Постанова

Іменем України

24 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 695/2655/15-ц

провадження № 61-4291св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),

Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

представник позивача - ОСОБА_3,

відповідач - приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Київська Русь»,

представник відповідача - Хомюк Галина Олександрівна,

третя особа - публічне акціонерне товариство «Банк «Київська Русь»,

представник третьої особи - Бериндя Олег Олегович,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Київська Русь» на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 22 вересня 2017 року у складі судді Таратіна В. О. та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 14 грудня 2017 року у складі колегії суддів: Новікова О. М.,

ОСОБА_6, ОСОБА_7,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Київська Русь» (далі - ПрАТ «СК «Київська Русь»), третя особа - публічне акціонерне товариство «Банк «Київська Русь» (далі - ПАТ «Банк «Київська Русь») про захист прав споживача, зобов'язання виконання умов договору та стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої невиконанням зобов'язань.

Позовна заява мотивована тим, що 15 січня 2013 року між ПАТ «Банк «Київська Русь» та її сином, ОСОБА_8, укладено кредитний договір на споживчі цілі в сумі 380 тис. грн. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між нею та ПАТ «Банк «Київська Русь» укладено договір застави від 15 січня 2013 року № 53. Об'єктом застави за договором є автомобіль марки VOLVO S60, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1.

На виконання умов договору застави вказаний автомобіль було застраховано на підставі договору страхування (страховий сертифікат) від 17 січня 2015 року, укладеного між ОСОБА_2 та ПрАТ «СК «Київська Русь» на страхову суму 246 968 грн.

10 лютого 2015 року о 04.00 год. в селі Червоні Партизани Носівського району Чернігівської області її син ОСОБА_8, керуючи застрахованим автомобілем, вчинив дорожньо-транспортну пригоду (далі - ДТП), здійснив наїзд на електроопору, внаслідок чого пошкодив транспортний засіб.

На виконання умов договору страхування вона надала ПрАТ «СК «Київська Русь» на розгляд всі матеріали для проведення страхового відшкодування у зв'язку із пошкодженням автомобіля, але отримала відмову у виплаті страхового відшкодування.

Відмова мотивована тим, що вартість роботоздатних деталей автомобіля «Вольво» реєстраційний номер НОМЕР_1 перевищує страхову суму, а матеріальні збитки перевищують 80 % страхової суми, тому встановлено повну конструктивну загибель автомобіля.

Відповідно до висновку № 482 судового експерта-автотоварознавця Кипи С. М. від 08 червня 2015 року, за результатами експертного автотоварознавчого дослідження автомобіля VOLVO S60, реєстраційний номер НОМЕР_1, вартість відновлювального ремонту автомобіля складає 476 754 грн 35 коп. Вартість відновлювального ремонту вказаного автомобіля з урахуванням експлуатаційного зносу деталей, що підлягають заміні, складає 167 253 грн

08 коп. Післяаварійне відновлення автомобіля технічно можливе та економічно доцільне. Ринкова вартість автомобіля у пошкодженому стані складає 79 986 грн 76 коп. Розмір матеріальних збитків, заподіяних ОСОБА_2 в результаті ДТП

10 лютого 2015 року прирівнюється до ринкової вартості автомобіля на момент пошкодження і складає 283 785 грн 60 коп.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_2 просила суд стягнути з ПрАТ «СК «Київська Русь» на свою користь 246 698 грн. 32 коп. страхового відшкодування, а також 2 500 грн моральної шкоди, заподіяної їй у зв'язку з відмовою страхової компанії у виплаті страхового відшкодування.

