Справа № 404/5419/16-ц
Номер провадження 2/404/181/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2018 року Кіровський районний суд м. Кіровограда

у складі: головуючого судді Павелко І.Л.

за участі секретаря Клоченко Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2, ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія ОСОБА_4» ,Міністерство юстиції України , третя особа яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача служба в справах дітей виконавчого комітету міської ради м. Кропивницького про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на об'єкт нерухомого майна,

В с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія ОСОБА_4» з позовною вимогою про визнання протиправними та скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 22585372 від 03.07.2015 року та скасувати внесений на підставі цього рішення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про право власності № 10278401 вчинений 03.07.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 на квартиру , яка розташована в м. Кропивницькому (м.Кіровограді) АДРЕСА_1.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та додаткових пояснень, які приєднано до справи, пояснив, що 07.05.2007 року між ВАТ «Сведбанк», яке виступало правонаступником Акціонерного комерційного банку «ТАС-Комецбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №030/05.07/71-283 К відповідно до якого банк надав позивачці кредит в сумі 42 300 доларів США

В забезпечення виконання договірних зобов'язань, 07.05.2007 року було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградськогоо міського нотаріального округу ОСОБА_5 зареєстрованого в реєстрі №1261 предметом якого є квартира в м. Кропивницькому (м.Кіровограді) АДРЕСА_1.

06 травня 2016 року позивачу стало відомо, що власником належної їй квартири в Державному реєстрі прав на нерухоме майно значиться ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія ОСОБА_4» відповідач у справі, як з'ясувалось в подальшому приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 прийнято рішення про держану реєстрацію прав № 10278401 вчинений 03.07.2015 року, за яким право власності на квартиру зареєстровано за ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія ОСОБА_4» на підставі Іпотечного договору від 07.05.2007 року.

Позивач наголошує, що жодного повідомлення про вказану перереєстрацію права власності на її адресу не надходило ні від приватного нотаріуса, ні від ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія ОСОБА_4», з прийнятим приватним нотаріусом рішенням про державну реєстрацію права власності позивач не погоджується, вважає це рішення протиправним, оскільки рішення про державну реєстрацію права власності прийнято нотаріусом без підтвердження фактів укладення договору, у нотаріуса не було повноважень на прийняття рішень про державну реєстрацію права власності без вчинення нотаріальної дії, не було надіслано вимог про усунення порушень відповідно до п.46 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень ,перереєстрація відбулася в період коли був накладений арешт на майно яке знаходилося під забороною, провівши державну реєстрацію за наявності обтяжень, реєстрація майна відбулася в період дії Закону України «Про мараторій на стягнення майна громадян України», наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», коли заборонено відчужувати нерухоме майно, порушені права неповнолітніх дітей які мешкають в спірній квартирі.

Представник відповідача ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія ОСОБА_4» в задоволенні позовних вимог в судовому засіданні просив відмовити, виклавши свої обґрунтування в письмових запереченнях.

Відповідач - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, процесуальним правом подати письмові пояснення (заперечення) не скористався.

Представник Міністерства юстиції України пояснила ,що справа непідсудна районному суду, а повинна розглядатися в порядку адміністративного судочинства.

Представник третьої особа яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача служба в справах дітей виконавчого комітету міської ради м. Кропивницького в судове засідання не зявився про час розгляду справи належно повідомлявся про причини неявки суд не повідомив.

Ухвалою суду від 16.08.2017 року було в порядку забезпечення позову накладено арешт на кв. 86 ,корп.1 по вул. Г.Сталінграда ,26в м. Кропивницькому ,(т.1а.с.196-197).

Ухвалами суду від 20.10.2017 року судом було залучено як співвідповідача Міністерство юстиції України та третьою особою яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача служба в справах дітей виконавчого комітету міської ради м. Кропивницького (т.2 а.с.1-2).

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку щодо часткового задоволення позовних вимог.

Судом встановлено, що 07.05. 2007 року між ВАТ «Сведбанк», яке виступало правонаступником Акціонерного комерційного банку «ТАС-Комецбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №030/05.07/71-283 К відповідно до якого банк надав позивачці кредит в сумі 42 300 доларів США

В забезпечення виконання договірних зобов'язань, 07.05.2007 року було укладено Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_5 зареєстрованого в реєстрі №1261 предметом якого є квартира в м. Кропивницькому (м. Кіровограді) АДРЕСА_1.

