Провадження №2/748/6/18
Єдиний унікальний № 748/2450/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2018 рокум. Чернігів

Чернігівський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючої судді Майбороди С.М.,

при секретарі: Оніщенко Ю.В.,

з участю представника позивача Рожко С.М.,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернігові цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

05.11.2016 року ( у відповідності до поштового відправлення) ПАТ КБ «ПриватБанк» через свого представника за довіреністю звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 10.12.2011 року в сумі 47219 грн 33 коп., відповідно до якого відповідач отримав грошові кошти 15 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом. Позичальник зобов'язався сплачувати заборгованість по кредиту, проценти та винагороди. Проте, відповідач порушив свої зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого виникла заборгованість.

В судовому засіданні представник позивача просив позов задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, вказуючи, що відповідач отримав кредитні кошти та, починаючи з 2015 року, неналежним чином виконував свої зобов»язання, не сплачуючи своєчасно кредитні кошти, які отримав. При цьому зазначив, що відповідач активно користувався кредитними коштами, що підтверджується довідкою про рух коштів, дійсно був відкритий один рахунок, був укладений один договір та відповідач в подальшому оформлював кредитні картки за укладеним договором.

Відповідач позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні, пояснюючи, що дійсно брав кредитні кошти, оформлював кредитні картки, не заперечував щодо підвищення ліміту, однак вважав, що все погасив та просив застосувати строк позовної давності.

Заслухавши представника позивача, відповідача, дослідивши обставини справи, судом встановлено наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054, ст. 1055 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі.

Частинами 1, 2 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частина 2 ст. 207 ЦК України передбачає, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2 звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв'язку з чим підписав анкету-заяву № б/н від 10.12.2011 року (а.с. 13). З тексту даної анкети-заяви вбачається, що ОСОБА_2 погоджується з тим, що дана заява, разом з Пам'яткою клієнта, «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» становлять між позичальником та банком договір про надання банківських послуг, а також що ОСОБА_2 ознайомився та погодився з «Умовами та правилами надання банківських послуг», з «Тарифами Банку» та що він зобов'язаний виконувати вимоги «Умов та правил надання банківських послуг», розміщених на офіційному сайті банку, та регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті банку.

Текст Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку розміщено в мережі Інтернет на сайті банку http://privatbank.ua, що свідчить про те, що він є доступним для всіх клієнтів банку, в т.ч. і для ОСОБА_2

При цьому, під час судового засідання відповідач не заперечував, що знайомився з умовами та правилами надання банківських послуг в Приватбанку.

Отже, в силу положень ч. 1 ст. 634 ЦК України, між сторонами укладено договір приєднання, умови якого встановлені однією із сторін у стандартних формах.

Статтею 204 ЦК України встановлений принцип правомірності правочину, відповідно до якого правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом (нікчемний правочин) або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідач спірний кредитний договір не оскаржував, договір у встановленому порядку недійсним не визнаний.

Таким чином, факт укладення між сторонами кредитного договору доведений належними та допустимими доказами.

За клопотанням відповідача в справі призначалась судова почеркознавча експертиза, яка не була проведена у зв»язку з несплатою останнім коштів. В подальшому відповідач не наполягав на проведенні даної експертизи.

За укладеним договором ОСОБА_2 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок в сумі 15 000,00 грн, що доводиться довідкою з зазначенням старту карткового рахунку з кредитним лімітом 25.01.2013 (а.с.133) та узгоджується з випискою з банківського рахунку по руху коштів та наданим розрахунком заборгованості.

Відповідач під час судового засідання не заперечував щодо отримання карти та кредитних коштів.

Як слідує з витягу з програмного комплексу банку про видачу карти, зокрема, скріншотів (фото) екрану ПК з відділення ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_2 10.12.2011 отримав кредитну карту, в подальшому отримував кредитні карти 25.01.2013, 26.02.2013 та 10.03.2015.

Як слідує з виписки по руху кредитних коштів з банківського рахунку ОСОБА_2 активно використовував кредитні карти, так кредитну карту НОМЕР_3, в подальшому кредитну карту НОМЕР_4, яка була перевипущена, а також кредитну карту НОМЕР_2.

