Апеляційний суд Житомирської області
Справа №289/1525/17 Головуючий у 1-й інст. Сіренко Н. С.
Категорія 5 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2018 року Апеляційний суд Житомирської області у складі :

головуючого судді: Коломієць О.С.

суддів: Талько О.Б., Шевчук А.М.

з участю секретаря

судового засідання: Добровольської Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №289/1525/17 за позовом ОСОБА_2 до виконавчого комітету Радомишльської міської ради Житомирської області, третя особа - Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Житомирській області, про захист права власності шляхом знесення самочинно збудованого нерухомого майна

за апеляційною скаргою ОСОБА_2на рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 27 листопада 2017 року, яке ухвалено суддею Сіренко Н.С. в м. Радомишль

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду із позовом в якому, з урахуванням заяви про зміну вимог від 02.10.2017 року, просив знести самочинно збудовані споруди (гаражі з каміння) в кількості п'яти одиниць, які розташовані по АДРЕСА_1 на земельних ділянках, які орендуються позивачем площею 0,0130 га для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, кадастровий номер НОМЕР_1 та 0,130 га для ведення особистого селянського господарства кадастровий номер НОМЕР_1 за рахунок осіб, які здійснили самочинне будівництво, усунувши тим самим перешкоди у користуванні позивачем домоволодінням та земельними ділянками за вказаною адресою.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач зазначив, що він є власником житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 06.11.2009 року, там же постійно проживає та користується земельними ділянками за цією ж адресою на підставі договорів оренди землі від 07.09.2016 року. Проте, групою невідомих громадян без належних дозволів самовільно побудовані на належній позивачу земельній ділянці тимчасові споруди, які використовуються як гаражі. Позивач зазначає, що наявність самовільних споруд порушує його житлові права та право користування земельними ділянками за їх призначенням, а добровільно знести об'єкти самочинного будівництва відповідач відмовляється, що і стало підставою для звернення до суду за захистом своїх прав.

Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 27 листопада 2017 року у задоволенні позову відмовлено за безпідставністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення процесуального, просить скасувати рішення суду та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю. Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини справи. Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд не звернув уваги, що його позовні вимоги стосуються бездіяльності відповідача по знесенню самовільно побудованих гаражів, які розміщені на території садиби позивача без будь-яких дозволів та зобов'язання знести самовільно збудовані споруди, оскільки відповідач в порушення вимог закону не перевірив наявність відповідних дозволів у осіб на будівництво зазначених гаражів, правовий статус даних споруд, а перевірка по зверненню позивача звелась до пропонування розірвати договори оренди земельних ділянок, що свідчить про бездіяльність органу місцевого самоврядування і про умисне уникнення питання знесення самовільно побудованих гаражів. Також судом безпідставно відмовлено позивачу у задоволенні його заяви про забезпечення доказів, оскільки без з'ясування правового статусу самочинно збудованих споруд, наявності дозвільних документів неможливо призначити по справі експертизу для з'ясування питання, що будівництво вказаних гаражів велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, гігієнічних та інших норм і правил. У зв'язку з чим, ухвала суду від 23.11.2017 року про відмову у задоволенні клопотання про проведення обстеження об'єктів самочинного будівництва є незаконною та підлягає скасуванню.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та її вимог, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 06.11.2009 року ОСОБА_2 придбав у ОСОБА_3 житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1, які розташовані на земельній ділянці площею 984.00 м.кв.. Вказана земельна ділянка у приватну власність не передавалась і знаходиться в межах населеного пункту м. Радомишль (а.с.7-8).

Зі змісту відповіді відділу містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства і будівництва та цивільного захисту Радомишльської районної державної адміністрації від 28.02.2014 року по зверненню ОСОБА_2 з питань розташування на його земельній ділянці тимчасових споруд вбачається, що спеціалістами відділу було проведено обстеження земельної ділянки по АДРЕСА_1. В результаті обстеження встановлено, що на зазначеній земельній ділянці збудований житловий будинок загальною площею 28.9 кв.м (відповідно до договору купівлі-продажу № 1491 від 06.11.2009 року та господарські споруди (гаражі), дозволів на будівництво господарських споруд, будівельних паспортів на будівництво господарських споруд за адресою АДРЕСА_1 не значиться та відділом не надавалося (а.с.9-15).

Рішенням четвертої сесії 7 скликання Радомишльської міської ради від 25.02.2016 року № 84 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для укладання договору оренди землі» затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки із комунальної власності для укладання договору оренди землі ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,1000 га кадастровий номер НОМЕР_1 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 та 0,0130 га кадастровий номер НОМЕР_2 для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 (а.с.16).

07.09.2016 року між сторонами по справі укладено договір оренди земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер НОМЕР_1, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 та договір оренди земельної ділянки площею 0,0130 га, кадастровий номер НОМЕР_2, для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 ( а.с.19-21).

20.09.2017 року депутатом міської ради ОСОБА_4 в присутності сусідів позивача складено акт про те, що по АДРЕСА_1 побудовано 5 гаражів (а.с. 44).

