ним дій.

На підставі викладеного , вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що скарга підлягає до задоволення оскільки як встановлено боржник не перешкоджав виконанню рішення суду, що підтверджується показами особи , що була пойнятою, сам стягувач був відсутній при вчиненні виконавчих дій а тому постанова державного виконавця про накладення штрафу за невиконання боржником рішення суду не відповідає дійсним обставинам встановленим судом а тому є неправомірною, незаконною а отже такою, що підлягає до скасування.

Керуючись ст.ст. 259-260,293, 447-451 ЦПК України, ст. 11,17,18,25,76 Закону України "про виконавче провадження", суд, -

УХВАЛИВ

Скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Полтавського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області ОСОБА_3, що полягають у винесенні постанови про накладення штрафу від 02.01.2018 року в розмірі 3400 грн. на ОСОБА_1

Скасувати як незаконну постанову старшого державного виконавця Полтавського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області ОСОБА_3 від 02.01.2018 року по виконавчому провадженні № 47516338 про накладення на ОСОБА_1 штрафу в розмірі 3400 грн.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Полтавської області через Полтавський районний суд на протязі 15 днів з моменту проголошення, а сторонами, що не були присутні в судовому засіданні у той же строк з моменту отримання копії.

Головуючий: А.Г.Потетій