На адресу суду були надані пояснення ПАТ КБ «Приватбанк» щодо перевипуску карток та початку користування відповідачем кредитними коштами з 2013 року за отриманою картою, довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти клієнта ОСОБА_2 з зазначенням картрахунку та збільшення кредитного ліміту до суми 25 000 грн. ( а.с.132-133)

При цьому досліджуючи надану виписку з банківського рахунку про рух коштів ( а.с.91-112) та розрахунок заборгованості за укладеним договором 10.12.2011 (а.с.8-12) суд дійшов висновку, що у відповідача за виданими картами був один кредитний рахунок, за яким проведено розрахунок заборгованості та зазначені в графі суми погашення за наданим кредитом відповідають сумам погашення, які зазначені в виписці з банківського рахунку про рух коштів за виданими картами.

Виписка з банківського рахунку - це документ, що видається фінансовою установою та містить відомості про рух грошових коштів. Банківська виписка належить до переліку первинних документів, які фіксують факт виконання певних операцій.

На підтвердження позовних вимог банком надано належні та допустимі докази, зокрема, виписку по рахунку відповідача, яка містить відомості про зняття відповідачем коштів з карти та її поповнення.

Також, позивачем на обґрунтування заявлених позовних вимог щодо наявної заборгованості надано розрахунок заборгованості за договором від 10.12.2011, який не спростований відповідачем у встановленому законом порядку.

Таким чином, доводи відповідача, що він одночасно користувався трьома картами і йому невідомо за якою саме кредитною картою зазначений борг не знайшли свого підтвердження. Випискою про рух коштів підтверджується, що відповідач активно користувався кредитними коштами, погашення яких здійснював не своєчасно.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим до його виконання.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у встановлений у зобов'язанні строк (термін) його виконання (ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання, згідно ст.625 ЦК України.

Статтею 525 ЦК України встановлено заборону односторонньої відмови від зобов'язання або односторонньої зміни його умов, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, відповідач зобов'язаний виконувати кредитний договір у відповідності до його умов та законодавства.

Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч.1 ст.530 ЦК України).

Відповідач в ході судового розгляду подав заяву про застосування строку позовної давності.

Вирішуючи питання щодо застосування до спірних правовідносин строків позовної давності суд виходить з наступного.

Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Згідно зі ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Частинами 3, 4 ст. 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постановах №6-14цс14 від 19.03.2014, №6-134цс14 від 01.10.2014, відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Враховуючи, що строк дії перевипущеної позивачем карти № НОМЕР_2, отриманої ОСОБА_2 встановлений до березня 2018 року, останній платіж ОСОБА_2 здійснено 17.07.2016 року, а з позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулись 05.11.2016 року (а.с.54), то звернення позивача з даним позовом мало місце в межах строку позовної давності, а тому відсутні підстави для застосування строку позовної давності за заявою відповідача.

Згідно п. 2.1.1.5.5 умов і правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язаний погашати заборгованість по кредиту, відсоткам за його використання, по перевитратам платіжного ліміту, а також оплачувати комісії.

Відповідно до п.2.1.1.5.6 умов і правил надання банківських послуг, - у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку, позичальник повинен виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі прострочених кредитах і Овердрафту), оплату винагороди банку.

Відповідно до п. 2.1.1.5.9 умов і правил надання банківських послуг, - у разі виникнення заборгованості Держателя по Картрахунку в результаті курсової різниці, технічних помилок у роботі обладнання та в інших випадках, позичальник зобов'язується погашати заборгованість протягом 30 днів з моменту її виникнення.

Згідно з п. 1.1.3.2.4 «Умов та правилами надання банківських послуг» банк має право змінювати тарифи, а також інші умови обслуговування рахунків. При цьому банк зобовязаний за винятком випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту) не менш, ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, у тому числі, у виписці за картрахунком, що узгоджується з п. 1.1.3.1.9 «Умов та правил надання банківських послуг». Цим же пунктом визначено, що клієнт є таким, що приймає нові умови, якщо протягом 7 днів банк не одержав повідомлення клієнта про незгоду зі змінами. З виписки по рахунку вбачається новий розмір встановленої нової відсоткової ставки та період, за який нараховуються відсотки.

Пунктом 1.1.2.1.5. Умов встановлений обов»язок клієнта одержувати виписки про стан картрахунків і про здійснені операції за картрахунками.

У відповідності до наказів ПАТ КБ «ПриватБанк» №№ СП-2014-6635230 від 02.04.2014, СП-2014-6915682 від 18.08.2014 і СП-2015-6552838 від 18.02.2015, для держателів карти «Універсальна Gold» було встановлено такі тарифи: місячна базова процентна ставка - 2,5%, за тратами, здійсненими: з 01.04.2013 - 2,3%, з 01.09.2014 - 2,7%, з 01.04.2015 - 3,5%.

Як слідує з п.2.1.1.12.2.1. клієнт сплачує банку відсотки у подвійному розмірі від зазначених в тарифах, що діють на дату нарахування.

Враховуючи вищенаведене з відповідача на користь позивача підлягає стягненню тіло кредиту на суму 18 506 грн 70 коп. та відсотки в сумі 7 010 грн 39 коп., що підтверджується наданим розрахунком, який не спростований відповідачем.

Що стосується стягнення пені та штрафів, то суд зважає на наступне.

У відповідності до п.2.1.1.12.6.1. «Умов та правилами надання банківських послуг», у разі виникнення прострочених зобов»язань за борговими зобов»язаннями на суму від 100 грн, клієнт сплачує банку пеню, відповідно до встановлених тарифів. Пеня нараховується в день нарахування процентів по кредиту.

Як слідує з наказу СП-41 від 28.01.2013 щодо нарахування пені були внесені зміни в частині нарахування пені виходячи з базової процентної ставки по договору/30, що нараховується на кожен день прострочення + 50 грн при виникненні прострочки по кредиту чи відсоткам на суму від 100 грн. Базові ставки за договором становили відповідно 2,3 %, 2,5 %, 2,7% та 3,5%. Розрахунок пені було проведено щомісячно з даних базових ставок.

Судом враховується, що відповідно до наданого розрахунку пеня в сумі 17 827 грн 51 коп нарахована в межах строку позовної давності, а саме з 01.02.2016, а отже строк позовної давності в даному випадку застосуванню не підлягає.

За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). За змістом ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Виходячи з аналізу зазначених правових норм, сплата неустойки є єдиним видом відповідальності за порушення зобов'язання незалежно від виду неустойки (штраф або пеня). Пеня й штраф є різновидами неустойки, тому стягнення одночасно двох видів неустойки за несвоєчасне виконання одного й того самого грошового зобов'язання суперечить ст. 61 Конституції України та загальним засадам цивільного законодавства.

Такий висновок узгоджується з правовою позицію Верховного Суду України, викладеною у постанові від 21.10.2015 року у справі №6-2003цс15.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про стягнення з ОСОБА_2 нарахованої пені за прострочене зобов»язання в сумі 17 827 грн 51 коп., що в повній мірі буде відповідати наслідкам, що настали внаслідок невиконання зобов»язання за кредитним договором за тілом кредиту на суму 18 506 грн 70 коп. та нарахованим відсоткам на суму 7 010 грн 39 коп.

Позовні вимоги в частині стягнення пені на суму 1150 грн задоволенню не підлягають, оскільки задоволення вимог на суму неустойки у відсотках є достатнім правовим наслідком невиконання зобов»язання за кредитним договором.

Враховуючи вищенаведене позовні вимоги в частині стягнення штрафів на суму 500 грн та 2224 грн 73 коп. задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, позивачем заявлені позовні вимоги на загальну суму 47219,33 грн. Судом стягнуто 43 344,60 грн, тобто позовні вимоги задоволені на 91,79% (43 344,60 х 100 : 47219,33). За таких підстав, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1264,87 грн (1378 х 91,79% : 100).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України ст.ст. 526, 610, 611, 625, 1048, 1049, 1050, 1054 Цивільного кодексу України,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ід.н. НОМЕР_1, що проживає в АДРЕСА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" (, рахунок № 3111, МФО 306299) місцезнаходження м.Київ, вул.Грушевського, буд. 1Д, 43 344 (сорок три тисячі триста сорок чотири) грн 60 коп. заборгованості, що складається з: 18 506 грн 70 коп. - тіла кредиту, 7010 грн 39 коп - відсотків за користування кредитом, 17 827 грн 51 коп. - пені за прострочене зобов'язання, яка виникла по кредитному договору № б/н від 10 грудня 2011 року станом на 23.10.2016.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ід.н. НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" 1264 грн 87 коп. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Чернігівської області через Чернігівський районний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 26 лютого 2018 року.

Суддя С. М. Майборода