Постанова

Іменем України

24 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 554/88/16-ц

провадження № 61-31748св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Пророка В. В., Сімоненко В. М., Фаловської І. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія ВУСО»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» на заочне рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 12 жовтня 2016 року, ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 19 травня 2017 року в складі судді Шевської О. І. та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 24 липня 2017 року в складі колегії суддів: Триголов В. М., Дорош А. І., Кузнєцової О. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» (далі - ПрАТ «СК «ВУСО») про стягнення страхового відшкодування, пені, трьох процентів річних, інфляційних втрат та витрат на проведення експертизи.

Позовна заява мотивована тим, що 05 серпня 2014 року сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), внаслідок якої було пошкоджено автомобіль позивача Toyota Land Cruiser. Винним у цій ДТП визнано ОСОБА_2, цивільно-правова відповідальність якого була застрахована у ПрАТ «СК «ВУСО». Відповідно до експертного висновку від 14 листопада 2014 року вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Toyota Land Cruiser, становить 69 501,22 грн. ОСОБА_1 подала до ПрАТ «СК «ВУСО» заяву про страхову подію та всі необхідні документи для виплати належного їй страхового відшкодування, проте відповідач сплатив лише 33 517,33 грн. Отже позивачу не доплачено 15 482,67 грн страхового відшкодування. Позивач також вказувала, що у зв'язку із затримкою сплати стравного відшкодування вона має право на стягнення пені у розмірі 11 448,26 грн, 3 % річних - 752,08 грн, інфляційних втрат - 8 982,88 грн та витрат на проведення експертизи - 995 грн.

На підставі викладеного ОСОБА_1 просила стягнути з ПрАТ «СК «ВУСО» 37 660,89 грн.

Заочним рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 12 жовтня 2016 року позов задоволено. Стягнуто з ПрАТ «СК «ВУСО» на користь ОСОБА_1 суму страхового відшкодування у розмірі 36 665,89 грн, витрати на експертизу - 995 грн, всього - 37 660,89 грн, а також судовий збір - 551,20 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що внаслідок ДТП автомобіль позивача був пошкоджений, вартість матеріального збитку складає 69 501,22 грн, проте страховиком було сплачено лише 33 517,33 грн. Оскільки відповідачем не сплачено суму страхового відшкодування у повному розмірі, то він зобов'язаний сплатити недоплачену суму, пеню, 3 % річних, інфляційні втрати та витрати на проведення експертизи.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 19 травня 2017 року заяву ПрАТ «СК «ВУСО» про перегляд заочного рішення суду першої інстанції залишено без розгляду.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 24 липня 2017 року заочне рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, а також зазначив, що відповідальність за завдану позивачеві шкоду несе ПрАТ «СК «ВУСО». При цьому, страховик відшкодовує шкоду, яка була заподіяна в результаті ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи, відповідно до лімітів його відповідальності.

У касаційній скарзі, яка у серпні 2017 року подана до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПрАТ «СК «ВУСО», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати заочне рішення та ухвалу суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що страховиком сплачено страхове відшкодування відповідно до умов договору страхування. У день звернення позивача до страховика її автомобіль було оглянуто експертом, визначено обсяг отриманих пошкоджень та замовлено проведення експертного дослідження з метою визначення вартості проведення відновлювального ремонту. Вартість відновлювального ремонту склала 41 420,79 грн, проте вказані обставини судами залишені поза увагою. Огляд пошкодженого автомобіля страховиком проведено вчасно, розмір збитків визначено відповідно до чинного законодавства. Суди безпідставно взяли до уваги поданий позивачем висновок від 14 листопада 2014 року, яким не спростовано висновки аварійного комісара та проведено через три місяці після ДТП. Позивачем також не було висловлено будь-яких зауважень щодо дій аварійного комісара. Визначаючи розмір страхового відшкодування відповідачем обґрунтовано враховано розмір франшизи та податок на додану вартість (ПДВ).

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 подала відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що відповідачем не в повному обсязі виплачено розмір страхового відшкодування. Страховиком визначено суму страхового відшкодування на власний розсуд та не наведено відповідних розрахунків.

30 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Суди встановили, що 05 серпня 2014 року відбулася ДТП за участю автомобіля Toyota Land Cruiser, яким керував ОСОБА_3, та автобуса IKARUS 543.26, яким керував ОСОБА_4, цивільно-правова відповідальність якого була застрахована у ПрАТ «СК «ВУСО».

