Справа № 191/4359/17
Провадження № 2/191/1859/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2018 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Кухар Д.О.

за участю секретаря Яніної О.В.

згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове цивільну справу № 191/4359/17 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

07.12.2017 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що між ОСОБА_1 (позикодавець) та ОСОБА_2 (позичальник) з 11.02.2017 року було укладено договір позики, який оформлено письмовою розпискою, згідно умов якого позивач надав кошти у сумі 20 000(двадцяти тисяч) гривень 00 копійок відповідачу, у свою чергу відповідач зобовязаний повернути йому зазначені кошти у термін до 11.10.2017 року.

На теперішній час встановлено, що умови кредитного договору належним чином відповідачем не виконуються, у звязку з чим заборгованість перед позивачем станом на 07.12.2017 року становить 20 000(двадцяти тисяч) гривень 00 копійок.

Просить суд, стягнути з ОСОБА_2 (позичальник) на користь ОСОБА_1 (позикодавця) кошти у сумі 20 000 (двадцяти тисяч) гривень 00 копійок, отримані на підставі укладеного договору позики, який оформлено письмовою розпискою. Судові витрати покласти на відповідача.

До початку відкритого підготовчого судового засідання позивач ОСОБА_1 надав суду заяву, у якій просить розглядати справу без його участі. Заявлені вимоги підтримує у повному обсязі та просить суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у відкрите підготовче судове засідання не зявився, однак до початку його проведення надав заяву про розгляд справи без його участі, та визнання ним заявлених вимог.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, дослідивши докази, викладені в письмових матеріалах справи, давши їм належну оцінку, прийшов до наступного.

Відповідно до ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

З матеріалів справи вбачається, що 11 лютого 2017 року позивач ОСОБА_1, як позикодавець, надав в борг позичальнику ОСОБА_2, тобто відповідачу, грошові кошти у сумі 20000 (двадцять тисяч) гривень, які останній зобовязався повернути до 11 жовтня 2017 року (а.с.7).

До кінцевого строку виконання зобовязання, а саме: 11 жовтня 2017 року, позичальник ОСОБА_2 вищезазначену суму позивачу ОСОБА_1 не повернув.

Відповідно до повідомлення ОСОБА_1 від 18.10.2017 року, останнім було попереджено позичальника ОСОБА_2 про його звернення до суду у разі не сплати позики ( а.с. 80)

У справі №6-63цс/13 Верховний Суд України висловив правову позицію, згідно якої письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Згідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У відповідності до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Як передбачено ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Отже, позичальник зобов'язаний виконувати договір позики у відповідності до його умов та вимог закону.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Враховуючи неналежне виконання позичальником ОСОБА_2 взятих на себе зобовязань щодо повернення грошових коштів у визначений сторонами строк, за договором позики перед позикодавцем ОСОБА_1, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача про стягнення суми боргу у розмірі 20000 (двадцять тисяч) гривень, підлягають задоволенню, як належним чином обґрунтовані та підтверджені належними доказами.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі сплаченого судового збору в сумі 640 грн. 00 коп.

На підставі викладеного, постанови Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс/13, ст. ст. 526, 533, 625, 629, 1046, 1049, 1050 ЦК України, керуючись ст. ст. 5, 10, 19, 141, 197- 200, 206, 235, 259, 261 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт Серії АЕ № 331512 виданий 05 липня 1996 року Синельниківським МРВ УМВС України в Дніпропетровській області, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт Серія АМ № 144453 виданий 12.11.2008 року Синельниківським МРВ УМВС України в Дніпропетровській області - кошти у сумі 20 000 (двадцяти тисяч) гривень 00 копійок, отримані на підставі укладеного договору позики, який оформлено письмовою розпискою.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт Серії АЕ № 331512 виданий 05 липня 1996 року Синельниківським МРВ УМВС України в Дніпропетровській області, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт Серія АМ № 144453 виданий 12.11.2008 року Синельниківським МРВ УМВС України в Дніпропетровській області - судовий збір у сумі 640 (шістсот сорок ) гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області або через Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області безпосередньо шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду.

Суддя: ОСОБА_3