АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Унікальний номер справи 755/1950/17 Апеляційне провадження № 22-ц/796/1788/2018Головуючий у суді першої інстанції - Винниченко Л.М. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2018 року Апеляційний суд міста Києва в складі:

суддя-доповідач ОніщукМ.І.,

судді Українець Л.Д., Шебуєва В.А.,

секретар Горбачова І.В.,

за участю:

позивача ОСОБА_3,

представника позивача ОСОБА_4,

представника відповідача Коломієць Т.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Столичний млин» на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13 грудня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Столичний млин», треті особи: ОСОБА_6, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Нова», Моторно (транспортне) страхове бюро України про відшкодування майнової та моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2017 ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом у якому з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог (а.с. 153-156) просив стягнути з ТОВ «Столичний млин» матеріальні збитки в розмірі 151 952 ,27 грн., моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн. та судові витрати.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 12.06.2016 об 11 год. 10 хв. ОСОБА_6 керуючи автомобілем «Toyota Camry» д.н.з.НОМЕР_1 в м Києві по вул. Малишка 29, перед зміною напрямку руху не переконався в безпечності маневру, в результаті чого відбулось зіткнення з автомобілем «Mazda СХ-5» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3

Автомобіль «Toyota Camry», д.н.з. НОМЕР_1 на праві власності належить ТОВ «Столичний млин».

ДТП сталася внаслідок грубого порушення третьою особою п. 10.1 Правил дорожнього руху України. ОСОБА_6 було притягнуто до адміністративної відповідальності по ст. 124 КУпАП, що підтверджується постановою Дніпровського районного суду м. Києва в адміністративної справі № 755/10248/16-п. Апеляційний суд м.Києва постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 29.07.2016 залишив без змін.

Третя особа на місці ДТП надав поліції інформацію про те, що його цивільно-правова відповідальність застрахована згідно полісу серії АЕ № 8232100. Згідно інформації з реєстру централізованої бази даних МТСБУ, поліс серії АЕ № 8232100 числиться за ПрАТ «Страхова компанія «Нова», але даний поліс не є дійсним.

Внаслідок зіткнення належний позивачу автомобіль «Mazda СХ-5» д.н.з. НОМЕР_2 отримав пошкодження, внаслідок яких не міг пересуватись власним рухом. Позивач вимушений був скористатися автоевакуатором, за послуги якого з місця ДТП до місця стоянки сплатив 380 грн.

18.07.016 позивач перевіз автомобіль з місця стоянки на спеціалізоване СТО, за ці послуги автоевакуатора позивач сплатив 386 грн.

Автомобіль до теперішнього часу відремонтовано частково і він стоїть на СТО, так як у позивача немає коштів на його подальший ремонт.

За вже зроблені ремонтні роботи позивач заплатив власні кошти в сумі 20 878,71 грн. (з ПДВ).

20.07.2017 судовий експерт в умовах спеціалізованої СТО, на якій автомобіль «Маzdа СХ-5»,д.н.з. НОМЕР_2 стоїть з 18.07.2016, провів огляд даного автомобіля. За надання послуг СТО з огляду автомобіля судовим експертом (електропідйомник, майстер з СТО), діагностику ходової та простою автомобіля з 18.07.2016 позивач вимушений був заплатити 4 995,94 грн.

Згідно висновку автотоварознавчої експертизи № 10546/17-54 від 08.09.2017, розмір майнової шкоди (матеріального збитку), завданий власнику автомобіля «Маzdа СХ-5» д.н.з. НОМЕР_2, внаслідок пошкодження транспортного засобу в дорожньо-транспортної пригоді, що сталась 12.06.2016, становить станом на дату проведення експертизи 20.07.2017 - 141 290,33 грн.

Крім того, за юридичні послуги адвоката позивач заплатив 2 700 грн.

Також, позивачу в наслідок протиправних дій третьої особи була заподіяна моральна шкода, яку позивач оцінює у розмірі 10 000,00 грн.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 09.03.2017 залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ПрАТ «Страхова компанія «Нова» (а.с. 53-55).

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 31.10.2017 залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Моторне (транспортне) страхове бюро України (а.с. 170-173).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 13.12.2017 позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Столичний млин» на користь ОСОБА_3 майнову шкоду, завдану у результаті пошкодження автомобіля у розмірі 141 290,33 грн., оплату послуг автоевакуатора в сумі 766 грн., послуг СТО в сумі 4 995,94 грн., проведеного автотоварознавчого дослідження в сумі 2 200 грн., моральну шкоду у розмірі 5 000 грн. та судовий збір в сумі 2 132,52 грн., а всього суму 156 384,79 грн. У решті заявлених вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ «Столичний млин», посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Зазначає, що суд першої інстанції не в повному обсязі з'ясував всі обставини, які мають значення для справи. Зокрема, позивачем не надано жодних доказів звернення до АТ СК «Нова» або до МТСБУ про відшкодування збитків та/або відмову у виплаті страхового відшкодування. Крім того, позивач не надав доказів того, що не звернувся до страховика або до МТСБУ і не одержав страхове відшкодування в заявленому розмірі.