З матеріалів справи вбачається, що до іпотечного договору від 07.05.2007 року Акціонерний комерційний банк «ТАС-Комецбанк» та позивач внесли п.п.12.3, яким передбачили , що позасудове врегулювання здійснюється шляхом звернення на предмет іпотеки «згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, укладеним шляхом здійснення застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, яке викладене в п.п.12.3.1 та 12.3.2 цього пункту договору».

Тобто сторони дійшли згоди, що право власності на обєкт заставного майна виникає лише на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя (а.с.21-23).

ВАТ «Сведбанк» відступив ТОВ «Факторингова компанія ОСОБА_4» відповідно до договору факторингу про відступлення прав за іпотечним договором свої права за кредитним договором та іпотечним.

Відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням. (ст. 516 ЦК України)

ТОВ «Факторингова компанія ОСОБА_4» звернулося до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 із заявою про реєстрацію за собою, права власності на предмет іпотеки - квартири в м. Кропивницькому (м. Кіровограді) АДРЕСА_1.

За результатами розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про право власності № 10278401 вчинений 03.07.2015 року, відповідно до якого вирішено провести державну реєстрацію права власності на квартиру в м. Кропивницькому (м. Кіровограді) АДРЕСА_1 за ТОВ «Факторингова компанія ОСОБА_4».

Особа має право на самозахист свого цивільного права та права іншої особи від порушень і протиправних посягань. Способи самозахисту можуть обиратися самою особою чи встановлюватися договором або актами цивільного законодавства. Право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Таким чином, "ТОВ «ФК «Вектор Плюс» обрало передбачений положеннями

іпотечного договору та ст. 35, 37 Закону України «Про іпотеку» спосіб захисту

порушеного прав позасудове врегулювання спору.

Статтею 36 Закону України «Про іпотеку» встановлено право на задоволення іпотекодержателем своїх вимог шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, у т.ч. те, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. При цьому позасудове врегулювання здійснюється за застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя. який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Зазначене застереження у укладеному іпотечному договорі вказано. Згідно ст. 12 іпотечного договору, за вибором іпотекодержателя застосовується одинз наведених способів звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до п.п.12.3 договору іпотекодержатель має право задоволення вимог на підставі відповідного застереження у іпотечному договорі. Задоволення вимог здійснюється шляхом передачі іпотеко держателю права власності напредмет іпотеки в рахунок забезпечення основного зобов'язанн у порядку,встановленому ст.37 Закону України «Про іпотеку».

При цьому вважається, що предмет іпотеки, набувається у власність іпотекодержателя за вартістю, що буде визначена після прийняття іпотекодержателем рішення про обрання передбаченого зазначеним пунктом договору способу звернення стягнення на предмет іпотеки. Таким чином, вказане застереження у іпотечному договорі є підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки у добровільному і узгодженому сторонами договору порядку.

Той факт, що сторони домовилися про застосування позасудового порядку звернення стягнення на предметом іпотеки свідчить про те, що сторони дійшли згоди, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатедь набуває права на звернення стягнення на предмет іпотеки згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя в один чи іншій спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, який передбачений Законом України "Про іпотеку". При цьому, можливі способи звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку визначені частиною третьою статті 36 Закону України "Про іпотеку" в редакції, чинній на момент укладення договору іпотеки.

ОСОБА_7 позиції зазначені в постанові Верховного Суду України від 14.06,2016 року № 21-41а16 та у постанові Вищого Адміністративного суду України від 17.02.2016, справа №826/171/15 .

Таким чином правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме- майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке притрвінюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного забовязання.

Іпотечний договір є чинним, докази його оспорення (у т.ч. в частині вищезазначеного застереження) позивачем не надавалися, тобто позивач погодився з умовами договору. Прострочена заборгованість за забезпеченим іпотекою зобов'язанням також наявна, докази оскарження договору відсутні. Співвідповідачі письмово зверталися до позивача з вимогами щодо погашення заборгованості та з попередженням відносно звернення стягнення на предмет іпотеки

тощо. Зазначені докази надані стороною відповідача до суду .