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 22 вересня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «СК «Київська Русь» на користь ОСОБА_2 165 581 грн 26 коп. страхового відшкодування. У задоволенні решти вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що стягнення страхового відшкодування на користь ОСОБА_2 не порушує інтереси ПАТ «Банк «Київська Русь» як вигодонабувача. Що стосується вартості заподіяних позивачці збитків, то відповідно до висновку № 482 від 08 червня 2015 року за результатами експертного авто-товарознавчого дослідження автомобіля, зробленого експертом Кипою С. М., вартість матеріального збитку прирівнюються до ринкової вартості автомобіля на момент його пошкодження, що складає 165 581 грн 26 коп. Вимоги щодо моральної шкоди позивачкою не доведено.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 14 грудня 2017 року апеляційну скаргу ПрАТ «СК «Київська Русь» відхилено. Рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалу апеляційного суду мотивовано тим, що для отримання вигодонабувачем захисту свого права, що випливає із договору страхування, він мав виразити на це свою волю, тобто подати страховику відповідну заяву, надати повідомлення страхувальнику тощо. В протилежному випадку, носієм відповідного права продовжує бути страхувальник. Банк був залучений до справи і не заявляв вимог на отримання ним самим суми страхового відшкодування, не оскаржив в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції.

У січні 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

ПрАТ «СК «Київська Русь» в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати оскаржувані судові рішення в частині стягнення з нього страхового відшкодування у розмірі 165 581 грн 26 коп. та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

У частині відмови у відшкодуванні моральної шкоди судові рішення не оскаржуються, тому судом касаційної інстанції не переглядаються.

Касаційна скарга мотивована тим, що за умовами указаного договору, право на отримання страхової виплати має вигодонабувач ПАТ «Банк «Київська Русь», який, як вигодонабувач, не надав письмової згоди на його заміну на позивача ОСОБА_2, а тому підстави для стягнення коштів на її користь позивача відсутні. Суди попередніх інстанції не взяли до уваги, що банк, відповідно до листа, надісланого страховій компанії та пояснень, поданих до суду, просив перерахувати страхове відшкодування на свою користь.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з частиною першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 15 січня 2013 року між ПАТ «Банк «Київська Русь» та сином ОСОБА_2 - ОСОБА_8 було укладено кредитний договір на споживчі цілі в сумі 380 тис грн.

На забезпечення виконання ОСОБА_8 зобов'язань за указаним кредитним договором, ОСОБА_2 передано в заставу її автомобіль марки VOLVO S60, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1. На виконання умов договору застави (пункт 3.7.7. договору) автомобіль було застраховано.

17 січня 2015 року між ПрАТ «Страхова компанія «Київська Русь» та ОСОБА_2 укладено договір добровільного страхування наземного транспорту позичальників, а саме автомобіля «Вольво» реєстраційний номер НОМЕР_1, 2008 року випуску (а.с. 7-11, т.1).

За умовами договору страхування страховик зобов'язався за обумовлену в договорі плату (страхову премію), при настанні передбаченої в договорі події (страхового випадку) відшкодувати страхувальнику (вигодонабувачу) заподіяні внаслідок цієї події збитки (сплатити страхове відшкодування) в межах обумовленої договором страхової суми (пункт 2.1 умов 3.1 договору страхування).

Відповідно до пункту 4.1.1 умов 3.1 договору страхування наземного транспорту позичальників пошкодження або знищення транспортного засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди вважається страховим випадком.

10 лютого 2015 року о 04.00 год. ОСОБА_8, керуючи автомобілем VOLVO S60, реєстраційний номер НОМЕР_1, порушив правила дорожнього руху, здійснив наїзд на електроопору, внаслідок чого пошкодив транспортний засіб.

Відповідно до постанови Золотоніського міськрайонного суду від 11 березня 2015 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП України та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн (а.с. 12, т.1).

Листом № 61/15 від 26 березня 2015 року ПрАТ «СК «Київська Русь» відмовило ОСОБА_2 у виплаті відшкодування. Свою відмову страхова компанія обґрунтувала тим, що відповідно до оцінки вартості збитків в результаті випадку, що стався 10 лютого 2015 року, зробленої суб'єктом оціночної діяльності

ФОП Білоус І. А., вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу становить 460 450 грн 76 коп. Вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля повинна бути не менше його ринкової вартості, визначеної за порівняльним підходом і складає 237 923 грн 73 коп. Отже, матеріальний збиток по цьому страховому випадку оцінений

ФОП Білоус І. А. у розмірі більше ніж 80% від страхової суми і становить повну конструктивну загибель автомобіля. Оцінка роботоздатних деталей автомобіля в сумі 310 498 грн 74 коп., перевищує страхову суму за договором страхування (а.с. 13,т. 1).

