Справа №489/4970/17
Провадження №2/489/648/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
21 лютого 2018 року м. Миколаїв
Ленінський районний суд міста ОСОБА_1 у складі:
головуючого судді Румянцевої Н.О.,
секретаря Матяєвої С.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Миколаївська Універсальна Товарно-сировинна біржа, про визнання договору міни нерухомого майна дійсним,
Позивач звернулася до суду з позовом про визнання дійсним договору №1261 міни нерухомого майна від 14.04.2001 року в звязку із тим, що цей договір був посвідчений на Миколаївській Універсальній Товарно-сировинній біржі. На теперішній час вона не має можливості реалізувати свої спадкові права після смерті її матері ОСОБА_4, яка була стороною за цим договором, оскільки даний договір не був посвідчений нотаріально.
Від позивача та її представника надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутністю, позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.
Відповідач та представник третьої особи у судове засіданні не зявились, про причини неявки суду не повідомили.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного.
Претензій сторони один до одного не мали, всі умови договору міни нерухомого майна дотримані. Проте на даний час нотаріальне посвідчення договору неможливе.
18 лютого 2017 року ОСОБА_4 померла, свідченням чого є свідоцтво про смерть серії І-ФП №256685.
Як вбачається із свідоцтва про народження серії ІІ-БО №497148, ОСОБА_4 є матірю позивача - ОСОБА_6
06 травня 2011 року Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції зареєстровано шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_6, прізвище останньої після реєстрації шлюбу змінилося на «Донченко».
ОСОБА_5 є матірю померлої, свідченням чого є свідоцтво про народження серії І-ГЮ №084496, витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу від 24.03.2017 року, свідоцтво про розірвання шлюбу серії І-БО №422257 та свідоцтво про укладення шлюбу серії ІІ-БО №348725.
На час укладання договору міни нерухомого майна сторони цього договору ухилились від його нотаріального посвідчення, а на даний час визнання такого договору дійсним можливе лише в судовому порядку.
В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що вона, її брат та її мати здійснили з відповідачем обмін нерухомого майна на біржі, однак через необізнаність сторін договір міни нерухомого майна не був нотаріально посвідчений, а лише зареєстрований на біржі. Позивач вказує, що після укладання договору сторонами були виконані умови договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Відразу після укладання договору міни нерухомого майна між сторонами позивачем було зареєстровано право власності в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації, який на час виникнення спірних правовідносин мав повноваження реєстраційного органу.
Довідкою комунального підприємства «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» право власності на квартиру АДРЕСА_2 (Театральна) в місті ОСОБА_1 зареєстровано за ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу від 14.04.2001 р., за реєстровим № 1461 та зареєстровано в БТІ 15.05.2001 р..
Згідно із п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.
За змістом ст. ст. 57, 58 Конституції України, ст. 5 Цивільного кодексу України, до застосування підлягають акти цивільного законодавства, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.
Положеннями п. 4 Прикінцевих і перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, що набрав чинності з 01 січня 2004 року, визначено, що цей Кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності.
Враховуючи, що спірні правовідносини виникли у квітні 2001 року, для їх врегулювання слід застосовувати норми ЦК УРСР в редакції 1963 року.
Приписами ч. 1 та ч. 2 ст. 241 ЦК УРСР встановлено, що за договором міни між сторонами провадиться обмін одного майна на інше. Кожний з тих, хто бере участь у міні, вважається продавцем того майна, яке він дає в обмін, і покупцем майна, яке він одержує.
За статтею 242 цього Кодексу, до договору міни застосовуються відповідно правила про договір купівлі-продажу, якщо інше не випливає з змісту відносин сторін.
У відповідності з ст. 224 ЦК УРСР, за договором купівлі-продажу продавець зобовязується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобовязується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно із ст. 225 ЦК УРСР, право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові.
За змістом ч. 1 ст. 227 ЦК УРСР, чинного на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу квартири повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу).
Статтею 47 ЦК УРСР була передбачена обовязковість нотаріальної форми угоди і наслідки недотримання такої форми.
Частиною 2 цієї статті встановлено, що у разі, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною.
При цьому, вказана норма може застосовуватись лише за наявності таких необхідних умов: одна зі сторін має повністю або частково виконати угоду; інша сторона має ухилятись від нотаріального оформлення угоди; має існувати вимога сторони, яка виконала свої обовязки. Відсутність хоча б однієї з цих умов унеможливлює визнання договору купівлі-продажу житла з недотриманням нотаріальної форми дійсним.
Разом з тим, згідно із ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.
Позивач на теперішній час не має можливості реалізувати свої спадкові права після смерті її матері, оскільки договір міни нерухомого майна не був нотаріально посвідчений.
Приймаючи до уваги те, що позивач не має можливості усунути порушення своїх прав в позасудовому порядку, позов підлягає задоволенню.
На підставі ст. ст. 47, 227 ЦК УРСР, ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», керуючись ст. ст. 12, 19, 81, 141, 259, 263-265, 282 Цивільного процесуального кодексу України, суд,
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Миколаївська Універсальна Товарно-сировинна біржа, про визнання договору міни нерухомого майна дійсним задовольнити.
Визнати дійсним договір міни квартири спільного заселення №118, №119 будинку №35 по вулиці Південній в місті Миколаєві на квартиру АДРЕСА_3, зареєстрований на Миколаївській Універсальній Товарно-сировинній біржі за №1261 від 14.04.2001 року, укладений між ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, з одного боку, та ОСОБА_3, з іншого боку.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
У відповідності з п. 15.5 Розділу ХІІІ Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.
Суддя Ленінського районного
суду міста ОСОБА_1 Румянцева
Повний текст судового рішення складено "21" лютого 2018року.