Викладені обставини свідчать про обізнаність позивача про свої обов'язки, твердження позивача, що до здійснення відповідачем в якості державного реєстратора оспорюваних дій, він нібито не перевіряв згідно з відповідними нормами чинного законодавства наявність підстав, та співвідповідач нібито не надавав підтверджуючі документи - не відповідає дійсності.

Доводи позивача щодо не застосування положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян» України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» обґрунтовані.

Підпунктом 1 пункту 1 зазначеного Закону встановлено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній, валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати його (відчужувати без згоди власника).

Отже, мораторій на звернення стягнення на нерухоме житлове майно, що є предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", встановлено тільки щодо примусового відчуження такого майна без згоди власника.

ОСОБА_7 України "Про мораторій на стягнення майна громадян України. наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, а тому існує тільки правова підстава, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців , які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону.

Як вбачається з матеріалів справи ,з Державного реєстру прав на нерухому майно про реєстрацію права власності загальна площа квартири становить 62,74 кв. м (а.с.12).

Оскільки приватним нотаріусом було здійснено по суті перереєстрацію права власності на спірну квартиру тому приватний нотаріус порушив при перереєстрації ОСОБА_7 України "Про мораторій на стягнення майна громадян України наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті".

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги та заперечення.

Щодо тверджень позивача про обтяження майна, що є предметом іпотеки позивач зазначає, що згідно інформаційної довідки з реєстру прав на нерухоме майно, на вищевказану нерухомість є обтяження суд прийшов до наступного.

Під час здійснення державної реєстрації 03.07.2015 року, відповідач, як державний реєстратор, відкривав відповідний розділ в Держаному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що свідчить, про те, що реєстрація права власності Позивача на предмет іпотеки, була проведена до 2013 рокую.

А у відповідності до п. 10 ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який був чинний на момент державної реєстрації, державна реєстрація обтяжень прав на нерухоме майно, право власності на яке не зареєстроване у Державному реєстрі прав, іпотеки майнових прав на об'єкт незавершеного будівництва проводиться у спеціальному розділі Державного реєстру прав. При державній реєстрації орава власності на таке майно записи про обтяження переносяться до відповідної частини відкритого розділу Державного реєстру прав.

Відповідно до інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухому майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборони відчуження обєктів нерухомості майна щодо обєкта нерухомого майна на спірну квартиру державною виконавчою службою накладався арешт 04.04.2011року, 19.05.2011року, 25.07.2012року,20.08.2012 року(т.1а.с.15,16).

Як вбачається з вище наведеної норма, наявність обтяжень повинно було бути перешкодою для проведення державної реєстрації субєктом владних повноважень.

У висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 11 листопада 2014 року (справа № 21-357а14) зазначено, що наявність в Єдиному реєстрі заборон запису про заборону відчуження майна є перешкодою для здійснення державним реєстратором реєстраційних дій до того часу, поки таке обтяження не буде зняте.

Правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою них прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна, визначено Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

ОСОБА_7 позиції дотримується також Вищий адміністративний суд України, який у пункті 8 постанови Пленуму «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» від 20.05,2013 року № 8, зазначаючи про те, що відповідно до абзацу другого частини першої статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-ІУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Спеціальним законом, який визначає правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації, та їх обтяжень, є ОСОБА_7 України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, яка діяла на момент проведення реєстраційної дії) .

Відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державним реєстратором може бути громадянин України, який має вищу освіту та відповідає кваліфікаційним вимогам, установленим Міністерством юстиції України, Державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, нотаріус, як спеціальний суб 'єкт, здійснює функції державного реєстратора.

Повноваження державного реєстратора, передбачені цим Законом, з видачі та прийому документів можуть виконувати посадові особи органи місцевого самоврядування, адміністратори центрів надання адміністративних послуг, нотаріуси.