ОСОБА_2 скористалася своїм правом та здійснила повторну експертизу за свій рахунок відповідно до висновку судового експерта № 482 від 08 червня

2015 року. В той же час, страховиком не виконано належним чином зобов'язанням за договором, не виплату страхового відшкодування при настанні страхового випадку.

Відповідно до висновку № 482 від 08 червня 2015 року, проведеного експертом Кипою С. М. за результатами експертного авто-товарознавчого дослідження автомобіля VOLVO S60, реєстраційний номер НОМЕР_1, вартість відновлювального ремонту автомобіля складає 476 754 грн 35 коп. Вартість відновлювального ремонту вказаного автомобіля з урахуванням експлуатаційного зносу деталей, що підлягають заміні, складає 167 253 грн

08 коп. Післяаварійне відновлення автомобіля технічно можливе та економічно доцільне.

Ринкова вартість автомобіля у пошкодженому стані складає 79 986 грн 76 коп. Розмір матеріальних збитків, заподіяних ОСОБА_2 в результаті ДТП 10 лютого 2015 року прирівнюється до ринкової вартості на момент пошкодження і складає 283 785 грн 60 коп.

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно із частиною другою статті 985 ЦК України страхувальник має право при укладенні договору страхування призначити фізичну або юридичну особу для одержання страхової виплати (вигодонабувача), а також замінювати її до настання страхового випадку, якщо інше не встановлено договором страхування.

Аналогічне положення закріплене статтею 3 Закону України «Про страхування» відповідно до якої страхувальники мають право при укладанні договорів страхування інших, ніж договори особистого страхування, призначати фізичних осіб або юридичних осіб (вигодонабувачів), які можуть зазнати збитків у результаті настання страхового випадку, для отримання страхового відшкодування, а також замінювати їх до настання страхового випадку, якщо інше не передбачено договором страхування.

Особливість правового стану вигодонабувача (третьої особи, на користь якої укладено договір страхування) полягає в тому, що йому належить право вимагати від страховика виконання обов'язків за укладеним договором.

При цьому відповідно до частин третьої та четвертої статті 636 ЦК України якщо третя особа (вигодонабувач) відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може вимагати виконання договору на користь третьої особи, якщо інше не встановлено договором або законом, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги страхова компанія посилалася на те, що ПАТ «Банк «Київська Русь», як вигодонабувач, виразив свою волю і надіслав листастраховій компанії відповідно до якого просив перерахувати страхове відшкодування на свою користь. Доказів того, що банк відмовився від права, наданого договором страхування, матеріали справи не містять.

Апеляційний суд на зазначені вище вимоги закону уваги не звернув; не врахував, що відповідно до пояснень та довідки заборгованості, наданих банком, на час розгляду цієї справи у судах, існувала кредитна заборгованість та відповідно до договору страхування наземного транспорту вигодонабувачем є заставодержатель за договором застави, тобто ПАТ «Банк «Київська Русь», оскільки автомобіль придбаний за кредитні кошти, не перевірив доводів страхової компанії про те, що банк скористався своїм правом вигодонабувача за договором і у направленому до страхової компанії листі просив перерахувати страхове відшкодування на свою користь.

При цьому, не перевірив доводів страхової компанії, щодо розміру кредитної заборгованості ОСОБА_8 перед банком, що має значення для правильного вирішення спору, з урахуванням договірних зобов'язань та права вигодонабувача на страхову виплату у межах наявної на час вирішення спору суми боргу позичальника.

Отже, висновок апеляційної інстанції про те, що банк відмовився від передбаченого зазначеним договором права на отримання страхових виплат є передчасним.

Відсутність у Верховного Суду процесуальної можливості досліджувати докази, з'ясовувати обставини справи, необхідні для прийняття рішення, перешкоджає ухваленню нового судового рішення, а тому справа підлягає передачі на новий розгляд до суду апеляційної інстанції відповідно до вимог статті 411 ЦПК України.

Відповідно до пункту першого частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

За таких обставин рішення суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України та постановлена з порушення норм процесуального права, що в силу пункту 1 частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Київська Русь» задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 14 грудня 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді О. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк