Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.01.2018 Справа №607/16396/14-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі

головуючого судді Сливка Л.М.,

за участі секретаря судового засідання Зарічної О.П., представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, представника третьої особи ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Орган опіки та піклування Тернопільської міської ради, про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

позивач ОСОБА_4 пред»явив до суду позов до відповідача ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Орган опіки та піклування Тернопільської міської ради, про позбавлення її батьківських прав. В обґрунтування вказаних вимог зазначає, що у них з відповідачем є спільний син ОСОБА_6, який проживає разом з ним. ОСОБА_5 ухиляється від виконання своїх батьківських обовязків щодо сина, не створює належних умов для його виховання, навчання, фізичного та морального розвитку, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, безпідставно не виконує графік побачень з дитиною і не надає права на виїзд за кордон для оздоровлення та вчиняє щодо нього психологічне насилля. Усі ці умови на думку позивача носять свідомий характер, а тому є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав. Також ОСОБА_4 просить передати йому ОСОБА_6 на виховання відповідно до ч. 3 ст. 167 Сімейного Кодексу України (далі СК України).

У судове засідання позивач не зявився, забезпечивши явку свого представника ОСОБА_1, котрий зазначені позовні вимоги підтримав з мотивів, викладених у позовній заяві та письмових поясненнях до неї.

Відповідач, надаючи свої пояснення у одному із попередніх судових засідань вказала, що позову не визнає. У запереченнях проти позову (відзиві) вказує, що своїми батьківськими обовязками не нехтує та ніколи цього не робила раніше. Сина любить, бажає з ним бачитись, брати участь у його вихованні та проведенні дозвілля. Також намагається виконувати рішення та графік побачень з дитиною. Однак реалізовувати усе вказане вище вона не може через категоричну позицію позивача з яким й проживає син. ОСОБА_4 систематично чинить їй перешкоди у спілкуванні з сином, створює нестерпні умови для відвідин дитини, погрожує кримінальними переслідуваннями та позбавленням її батьківських прав. Саме ці фактори, а не її свідома поведінка, на думку відповідача і обмежують її можливість брати активну участь у вихованні сина, чого вона щиро бажає.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримала вказану позицію ОСОБА_5 Зазначила, що підстави для позбавлення останньої батьківських прав відсутні.

Представник Орган опіки та піклування Тернопільської міської ради у судовому засіданні пояснив, що підтримує висновок, наданий вказаним органом, згідно якого визнано за доцільне позбавити відповідача батьківських прав щодо сина ОСОБА_7. Також зазначив, що вважає позов підставним, виходячи з інтересів дитини.

Суд, заслухавши пояснення сторін на інших учасників справи, всесторонньо, повно та об'єктивно дослідивши докази у справі, приходить до переконання, що позов слід задовольнити з огляд на таке:

13 червня 2007 року сторони зареєстрували шлюб, котрий розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 липня 2013 року.

Позивач та відповідач є батьками ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Дитина проживає з позивачем у с. Байківці, Тернопільського району Тернопільської області, по вул. Наливайка, 15.

Вказані факти доказуванню не підлягають в силу ч. 1 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), оскільки визнані сторонами та сумнівів щодо їх достовірності або добровільності визнання у суду не виникає.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. (ч. 2 ст. 141 Сімейного кодексу України (далі СК України)

Частинами 1-4 ст. 150 СК України визначено, що батьки зобов'язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину.

Рішенням комісії з питань захисту прав дитини Тернопільської райдержадміністрації від 26 вересня 2013 року № 33 (т. 1 а.с. 70; далі Рішення № 33) рекомендовано встановити відповідачу побачення з сином ОСОБА_7 з 19 год. до 20 год. 30 хв. щопонеділка і щосереди та у кожну першу суботу, третю неділю місяця з 17 год. до 20 год. 30 хв. Побачення мають відбуватись у присутності батька за адресою: с. Байківці, Тернопільського району Тернопільської області по вул. Наливайка, 15.

Аналогічні рекомендації містяться і у висновку Тернопільської районної державної адміністрації від 31 січня 2014 року № 02-188/11 (т. 1 а.с. 55-56; далі Висновок № 02-188/11). Останнім також запропоновано батькові надати можливість матері спілкуватись з дитиною наодинці за адресою: с. Байківці, Тернопільського району Тернопільської області, вул. Наливайка, 15.

Однак, як убачається з численних актів (т. 1, а.с. 12-48, т. 2 а.с. № 80-95), час на побачення з сином, встановлений спочатку Рішенням № 33, а потім і Висновком № 02-188/11 відповідачем використовувався лише частково.

З інформації про участь у вихованні дитини (а.с. 49, 50) в період часу з серпня 2013 по липень 2014 року на заняття тенісом та секцію Айкідо ОСОБА_6 приводив позивач.

Відповідно до довідки Тернопільського дошкільного навчального закладу № 21 Тернопільської міської ради Тернопільської області від 10 липня 2014 року (т. 1 а.с. 51), ОСОБА_6 відвідував вказаний дошкільний заклад з 28 листопада 2011 року. У 2013-2014 роках дитину приводив і забирав, цікавився його успіхами та проблемами лише позивач.

Як убачається з інформації про участь батьків у вихованні дитини від 10 липня 2014 року, наданій ОСОБА_8 (т. 1 а.с. 52), остання з січня 2014 року щодня, з 10 до 17 год. займалась з малолітнім ОСОБА_6 за місцем його проживання: у ІНФОРМАЦІЯ_2. За цей період мати дитини його вихованням та навчанням не цікавилась.

01 серпня 2013 року позивач надіслав на адресу відповідача лист (т. 1 а.с. 69) у якому звертав увагу на те, що з 29 до 31 липня 2013 року вона не навідує сина і закликав виконувати свої батьківські обовязки. Даний лист був відправлений ОСОБА_5 рекомендованою кореспонденцією.

З характеристики учня 3-А класу ОСОБА_6 (т. 2 а.с. 78-79), наданої класним керівником та соціальним педагогом Тернопільської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 3 з поглибленим вивченням іноземних мов Тернопільської міської ради Тернопільської області вбачається, що успіхами сина займається батько. Він привозить та забирає дитину з школи, відвідує батьківські збори, займається підготовкою до уроків, відвідує святкування, виховні заходи, дбає про його фізичний розвиток та стан здоровя. Мати зрідка відвідує школу. Після її приходу дитина замикається в собі, уникає контактів, іноді стає знервованим і збудженим, іноді сумним. Мати не була присутня на жодних батьківських зборах, родинних святах, екскурсіях, які були організовані в школі.

Відповідачем та її представником визнано той факт, що ОСОБА_5 дійсно не надавала дозволу на виїзд дитини за кордон з метою оздоровлення, а відповідні рішення судів оскаржувала. Такі свої дії відповідачка нічим не мотивувала.

Постановою апеляційного суду Тернопільської області від 17 червня 2015 року (т. 1 а.с. 174-178) відповідача визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 1732 Кодексу України про адміністративні правопорушення, тобто насильства в сім'ї, оскільки 02 вересня 2014 року вона прийшла в ЗОШ № 3 у м. Тернополі до свого сина ОСОБА_7 де без дозволу останнього намагалась забрати його із даного навчального закладу, під час чого чинила на нього моральний та психологічний тиск, чим спричинила йому емоційну невпевненість.

З висновку судово-психіатричної експертизи № 12 від 18 листопада 2015 року (т. 2 а.с. 38) вбачається, що ОСОБА_6 страждає психічним розладом, який, ймовірно, зумовлений травмуючою ситуацією в родині, порушенням відносин привязаності з матір'ю, її неналежною підтримкою та вихованням.

Рішенням Виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 207 від 22 березня 2017 року (т. 2 а.с. 125, 126) було затверджено висновок органу опіки та піклування, яким встановлено за доцільне позбавити батьківських прав відповідача стосовно малолітньої дитини ОСОБА_6

З вказаних доказів, оцінених в комплексі, суд встановив, що посилання позивач на неналежне виконання відповідачем своїх батьківських обовязків щодо виховання ОСОБА_6 є обґрунтованими.

Оцінюючи ставлення відповідача до дитини суд, на підставі зазначених вище доказів, приходить до переконання, що мати не проявляє належної уваги та турботи до сина, не цікавиться його навчанням та дозвілля, не використовує час для зустрічей з ним та допускала моральний та психологічний тиск на нього.

При цьому суд бере до уваги, що спірні правовідносини між сторонами існують уже тривалий час за який у відповідача була можливість змінити своє ставлення до виховання сина. Однак цього вона не зробила, що свідчить про стійкий та усвідомлений характер ухилення від виконання своїх батьківських обовязків, а тому її слід позбавити батьківських прав, щодо сина ОСОБА_7.

