Справа № 500/348/18
Провадження № 6/500/25/18
УХВАЛА

26 січня 2018 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області

в складі: головуючого судді Бурнусуса О.О.,

при секретарі Петровій В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ізмаїлі подання державного виконавця Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про надання дозволу на проникнення до житла боржника,-

В С Т А Н О В И В:

Державний виконавець Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області звернувся до суду з поданням, яким просив дозволити державному виконавцю та іншим учасникам виконавчого провадження проникнути до житла боржника ОСОБА_1, яке розташоване за адресою: м. Ізмаїл, вул. Тульчианівська, б. 45, кв. 8 для перевірки його майнового стану в рамках примусового виконання виконавчого напису № 4971 виданого 05.06.2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_2, про стягнення з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» боргу в розмірі 351874 грн. 14 коп.

В обґрунтування вищевказаного подання, державний виконавець зазначив, що на виконанні в Ізмаїльському відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеські області знаходиться провадження № 54456809 з примусового виконання виконавчого напису № 4971, виданого 05.06.2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_2, про стягнення з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» боргу в розмірі 351874 грн. 14 коп.

Також, як зазначено в поданні державного виконавця, при перевірці майнового стану боржника встановлено наступне: згідно відповіді Державної податкової служби, боржник на обліку в якості субєкта підприємницької діяльності не перебуває, джерела доходів відсутні; згідно відповіді Пенсійного фонду України боржник пенсію не отримує; згідно відповіді Територіального сервісного центру № 5411 на імя боржника транспортні засоби не зареєстровані; згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, боржник є власником 1/18 частин будинку, розташованого за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Тульчианівська, б. 45; згідно відповіді Ізмаїльської міської ради управління економіки відомості про фізичну особу відсутні; згідно відповіді ПАТ КБ «ПривтаБанк» у боржника є відкриті розрахункові рахунки, на кошти на вказаних рахунках, але, згідно постанови про арешт майна боржника від 04.10.2017 року накладений арешт, кошти для списання були відсутні; згідно відповіді Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області техніка за фізичною особою не значиться; згідно відповіді головного управління Держгеокадастру в Одеській області відсутня інформація щодо права власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою на території м. Ізмаїл Одеської області.

Згідно довідки наданої комунальним підприємством «Ізмаїльське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 18.12.2017 року за № 1766, відповідно до матеріалів інвентарної справи КП «Ізмаїльське міжміське бюро технічної інвентаризації» на обєкт нерухомості по вул. Тульчианівська, 45 в м. Ізмаїлі Одеської області станом на 31.12.2012 року власником 1/2 частки квартири, розташованої за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Тульчианівська, б. 45, кв. 8 зареєстрований ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності № 323 від 03.02.1998 року, виданого «Ізмаїльським міжміським бюро технічної інвентаризації», зареєстроване в реєстрі прав власності на нерухоме майно в реєстровій книзі за № 65/165 від 03.02.1998 року.

Отже, як зазначено в поданні державним виконавцем, на теперішній час єдиною можливістю примусово виконати рішення суду залишається звернення стягнення на майно, а саме 1/18 частини будинку, розташованої за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Тульчианівська, б. 45.

04.10.2017 року, 18.10.2017 року, 15.11.2017 року 13.12.2017 року та 29.12.2017 року державний виконавець здійснив вихід за адресою зазначеною у виконавчому документі (Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Тульчианівська, б. 45, кв. 8) боржник був відсутній, перевірити майновий стан боржника не було змоги, боржнику залишалися виклики для зявлення до Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби, про що складені акти державного виконавця.

11.01.2018 року в черговий раз державний виконавець прибув за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Тульчианівська, б. 45, кв. 8 та мати боржника ОСОБА_1, яка є також власницею 1/18 частини зазначеного житлового будинку, як пояснила, що боржник ОСОБА_1 на даний час відсутній, прописаний за цією адресою, але мешкає за іншою адресою, яку назвати не погодилась. Державний виконавець заявив матері боржника законну вимогу впустити його та понятих до квартири з метою перевірки майнового стану боржника, однак ОСОБА_3 законні вимоги державного виконавця виконувати відмовилась. До квартири виконавця не впустила.

У звязку із чим на даний час виникла необхідність в наданні дозволу державному виконавцю та іншим учасникам виконавчого провадження проникнути до житла боржника ОСОБА_1, яке розташоване за адресою: м. Ізмаїл, вул. Тульчианівська, б. 45, кв. 8 для перевірки його майнового стану в рамках примусового виконання виконавчого напису № 4971 виданого 05.06.2017 року.

В судове засідання державний виконавець Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції в Одеській області не зявився, про час та місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, якою подання про надання дозволу на проникнення до житла боржника просив задовольнити.

Вивчивши матеріали подання суд вважає, що подання державного виконавця Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про надання дозволу на проникнення до житла боржника не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 30 Конституції України кожному гарантується недоторканність житла. Не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Згідно зі ст. 439 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи за поданням державного виконавця.

Відповідно до ч. 2 ст. 439 ЦПК Українисуд негайно, але не пізніше наступного дня з дня його надходження до суду розглядає подання, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Як було встановлено судом, на виконанні в Ізмаїльському відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеські області знаходиться провадження № 54456809 з примусового виконання виконавчого напису № 4971, виданого 05.06.2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_2, про стягнення з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» боргу в розмірі 351874 грн. 14 коп.

04.10.2017 року, 18.10.2017 року, 15.11.2017 року 13.12.2017 року та 29.12.2017 року державний виконавець здійснив вихід за адресою зазначеною у виконавчому документі (Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Тульчианівська, б. 45, кв. 8) боржник був відсутній, перевірити майновий стан боржника не було змоги, боржнику залишалися виклики для зявлення до Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби, про що складені акти державного виконавця.

11.01.2018 року державний виконавець прибув за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Тульчианівська, б. 45, кв. 8 та мати боржника ОСОБА_1, пояснила, що боржник ОСОБА_1 на даний час відсутній, але мешкає за іншою адресою, яку назвати не погодилась. Державний виконавець заявляла законну вимогу впустити його та понятих до квартири з метою перевірки майнового стану боржника, однак мати боржника ОСОБА_3 до квартири виконавця не впустила.

Недоторканність житла є однією з конституційних гарантій громадян. Як зазначено у ст. 30 Конституції України, не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду. Статтею 311 ЦК України передбачено право на недоторканність житла. У частинах 1, 2ст. 311 ЦК України зазначено, що житло фізичної особи є недоторканним. Проникнення до житла чи до іншого володіння фізичної особи, проведення у ньому огляду чи обшуку може відбутися лише за вмотивованим рішенням суду.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обовязком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобовязань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенціїпро захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року.

Зазначені міжнародні акти згідно з ч. 1 ст. 9 Конституції Україниє частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, п. 1 ст. 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

Відповідно до п. 2 ст. 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядкуі загального добробуту в демократичному суспільстві.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції Україниі міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави у права людини з метою забезпечення загального блага.

Одним із судових рішень, що допускає проникнення до житла чи до іншого володіння особи, є ухвала суду про примусове проникнення до житла під час виконання судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб).

Таким чином, рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника-фізичної особи має бути вмотивованим і ґрунтуватися на доказах, які підтверджують перешкоджання боржника вільному доступу державного виконавця до цього житла чи іншого володіння особи та ухилення його від виконання судового рішення.

Аналіз положень Закону України «Про виконавче провадження» та процесуальних норм дає підстави для висновку, що законодавець збалансував права як особи, що ініціює питання звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано. При цьому питання про примусове проникнення до житла вирішується не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права.

Однак, до подання не надано належних доказів того, що боржник ОСОБА_1 навмисно ухиляється від виконання зобовязань покладених на нього.

За таких обставин справи та відповідно до зазначених норм матеріального і процесуального права, суд вважає, що подання державного виконавця про примусове проникнення до житла є передчасним та правові підстави для його задоволення відсутні.

Керуючись ст. 30 Конституції України, ст. 1, 18 Закону України «Про виконавче провадження», 439 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання державного виконавця Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про надання дозволу на проникнення до житла боржника - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: ОСОБА_4