Насамперед, слід зазначити, що указом Президента України № 452/2017 від 29.12.2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано апеляційний суд міста Києва та утворено Київський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Київську область і місто Київ, з місцезнаходженням у місті Києві.

У відповідності до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Пунктом 8 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції, яка діє з 15.12.2017) передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з викладеним справа підлягає розгляду апеляційним судом міста Києва.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.

Позивач та його представник в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечували за її безпідставністю та необґрунтованістю і просили рішення суду залишити без змін, оскільки воно ухвалене відповідно до вимог закону.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини ОСОБА_6, який на відповідній правовій підставі в силу своїх трудових обов'язків керував транспортним засобом, що належить роботодавцю, повинна відшкодовуватись останнім, а саме ТОВ «Столичний млин», оскільки право позивача на відшкодування заподіяної йому шкоди є абсолютним.

Вказаний висновок суду є законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що автомобіль марки «Toyota», д.н.з. НОМЕР_1, на праві власності належить ТОВ «Столичний млин».

Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 29.07.2016 визнано винним ОСОБА_6 в скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. на користь держави, (а.с. 6)

Вказаною постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 29.07.2016 встановлено, що ОСОБА_6 12.06.2016 об 11 годині 10 хвилин, керуючи автомобілем «Тойота» н/з НОМЕР_1, в м. Києві по вул. Малишка, 29, перед зміною напрямку руху не переконався в безпечності маневру, в результаті чого відбулось зіткнення з автомобілем «Мазда» д/н НОМЕР_2, водій ОСОБА_3, що призвело до пошкодження транспортних засобів та заподіяло матеріальні збитки, чим порушив п.п. 10.1 ПДР України.

На час скоєння ДТП ОСОБА_6 перебував з ТОВ «Столичний млин» у трудових відносинах та виконував службові обов'язки.

За полісом серії АЕ № 8232100 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеним ТОВ «Столичний млин» з ПрАТ «СК «Нова», транспортний засіб «Toyota», д.н.з. НОМЕР_1, був забезпечений в ПрАТ «Страхова компанія «Нова», строк дії полісу з 28.04.2016 до 27.04.2017, ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну - 100 000,00грн., франшиза - 0,00 грн. (а.с.78).

14.06.2016 ТОВ «Столичний млин» склало повідомлення до ПрАТ «Страхова компанія «Нова» про дорожньо-транспортну пригоду, що сталась 12.06.2016, однак докази про отримання ПрАТ «Страхова компанія «Нова» повідомлення відсутні (а.с. 74-77).

Згідно витягу з централізованої бази даних МТСБУ, поліс АЕ 8232100 виданий ПрАТ «Страхова компанія «Нова» не дійсний (а.с. 7).

09.12.2016 ОСОБА_3 звернувся до ТОВ «Столичний млин» із вимогою про відшкодування збитків в розмірі 213 462,09 грн. (а.с. 79-80).

Листом від 21.12.2016 ТОВ «Столичний млин» відмовило ОСОБА_3 у відшкодуванні збитків (а.с. 82-84).

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно із статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

З огляду на зазначені положення ЦК України факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов'язане з виконанням цими особами обов'язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов'язання.

Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов'язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом з тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов'язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають з обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов'язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон № 1961-IV).

Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22 - 31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на його отримання, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

З огляду на зазначене сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов'язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов'язком боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик.

Разом з тим зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок.

Неодержання потерпілим страхового відшкодування за договором (або його одержання, якщо страхового відшкодування недостатньо для повного покриття шкоди) не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною.

При цьому потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частина друга статті 14 цього Кодексу).

Відповідно до статті 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно із частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена в договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на зазначене, є цілком законним висновок суду першої інстанції про те, що право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.

Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права: а) шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди; б) шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування; в) шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1192 ЦК України підстав.

Потерпілий має право відмовитись від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в межах деліктного зобов'язання незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. У такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором з відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Якщо потерпілий звернувся до страховика та одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов'язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Пленум Верховного суду України у постанові «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992 № 6 зі змінами роз'яснює, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Більше того, при заподіянні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на його володільця не може бути покладено обов'язок по її відшкодуванню лише тоді, коли шкода виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, а у випадках, передбачених спеціальним законом, - тільки умислу потерпілого (абз. 1, 2 п. 2 постанови). Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (абз. 2, 3 п. 4 постанови).

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 № 4 не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових(службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа може бути притягнена до відповідальності лише самим роботодавцем в регресному порядку.

Аналіз зазначених норм права дає можливість дійти до висновку про те, що шкода (в тому числі моральна), завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Таким чином, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини ОСОБА_6, який на відповідній правовій підставі в силу своїх трудових обов'язків керував транспортним засобом, що належить роботодавцю, повинна відшкодовуватись останнім, а саме ТОВ «Столичний млин».

Отже, судом першої інстанції правильно застосована норма статті 1192 ЦК України.

При визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну позивачу, суд першої інстанції правильно виходив із того, що розмір збитків, що підлягає відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості виконаних робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно висновку експерта за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи №10546/17-54 від 08.09.2017 вартість відновлюваного ремонту пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 12.06.2016 автомобіля «Mazda СХ-5», д.н.з. НОМЕР_2 складає станом на дату настання дорожньо-транспортної пригоди 12.06.2016 з ПДВ 20% -125 409,28 грн., без ПДВ 20%- 105 908,89грн.; станом на дату проведення експертизи 20.07.2017 з ПДВ 20% - 126 842,75 грн., без ПДВ 20% - 105 639,55 грн.; розмір майнової шкоди (матеріально збитку) завданого власнику автомобіля «Mazda СХ-5», д.н.з. НОМЕР_2, внаслідок пошкодження транспортного засобу в дорожньо-транспортній пригоді, що сталась 12.06.2016 складає: станом на дату настання дорожньо-транспортної пригоди - 145 847,53 грн. та станом на дату проведення експертизи 20.07.2017 - 141 290,33 грн. (а.с.118-126 зв.).

Виходячи з викладеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що на відшкодування майнової шкоди заподіяної позивачу пошкодженням автомобіля підлягає заявлена до стягнення сума за висновком судової експертизи у розмірі 141 290,33 грн.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивачем сплачено 2 200,00 грн. за проведення автотоварознавчого дослідження автомобіля «Маzdа СХ5», д.н.з. НОМЕР_2, згідно квитанції до прибуткового касового ордера № 148 від 26.12.2016 (а.с.8), згідно квитанції № 557263 від 12.06.2016 позивачем за послуги евакуатора з місця ДТП до автостоянки сплачено 380,00 грн. (а.с. 31, 33) та згідно квитанції № 558818 від 18.07.2016 позивачем за послуги евакуатора з місця стоянки до СТО сплачено 386,00 грн. (а.с. 31, 32). Також позивачем здійснені оплата коштів у розмірі 4 995,94 грн., що підтверджується квитанцією № 46 від 21.07.2017 і Актом виконаних робіт № 1014269_ВН_049164 від 21.07.2017. ДП «Авто Інтернешнл» за стоянку автомобіля та огляд, діагностику ходової транспортного засобу при проведенні судової експертизи на СТО за клопотанням експерта (а.с. 109, 157, 158).

Збитки понесені позивачем за вищевказаними послугами знайшли своє підтвердження та є доведеними у суді першої інстанції.

Вирішуючи спір в частині відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції правильно виходив із того, що у відповідності до вимог статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

При розгляді справи судом першої інстанції встановлено склад цивільного правопорушення за наявності якого наступає відповідальність заподіювача шкоди, в тому числі й моральної, а тому висновок суду першої інстанції про задоволення вимог позивача в частині відшкодування моральної шкоди відповідає вимогам закону.

При визначенні розміру моральної (немайнової) шкоди, судом першої інстанції враховано характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану та дійшов обгрунтованого висновку, що на користь позивача у відшкодування моральної шкоди необхідно стягнути - 5 000,00 грн.

Доводи апеляційної скарги відповідача в частині недоведеності позивачем моральної шкоди не ґрунтуються на вимогах ст. 23 ЦК України.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на ту обставину, що судом першої інстанції не перевірено факт виплати страховою компанією відшкодування шкоди позивачу, були предметом перевірки судом першої інстанції. Так, судом першої інстанції встановлено, що позивач вимог до страховика щодо стягнення страхового відшкодування не пред'являв. Доказів на спростування вказаних обставин відповідачем не надано, а тому відхиляючи вказані доводи, суд першої інстанції правильно виходив із того, що доказування відповідача ґрунтуються виключно на припущеннях.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є безпідставними і необґрунтованими і не можуть вплинути на законність ухваленого судом рішення.

З вищенаведеного вбачається, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення, яке спрямоване на захист майнових інтересів позивача, якому заподіяна майнова шкода внаслідок неправомірних дій відповідача.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, з огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Також, слід зазначити, що у зв'язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення, понесені відповідачем судові витрати (судовий збір за подання апеляційної скарги) відшкодуванню не підлягають.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 371, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Столичний млин» - залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13 грудня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Столичний млин», треті особи: ОСОБА_6, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Нова», Моторно (транспортне) страхове бюро України про відшкодування майнової та моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного суду.

Головуючий М.І. Оніщук

Судді Л.Д. Українець

В.А.Шебуєва

Повний текст постанови складений 22 лютого 2018 року.