Порядком взаємодії органів державної реєстрації прав та їх посадових осіб, визначеним додатком до наказу Міністерства юстиції України 02 квітня 2013 року № 607/5 «Про заходи щодо взаємодії органів державної реєстрації прав та к посадових осіб», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 02 квітня 2013 року за № 534/23066 (втратив чинність 01 січня 2016 року на підставі наказу Міністерства юстиції України від 15 грудня 2015 року № 2586/5 «Про впорядкування відносин з державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємцю») (далі - Порядок № 607/5), встановлювалась процедура взаємодії системи органи державної реєстрації прав та державних реєстраторів прав на нерухоме майно органи державної реєстрації прав, посадових осіб органи місцевого самоврядування, адміністраторів центрів надання адміністративних послуг, нотаріусів під час прийняття заяв та під час проведення державної реєстрації права власності або інших речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до пункту 2 Порядку № 607/5, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно у випадках, передбачених пунктом 1 цього Порядку, а саме: коли право власності виникає на підставі договорів іпотеки, що містять застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, проводилася державними реєстраторами прав на нерухоме майно Міністерства юстиції України.

Процедура проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедура взяття на безхазяйного нерухомого майна визначалася Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868 (чинний на час вчинення спірної реєстраційної ДІЇ, надалі - Порядок № 868).

Згідно з пунктом 46 Порядку № 868 для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає: 1) завірену в установленому порядку копію письмової вимоги про усунення порушень, надіслану іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, в якій зазначаються стислий зміст порушеного зобов'язання, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш як 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги; 2) документ, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є вщмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у письмовій вимозі, надісланій іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 3) заставну (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Правові засади передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки визначаються Законом України «Про іпотеку».

Відповідно до частини першої статті 36 Закону України «Про іпотеку»сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Частиною першою статті 37 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Крім того, у випадках, коли право власності виникає на підставі договорів іпотеки, що містять застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, державна реєстрація проводиться виключно державними реєстраторами прав на нерухоме майно Міністерства юстиції України.

З аналізу наведених правових норм вбачаться, станом на час вчинення реєстраційної дії нотаріус, як державний реєстратор наділявся повноваженнями лише з прийому та видачі документів, а також здійснення державної реєстрації лише під час вчинення нотаріальної дії.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо:

заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону;заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою;подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно; заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача

подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим

правонабувачем; після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав; заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса-який вчинив таку дію; заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі; заявником подано ті. самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав.

За наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав.

Рішення про відмову в державній реєстрації прав повинно містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття.

Згідно із ст.13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Відповідно до ч.3 ст.16 ЦК України, суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частини другої-п'ятої статті 13 цього кодексу.

Враховуючи, що спірне рішення прийнято відповідачем без дотримання Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» тому були підстави для відмови у проведенні державної .

Приймаючі до уваги, що право власності набуто на підставі застереження, зазначеного в іпотечному договорі, у відповідності до приписів чинного законодавства, і рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно прийнято відповідачем не у відповідності до вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (затв. ПКМУ від 26 жовтня 2011 р. № 1141)- суд вважає, що позивачем були доведені вимоги позову, та надані належні докази на обґрунтування своїх висновків.

Посилання позивача на те, що у вищевказаній нерухомості зареєстрована неповнолітня дитина ІНФОРМАЦІЯ_1 та вважаючи її права порушеними безпідставні , оскільки відповідно до частини третьої статті 17 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-Ш «Про охорону дитинства» (в редакції Закону від 26 квітня 2001 року №2402-111) батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

Стаття 12 Закону України від 2 червня 2005 року №2623-1V «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» (в редакції Закону від 2 червня 2005 року №26234) вимагає, що для здійснення, будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав і охоронюваних законом інтересів дітей при наданні згоди на вчинення правочинів щодо належного дітям нерухомого майна.

При укладенні договору іпотеки, права малолітніх дітей порушені не були, вони не були власниками та не користувалися нерухомістю, яка передавалася в іпотеку, не були зареєстровані на постійне місце проживання за адресою предмета іпотеки.

Таким чином, отримання дозволу на здійснення правочину та/або реєстраційної дії від служби у справах дітей не було потрібно.

Аналогічна правова позиція і висновки викладені в ухвалі Вищого адміністративного суду України 21.01.2015 року по справі № 826/11317/13-а.

Окрім того в договорі іпотеки, позивач свідчить, що треті особи не мають на предмет іпотеки будь-яких прав, також позивач зобов'язався не передавати предмет іпотеки в користування тощо без попередньої письмової згоди іпотекодержателя.

Чинним законодавством передбачені випадки необхідності отримання згоди органів опіки та піклування на здійснення житлової нерухомості, право власності або користування якою мають неповнолітні діти.

Оскільки оскаржуване позивачем рішення відповідача не є правочином, а є актом індивідуальної дій суб'єкта владних повноважень у сфері публічно-правових відносин твердження позивача у будь-якому сенсі не базуються на приписах чинного законодавства

ОСОБА_7 правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від

27.04.20.16 №6-2976 цс15 згідно якої, серед іншого, у справі з оскарження правочину (договору іпотеки), в якій розглядалось право користування нерухомістю дітьми та не порушенням їх прав, викладено наступне:

«Європейський суд з прав людини в своїй практиці, (рішення від 9 жовтня 1979 року у справі «Ейрі проти України» (пункт 24), рішення від 13 травня 1980 року в справі «Артіко проти Італії» (пункт 35), рішення від 30 травня 2013 року в справі «ОСОБА_8 проти України» (пункт 32) констатує, що Конвенція про захист прав людини і. основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних. Порушення умов кредитних договорів і у зв'язку із цим звернення банком стягнення на предмет іпотеки - можливі. Проте можливість виникнення такої ситуації в майбутньому не повинна слугувати достатньою підставою для висновку про необхідність захисту шляхом визнання недійсними іпотечних договорів примарного права малолітніх чи неповнолітніх дітей на збереження саме цієї квартири як місця їх проживання. Таким чином, у справі, яка переглядається, суди дійшли помилкового висновку про те, що укладення спірного договору іпотеки без отримання згоди органу опіки та піклування порушує права та законні інтереси малолітньої на час його укладення . За таких обставин відсутні підстави для задоволення позову про визнання недійсним договору іпотеки, тому ухвалені в справі судові рішення судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові».

На підставі викладеного суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав: нотаріус не мав повноважень державного реєстратора на день реєстрації спірної квартири, на квартиру була накладена заборона на відчуження нерухомості , крім того при перереєстрації квартири діяв Закону України «Про мараторій на стягнення майна громадян України», наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Враховуючи що позивач зверталася до окружного адміністративного суду з аналогічним позовом і ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 25.08.2016 року провадження за позовом про визнання протиправними та скасування рішення про державну реєстрацію права власності було закрито у звязку з тим, що предметом спору є спір про право власності (а.с.44-45).

ОСОБА_7 ухвала не оскаржена і вступила в законну дію.Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України суд стягує з приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 судовій збір в розмірі 1102 грн.40 коп. на користь держави.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 16, 392 Цивільного кодексу України, ст.ст.1, 5, 50 Закону України «Про нотаріат», ст.ст.1, 33, 36, 37 Закону України «Про іпотеку», ст.ст.9, 24, 26 Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження», Закону України «Про мораторій

на стягнення майна громадян» України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» ст.ст. 80,81,141,256 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

Ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2, ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія ОСОБА_4» ,Міністерство юстиції України , третя особа яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача служба в справах дітей виконавчого комітету міської ради м. Кропивницького задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення індексний номер 22585372 від 03.07.2015 року про державну реєстрацію права власності на об'єкт нерухомого майна прав та їх обтяжень приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 про реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - квартири, розташованої за адресою, м. Кропивницький (Кіровоград), АДРЕСА_2 за ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «ОСОБА_4 плюс» (ЄРДПОУ 38004195) та скасувати державну реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності №10278401, вчинений 03.07.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 на квартиру, що розташована за адресою: м. Кропивницький (Кіровоград), АДРЕСА_3 за ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «ОСОБА_4 плюс».

В позовних вимогах до Міністерства юстиції України відмовити.

Стягнути з приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 судовий збір в розмірі 1102 грн.40 коп. на користь держави.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Кіровоградської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Оскільки в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк на оскарження обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення, яке буде складено 01.03.2018 року.

Суддя Кіровського І. Л. Павелко

районного суду

м.Кіровограда