Твердження відповідача про те, що вона фактично позбавлена можливості спілкуватись та брати участь у вихованні сина в звязку з перешкоджанням позивача суд до уваги не бере, оскільки вони не підтверджені належними, достовірними та достатніми доказами, як того вимагає ч. 1 ст. 81 ЦПК України.

Відкинуті судом і посилання ОСОБА_5 на те, що вона намагалась бачитись з дитиною частіше та довше ніж визначено Рішенням № 33 та Висновком № 02-188/11, оскільки вони спростовуються вказаними вище актами, згідно яких відповідач на відвідини до сина не прибувала.

Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: <…>; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини <…>.

Надані сторонами докази заподіяння одне одному тілесних ушкоджень, численні звернення до правоохоронних органів, суд до уваги не бере, оскільки вони свідчать виключно про неприязні стосунки позивача та відповідача і не є обєктом доказування у даній справі. Ним є правовідносини, котрі виникли при виконанні одним із батьків своїх батьківських обовязків.

Частиною 3 ст. 166 СК України визначено, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.

Представник позивача у судовому засіданні пояснив, що позивач не вважає за доцільне стягувати з відповідача аліменти на утримання сина. Однак також пояснив, що у разі якщо таке рішення судом буде ухвалене, він його прийме.

Зваживши на викладене та взявши до уваги те, що вказана норма права, тобто 3 ст. 166 СК України, є імперативною і не допускає ситуації за якої з особи, котру позбавлено батьківських прав не стягувались би аліменти їх слід стягувати з відповідача в користь дитини.

Для забезпечення можливості стягнення аліментів позивача слід зобовязати відкрити ОСОБА_4 особистий рахунок у відділенні Державного ощадного банку України та надати його реквізити відповідачу.

Щодо вимог позивача про передачу на його виховання сина, то вони до задоволення не підлягають з огляду на таке:

обґрунтовуючи такі свої вимоги позивач посилається на ч. 3 ст. 167 СК України.

Статтею 167 СК України визначено, що якщо дитина проживала з тим із батьків, хто позбавлений батьківських прав, суд вирішує питання про можливість їхнього подальшого проживання в одному житловому приміщенні. Суд може постановити рішення про виселення того з батьків, хто позбавлений батьківських прав, з житлового приміщення, у якому він проживає з дитиною, якщо буде встановлено, що він має інше житло, у яке може поселитися, або постановити рішення про примусовий поділ житла чи його примусовий обмін. Дитина за бажанням другого з батьків може бути передана йому. Якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим. Якщо дитина не може бути передана бабі, дідові, повнолітнім братам та сестрам, іншим родичам, мачусі, вітчиму, вона передається на опікування органу опіки та піклування. Дитина, яка була передана родичам, мачусі, вітчиму, органові опіки та піклування, зберігає право на проживання у житловому приміщенні, в якому вона проживала, і може у будь-який час повернутися до нього. Порядок відібрання і передання дитини встановлюється законом.

Дана правова норма, а саме ч. 3 ст. 167 СК України не підлягає застосуванню у даній справі, оскільки регулює правові відносини, котрі виникають у разі позбавлення батьківських прав того з батьків, з яким проживає дитина. Саме тоді інший із батьків, може ставити питання про її передання йому.

У даному ж випадку судом встановлено, що дитина сторін виховується позивачем та проживає з ним же. Батьківських прав останнього не позбавлено.

Судові витрати слід розподілити в порядку, визначеному ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 4, 13, 141, 258, 259, 264, 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

позов задовольнити частково.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_5 (проживає у ІНФОРМАЦІЯ_3, ідент. № НОМЕР_1) стосовно ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягувати аліменти з ОСОБА_5 на утримання ОСОБА_6 (проживає у ІНФОРМАЦІЯ_4, ідент. № НОМЕР_2), ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ? (однієї чверті) всіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання законної сили рішенням суду і до досягнення дитиною повноліття, шляхом їх перерахування на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України.

Зобовязати ОСОБА_4 в місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду, відкрити на імя ОСОБА_6 особистий рахунок у відділенні Державного ощадного банку України та надати його реквізити ОСОБА_5.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути із ОСОБА_5 в користь ОСОБА_4 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп. судового збору.

Стягнути із ОСОБА_5 в дохід держави 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку, визначеному пунктом 15.5 Розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України, до апеляційного суду Тернопільської області шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції, у 30-денний строк з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручену у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складене 26 січня 2018 року.

CуддяОСОБА_9