Згідно повідомлення міського голови ОСОБА_5 від 27.02.2017 року розглянуто клопотання ОСОБА_2 та комісією встановлено, що кадастрова зйомка не відповідає фактичному розташуванню меж земельної ділянки площею 0,1 га кадастровий номер НОМЕР_1, яка розташована в АДРЕСА_1, у зв'язку з чим запропоновано договір оренди земельної ділянки від 07.09.2016 року розірвати за згодою сторін та привести документацію із землеустрою на дану земельну ділянку у відповідність до чинного законодавства (а.с.15).

Відповідно до вимог ч.1,2 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

За змістом ч. 4 та ч.7 ст. 376 ЦК України залежно від ознак самочинного будівництва зазначені в цих пунктах особи можуть вимагати від особи, яка здійснила самочинне будівництво: знесення самочинно збудованого об'єкта або проведення його перебудови власними силами або за її рахунок, приведення земельної ділянки у попередній стан або відшкодування витрат.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред'явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема, власником (користувачем) суміжної земельної ділянки з підстав, передбачених статтями 391, 396 ЦК, статтею 103 ЗК.

Якщо позов про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно пред'явлено до власника (користувача) земельної ділянки, який заперечує проти визнання права власності на це майно за особою, що його збудувала, власник (користувач) має право відповідно до вимог статті 123 ЦПК пред'явити зустрічний позов про знесення нерухомого майна.

Позов може бути пред'явлено до особи, яка здійснила будівництво, як про зобов'язання знесення забудови, так і про знесення забудови за рішенням суду самим власником (користувачем) земельної ділянки за рахунок особи, яка здійснила самочинне будівництво, з одночасним відшкодуванням підтверджених витрат на його знесення.

Згідно ст. 30 ЦПК України (в ред. Закону 1618-ІV від 18.03.2004р.) сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Виходячи з положень даної статті, відповідачем є особа, яка має безпосередній зв'язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси.

Частиною 2 ст. 32 ЦПК України (в ред. Закону 1618-ІV від 18.03.2004р.) визначено, що участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є спільні права чи обов'язки кількох позивачів або відповідачів; 2) права і обов'язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права і обов'язки.

В силу п.2 ч.6 ст. 130 ЦПК України (в ред. Закону 1618-ІV від 18.03.2004р.) якщо спір не врегульовано у порядку, визначеному частиною третьою цієї статті, суд вирішує питання про склад осіб, які братимуть участь у справі.

У відповідності до ч.1 ст.33 ЦПК України (в ред. Закону 1618-ІV від 18.03.2004р.) суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Позивач ОСОБА_2 заявив вимоги до виконавчого комітету Радомишльської міської ради Житомирської області про знесення самочинно збудованих споруд - п'яти гаражів, за рахунок осіб, які здійснили самочинне будівництво на земельних ділянках, які передані позивачу в оренду.

З матеріалів справи вбачається, що на час ухвалення рішення один з п'яти гаражів належить на праві власності ОСОБА_6, яка у 2003 році, згідно договору дарування, отримала у дар житловий будинок із господарським спорудами, в тому числі і вказаний гараж (а.с.56). Також три гаражі побудовані ОСОБА_7 та один гараж - ОСОБА_8 (а.с.14). Вказані обставини визнаються та не заперечуються позивачем.

Таким чином, усі вказані особи є безпосередніми учасниками спірних відносин, а рішення у справі впливає або може вплинути на їх права та обов'язки.

Враховуючи предмет і підстави заявленого позову, вказані особи мали брати участь у справі як співвідповідачі, проте до участі в справі залучені не були.

В порушення ч.4 ст. 10 ЦПК України (в ред. Закону 1618-ІV від 18.03.2004р.) суд першої інстанції не сприяв повному та всебічному з'ясуванню обставин справи, не роз'яснив належним чином позивачу його права, зокрема, щодо можливості залучення до участі у справі вказаних осіб як співвідповідачів та не вирішив цього питання в порядку, передбаченому ст.ст. 32, 33 ЦПК України (в ред. Закону 1618-ІV від 18.03.2004р.), не попередив позивача про наслідки вчинення або невчинення цих процесуальних дій, не сприяв здійсненню прав сторін.

Це призвело до того, що ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 були позбавлені можливості реалізувати свої процесуальні права, передбачені ст. 31 ЦПК України (в ред. Закону 1618-ІV від 18.03.2004р.).

Відповідно до повноважень, визначених ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не може усунути дану невідповідність.

Згідно п.4 ч.3 ст.376 ЦПК України (в ред. Закону № 2147-VІІІ від 03.10.2017р.) порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судові рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

З урахуванням вищевикладеного, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового - про відмову у задоволенні позовних вимог з вказаних підстав.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 27 листопада 2017 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 до виконавчого комітету Радомишльської міської ради Житомирської області, третя особа - Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Житомирській області, про захист права власності шляхом знесення самочинно збудованого нерухомого майназ інших підстав.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25.01.2018 року.

Головуючий : Судді :