ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 686/6330/18
Провадження № 22-ц/4820/145/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2018 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд в складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Корніюк А.П. (суддя - доповідач), Пєнти І.В., Талалай О.І.

секретар судового засідання Гриньова А.М.

за участю представника позивача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судового засіданні цивільну справу №686/6330/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 09 липня 2018 року (суддя Салоїд Н.М., повне судове рішення складено 10 липня 2018 року) у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення боргу.

Заслухавши доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

В березні 2018 року ОСОБА_5 звернувся до суду із позовом, в якому зазначав, що 20 грудня 2017 року між ним та ОСОБА_6 було укладено договір позики, про що була складена розписка і власноручно підписана відповідачем. За вказаним договором ОСОБА_6 позичив у ОСОБА_5 32080 доларів США та 16880 євро і зобов'язався повертати борг частинами, починаючи з 20 лютого 2018 року по 3 тисячі доларів США в місяць до повної виплати. Позивач вказує, що відповідач не повертає та не має наміру повертати кошти, тому і просив суд стягнути з ОСОБА_6 на його користь 32080 доларів США та 16880 євро, що становить суму основного боргу за договором позики від 20 грудня 2017 року.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 27 березня 2018 року в порядку забезпечення позову накладено арешт на житловий будинок АДРЕСА_1, який належить на праві власності ОСОБА_6

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 09 липня 2018 року провадження у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення боргу за договором позики в розмірі 26 310 грн. закрито у зв'язку із відмовою позивача від позову.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 09 липня 2018 року позов задоволено. Вирішено стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 борг за договором позики в сумі 1 338 462, 80 грн. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду в частині визначення судом суми боргу в національній валюті (гривні) ОСОБА_5 оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Апелянт вказує, що договір позики був укладений саме в іноземній валюті і тому позивачем було заявлено у позові про стягнення з відповідача боргу саме в іноземній валюті. Апелянт погоджується із мотивувальною частиною оскаржуваного рішення про стягнення з ОСОБА_6 боргу в сумі 31080 доларів США та 16880 євро, проте в резолютивній частині рішення не було встановлено еквіваленту зазначеної суми в іноземній валюті, а саме у валюті позики. У зв'язку із викладеним апелянт просить суд скасувати (змінити) оскаржуване рішення та прийняти нове судове рішення, яким стягнути з відповідача суму боргу в іноземній валюті згідно заявлених позовних вимог.

Представник апелянта підтримав апеляційну скаргу з підстав у ній наведених.

Інші учасники справи в судове засідання не з'явились, хоча про день, місце і час слухання справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача - апелянта, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. ( ч. 1 ст. 376 ЦПК України).

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам судове рішення частково не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що 20 грудня 2017 року ОСОБА_6 позичив у ОСОБА_5 кошти в сумі 32080, 00 доларів США та 16880,00 євро, а відповідач зобов'язався повертати борг кошти частинами, починаючи з 20 лютого 2018 року по 3 (три) тисячі доларів США в місяць до повної сплати, що підтверджується відповідною розпискою (а.с. 8).

У визначені в розписці строки та на час розгляду справи судом борг у повному обсязі ОСОБА_6 не був повернутий ОСОБА_5

Разом з тим, 04.05.2018 року та 08.05.2018 року ОСОБА_6 повернув ОСОБА_5 частину коштів загальною сумою 1000 доларів США в рахунок погашення заборгованості за договором позики, що оформлено актами приймання - передачі грошових коштів (а.с. 30, 31).

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов'язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції вірно виходив із того, що розписка від 20 грудня 2017 року, яка надана ОСОБА_6 на суму 32080,00 доларів США та 16880 євро містить у собі всі складові, що дають підстави вважати про укладення між сторонами саме договору позики. Розписка містить дані щодо умови отримання позичальником у борг із зобов'язанням його повернення та дати отримання коштів.

Як роз'яснено у п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Правовідносини сторін, що виникли між двома фізичними особами, врегульовані параграфом 1 глави 71 ЦК України, яка надає громадянам право надавати у позику належні їм грошові кошти.

Законодавство, зокрема ст.192 глави 13 (Речі. Майно) ЦК України та ст.2 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" №15-93 від 19 лютого 1993 року, визначає, що фізичні особи можуть бути суб'єктами права власності на іноземну валюту.

В мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду першої інстанції зазначено, що борг за розпискою від 20 грудня 2017 року складає 31080 доларів США та 16880 євро, що за офіційним курсом Національного банку України станом на 09 липня 2018 року (день ухвалення рішення суду) становить 1 338 462,80 грн.

У частині третій статті 533 ЦК України закріплено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Оскільки правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов'язується із певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, однак не виключає здійснення платежів в іноземній валюті. В зв'язку з відмовою ОСОБА_5 від позовних вимог до ОСОБА_6 в частині стягнення заборгованості в розмірі 250 доларів США та враховуючи умови договору позики від 20.12.2017 року колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції помилково стягнув із ОСОБА_6 на користь позивача суму боргу в гривневому еквіваленті.

Відповідно до ч. 4 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

За таких обставин, відповідно до положень ст. 376 ЦПК України апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення суду першої інстанції - зміні із викладенням абзацу другого резолютивної частини рішення суду в наступній редакції : «Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 борг за договором позики в розмірі 30830 доларів США та 16880 євро». В решті рішення слід залишити без змін.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України підлягає до стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 13215 грн. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги, що підтверджується квитанцією №220210015 від 05.09.2018 року (а.с. 57).

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382 - 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду від 09 липня 2018 року змінити, виклавши абзац другий резолютивної частини рішення в наступній редакції: «Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 борг за договором позики в розмірі 30830 доларів США та 16880 євро».

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_6 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_5 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, місце проживання: АДРЕСА_2) 13215 ( тринадцять тисяч двісті п'ятнадцять) грн. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 05 листопада 2018 року.

Судді:

(підпис) А.П. Корніюк (підпис) І.В. Пєнта (підпис) О.І.Талалай

Згідно з оригіналом

Суддя А.П. Корніюк