АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2018 року Апеляційний суд міста Києва в складі:

суддя-доповідач ОніщукМ.І.,

судді Українець Л.Д., Шебуєва В.А.,

секретар Горбачова І.В.,

за участю:

позивача ОСОБА_3,

представника позивача ОСОБА_4,

представника відповідача ОСОБА_5,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_3, від імені та в інтересах якої на підставі ордеру діє адвокат Кухаренко Ольга Володимирівна на рішення Печерського районного суду м. Києва від 27 листопада 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Волинського Георгія Джуаншеровича, треті особи: Солом'янська районна в м. Києві державна адміністрація як орган опіки і піклування, Печерська районна в м. Києві державна адміністрація як орган опіки і піклування про визначення місця проживання дитини,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2017 року ОСОБА_3 (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до ОСОБА_6 (далі - відповідач), в якому просила визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матір'ю - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2

В обґрунтування заявлених вимог вказувала, що вона та ОСОБА_6 від шлюбу мають сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 З вересня 2016 року фактичні шлюбні відносини між ними були припинені і з цього часу сторони проживають окремо. Дитина, за згодою обох батьків з часу припинення фактичних шлюбних відносин залишилась проживати з нею. Відповідач звертається з різними скаргами щодо неналежного, на його думку, виховання та утримання дитини, проте сам не в повній мірі бере участь у вихованні дитини, оскільки тривалий час проживає та працює за кордоном. Так як між ними виникають постійні непорозуміння щодо належного виховання та догляду за дитиною, вважає, що слід визначити місце проживання дитини з нею (Т.1, а.с. 4-9).

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 27.11.2017 позов залишено без задоволення (Т.2, а.с. 36-37).

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову. Зазначає, що суд не надав належної оцінки доказам наявним у матеріалах справи, невірно застосував норми матеріального права, не врахував висновок органу опіки і піклування Солом'янської РДА, внаслідок чого дійшов передчасного висновку про відсутність між сторонами спору щодо місця проживання дитини (Т.2, а.с. 41-48).

Насамперед, слід зауважити, що Указом Президента України № 452/2017 від 29.12.2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано апеляційний суд міста Києва та утворено Київський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Київську область і місто Київ, з місцезнаходженням у місті Києві.

У відповідності до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Пунктом 8 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції, яка діє з 15.12.2017) передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з викладеним справа підлягає розгляду апеляційним судом міста Києва.

В судовому засіданні позивач та її представник підтримали апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просили її задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував за її безпідставністю та необґрунтованістю і просив рішення суду залишити без змін, оскільки воно ухвалене з додержанням вимог закону.

Треті особи, які належним чином повідомлялись про розгляд справи, не направили для участі у справі своїх представників, а тому колегія суддів визнала за можливе розглянути справу за відсутності представників третіх осіб, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення учасників справи, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Залишаючи позов без задоволення суд першої інстанції виходив з того, що між матір'ю та батьком дитини відсутній спір щодо місця проживання дитини, оскільки встановлено, що дитина проживає з матір'ю (позивачем).

З таким висновком суду погодитись не можливо, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається та вірно встановлено судом першої інстанції, що подружжя перебуває в зареєстрованому шлюбі з 14.07.2012 (Т.1, а.с. 10). Від шлюбу сторони мають дитину - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 (Т.1, а.с. 18)

Після припинення фактичних шлюбних відносин між позивачем та відповідачем дитина залишилася проживати разом з матір'ю за адресою: АДРЕСА_1, що не заперечується сторонами.

З матеріалів справи та пояснень сторін вбачається, що між ними існують складні сімейні стосунки і виникають постійні непорозуміння щодо належного виховання та догляду за дитиною.

У зв'язку з цим та враховуючи вимоги чинного законодавства, позивач вважає, що слід визначити місце проживання дитини з нею, оскільки до цього наявні всі належні правові підстави.

Згідно висновку Служби у справах дітей Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації від 11.10.2017 № 108-16614 Солом'янська районна в м. Києві державна адміністрація, на яку покладені повноваження органу опіки та піклування, вважала за доцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір'ю ОСОБА_3.

При цьому, у зазначеному висновку вказано, що комісією з питань захисту прав дитини встановлено, зокрема, що на цей час хлопчик разом з матір'ю мешкає за адресою: АДРЕСА_2, де відповідно до акта обстеження умов проживання від 17.08.2017, складеного працівниками служби у справах дітей Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації, створені належні умови для проживання, навчання та відпочинку дитини. Під час бесіди з працівниками служби у справах дітей малолітній ОСОБА_8 повідомив, що він давно не бачив батька, він йому не телефонує, любить обох батьків, але бажає проживати з мамою.

