Справа № 486/1381/17
Провадження № 2/486/118/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2018 року Южноукраїнський міський суд Миколаївської області

у складі: головуючого судді Савіна О. І.

при секретарі Деменко К.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Южноукраїнську Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в коритсуванні майном ,

ВСТАНОВИВ:

17.11.2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить усунути перешкоди в користуванні майном, а саме, квартирою №18 по вулиці Миру, 10 в м. Южноукраїнську Миколаївської області шляхом зобовязання Управління Державної міграційної служби в Миколаївській області зняти з реєстрації місця проживання ОСОБА_2. В обґрунтування позову зазначив, що згідно договору купівлі-продажу від 26.08.2008 року, є власником зазначеної квартири. За його згодою, донька ОСОБА_2 була зареєстрована в його квартирі. Проте останні сім років вона проживає на території Російської Федерації та намірів повертатись не має. Тому просить про задоволення позову.

У відповідності до пункту 9) Перехідних положень цивільного процесуального Кодексу України, який набрав чинності 15.12.2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Таким чином, суд продовжує розгляд справи за правилами цивільного процесуального Кодексу України, який набув чинності 15.12.2017 року.

Сторони в судове засідання не зявились, направили до суду письмові заяви, в яких просять розглянути справу без їх участі. Позивач вказує, що підтримує позов, відповідач зазначає, що визнає позовні вимоги у повному обсязі (а.с. 18, 22).

Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

З письмових матеріалів справи встановлено наступне.

Право власності позивача ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 підтверджено договором купівлі-продажу від 26.08.2008 року посвідченого приватним нотаріусом Южноукраїнського міського нотаріального округу Миколаївської області ОСОБА_3 (а.с. 4).

З копії свідоцтва про народження вбачається, що ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 7).

Згідно акту про непроживання складеного 10.04.2017 року комісією КП ЖЕО в присутності свідків, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, в квартирі АДРЕСА_1, не проживає з 2010 року (а.с. 8).

Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

За результатами розгляду справи судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

За правилами положень ст.ст. 317, 319, 391 Цивільного Кодексу України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном у тому числі і житлом. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник майна має права вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

У відповідності до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Верховний Суд України, у своїй постанові від 16.01.2012 року висловив правову позицію, відповідно до якої у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Згідно з п.34) постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальний справ №5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є членом сімї позивача, що підтверджується копією свідоцтва про народження.

В спірному жилому приміщенні відповідач не проживає понад один рік, що підтверджується актом про не проживання та визнанням позову самою ОСОБА_2.

Згідно ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться в судовому порядку.

Оскільки відповідач ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_2, яка належить на праві приватної власності позивачу ОСОБА_1, не проживає з 2010 року, суд вважає, що вона втратила право користування вказаним жилим приміщенням, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 7 Закону України від 11.12.2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Виходячи з вище зазначеного, вимоги ОСОБА_1, в частині зняття відповідача з реєстрації місця проживання, не підлягають задоволенню, оскільки законодавцем визначено належний спосіб захисту порушеного права у цих правовідносинах, а саме визнання особи такою, яка втратила право користування житлом.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2-13, 76-81, 259, 263-265, 268, 354, 355 ЦПК України від 15.12.2017 року, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в коритсуванні майном, задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженку ІНФОРМАЦІЯ_3, такою що втратила право користування квартирою №18 в будинку №10 по вулиці Миру в місті Южноукраїнську Миколаївської області

Усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1 квартирою №18 в будинку №10 по вулиці Миру в місті Южноукраїнську Миколаївської області шляхом визнання ОСОБА_2, такою що втратила право користування зазначеною квартирою.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду Миколаївської області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Суддя Южноукраїнського

міського суду ОСОБА_4