Відповідно до характеристики, наданої дошкільним навчальним закладом (ясла-садок) № 54 м. Києва, ОСОБА_8 відвідує садок з березня 2017 року, вихованням дитини займається виключно мати, яка приводить та забирає хлопчика, відвідує батьківські збори, оплачує квитанції за харчування. Батько жодного разу в дитячому закладі не з'являвся, участі у вихованні дитини не приймав.

Відповідно до характеристики наданої художньою студією Art Classes, ОСОБА_8 відвідує студію з вересня 2016 року, за відвідуваністю, успіхами та навчальною програмою уважно слідкує мама.

Відповідно до висновку психологічно обстеження від 18.09.2017, наданого Міським центром дитини Служби у справах дітей виконавчого органу Київської міської державної адміністрації ОСОБА_8 має достатній рівень розвитку емоційно-вольової сфери. У хлопчика високий рівень прихильності до мами та батька, пов'язує з ними свої інтереси, відчуває їх підтримку та захист. Мати для нього є центром безпеки, спокою, стабільності та комфорту. У ставленні до батька ОСОБА_8 відчуває незначний сум через відсутність контакту з ним.

ОСОБА_3 навчається та працює, матеріально та житлом забезпечена, позитивно характеризується за місцем навчання та роботи.

ОСОБА_6 у своїх поясненнях від 13.09.2017 повідомив, що він не заперечує щодо визначення місця проживання дитини з матір'ю (Т.2, а.с. 8, 9).

Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Згідно із ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Частиною 1 ст. 161 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

При вирішенні спору між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, необхідно виходити з рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, ухвалене рішення повинно відповідати інтересам неповнолітніх. При цьому, повинно бути ураховано, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Відповідно до принципу 6 Декларації про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Спір - це юридичний конфлікт між учасниками правовідносин, у якому кожен з учасників правовідносин захищає свої суб'єктивні права від протиправних дій, невизнання або їх оспорювання.

Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов'язком батьків утримувати дитину.

Відповідно до ст. 18 СК України кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є: 1) встановлення правовідношення; 2) примусове виконання добровільно не виконаного обов'язку; 3) припинення правовідношення, а також його анулювання; 4) припинення дій, які порушують сімейні права; 5) відновлення правовідношення, яке існувало до порушення права; 6) відшкодування матеріальної та моральної шкоди, якщо це передбачено цим Кодексом або договором; 7) зміна правовідношення; 8) визнання незаконними рішень, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб.

Згідно із ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

З матеріалі справи, зокрема зі змісту заперечень на позов відповідача, убачається, що він не заперечує проти визначення місця проживання дитини з матір'ю (« … не заперечую проти задоволення позовної заяви ОСОБА_3 про визначення місця проживання нашої дитини з матір'ю…»), проте не погоджується з викладеними позивачем доводами та обґрунтування у зв'язку з їх необ'єктивністю по відношенню до нього (Т.1, а.с. 248-252).

Пунктом 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України надано право відповідачу визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Частина 4 ст. 206 ЦПК України надає суду право, за наявності для того законних підстав, ухвалити рішення про задоволення позовних вимог у разі визнання відповідачем позову, за умови, що це не суперечить закону і не порушує права інших осіб.

Таким чином, оскільки самі по собі вимоги позивача про визначення місця проживання дитини разом з нею ґрунтуються на положеннях закону та з огляду на відсутність заперечень батька дитини щодо проживання дитини разом із матір'ю, у суду першої інстанції були відсутні належні правові підстави для відмови у задоволенні позову.

Отже, у відповідності до ст.ст. 374, 376 ЦПК України рішення суду, у зв'язку з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Разом з цим, оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про обґрунтованість апеляційної скарги та, як наслідок, ухвалення нового рішення про задоволення позову, то, у відповідності з вимогами ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, а саме судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 640,00 грн. (Т.1, а.с. 2) та судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 704,00 грн. (Т.2, а.с. 40).

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 371, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, від імені та в інтересах якої на підставі ордеру діє адвокат Кухаренко Ольга Володимирівна - задовольнити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 27 листопада 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6, треті особи: Солом'янська районна в м. Києві державна адміністрація як орган опіки і піклування, Печерська районна в м. Києві державна адміністрація як орган опіки і піклування про визначення місця проживання дитини - скасувати.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_6, треті особи: Солом'янська районна в м. Києві державна адміністрація як орган опіки і піклування, Печерська районна в м. Києві державна адміністрація як орган опіки і піклування про визначення місця проживання дитини - задовольнити.

Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, з матір'ю - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Стягнути з ОСОБА_6 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) судові витрати - 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп. судового збору за подання позовної заяви та 704 (сімсот чотири) грн. 00 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного суду.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді Л.Д. Українець

В.А.Шебуєва

Повний текст постанови складений 22 лютого 2018 року.