Внаслідок указаної ДТП автомобіль Toyota Land Cruiser, який належить ОСОБА_1, отримав механічні пошкодження.

Постановою Світловодського районного суду Кіровоградської області від 23 вересня 2014 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні вказаної ДТП.

06 серпня 2014 року позивач подала до ПрАТ «СК «ВУСО» заяву про страхову подію та інші документи для виплати належного страхового відшкодування.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Пунктом 22.1. статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до страхових сум відшкодовує у встановленому законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно з пунктом 34.2 статті 34 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про ДТП страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов'язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Відповідно до пункту 34.2 статті 34 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з'явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов'язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

Встановлено, що пошкоджений транспортний засіб Toyota Land Cruiser був оглянутий 06 серпня 2014 року (в день подання позивачем заяви про страховий випадок), визначено обсяг пошкоджень та замовлено проведення експертного дослідження з метою визначення вартості проведення відновлювального ремонту.

Відповідно до звіту від 23 жовтня 2014 року № 621789 сума страхового відшкодування, яка підлягає виплаті постраждалій стороні у зв'язку з настанням страхового випадку згідно з полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 01 травня 2014 року, складає 33 517,33 грн.

ОСОБА_1 подала до ПрАТ «СК «ВУСО» заяву про виплату страхового відшкодування та вказала реквізити, на які просила перерахувати страхове відшкодування.

Встановлено, що відповідачем виплачено позивачу страхове відшкодування у розмірі 33 517,33 грн.

Не погоджуючись з отриманою сумою, позивач у лютому 2017 року звернувся з позовом про доплату страхового відшкодування.

Згідно з поданим позивачем висновком від 14 листопада 2014 року вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Toyota Land Cruiser внаслідок ДТП, становить 69 501,22 грн. За вказаний висновок позивачем сплачено 995 грн.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач посилався на те, що він належним чином виконав умови договору страхування та виплатив суму страхового відшкодування, яка визначена згідно з порядком та у спосіб, передбачений законом.

Встановлено, що аварійний сертифікат складено 12 жовтня 2014 року аварійним комісаром ОСОБА_5 До матеріалів справи відповідач надав сертифікат суб'єкта оціночної діяльності та кваліфікаційне свідоцтво оцінювача та свідоцтво про включення інформації про оцінювача до Державного реєстру оцінювачів та суб'єктів оціночної діяльності, який склав аварійний сертифікат від 12 жовтня 2014 року.

Заперечення щодо неправомірних дій аварійного комісара чи представника страховика під час огляду автомобіля та визначення розміру страхового відшкодування в матеріалах справи відсутні.

Отже, відповідачем виконано вимоги пункту 34.2 статті 34 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки на наступний день після ДТП (в день отримання повідомлення про страховий випадок) представник страховка оглянув пошкоджений автомобіль за його місцезнаходженням для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків, що підтверджується актом огляду колісного транспортного засобу від 06 серпня 2014 року, який підписаний довіреною особою ОСОБА_1 - ОСОБА_3, який керував автомобілем на час ДТП.

Розмір шкоди, пов'язаної з пошкодженням чи фізичним знищенням дороги, дорожніх споруд та інших матеріальних цінностей, визначається на підставі аварійного сертифіката, рапорту, звіту, акта чи висновку про оцінку, виконаного аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства (стаття 31 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Згідно з пунктом 12.1 статті 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Відповідно до пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про ДТП, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства ПДВ.

Всі операції з надання послуг із страхування, в тому числі пов'язані компенсацією страховиком збитків, понесених потерпілим при настанні страхового випадку, не є об'єктом оподаткування ПДВ. В зв'язку з чим, за загальним правилом, як при визначенні розміру страхових платежів, так і при визначенні розміру матеріального збитку чи страхової виплати, підлягаючої до відшкодування страхувальнику чи безпосередньо потерпілій особі (пункт 36.4 статті 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), податок на додану вартість не нараховується, окремим рядком не виділяється та страховики не є платниками ПДВ по таким операціям.

Позивачем не подано доказів проведення фактичного ремонту пошкодженого автомобіля.

У випадку не проведення фактичного ремонту транспортного засобу, податкові зобов'язання не виникають.

Страховиком подано до суду експертний висновок з калькуляцією, розрахунок виплаченої позивачу суми, з якого вбачається, що розмір страхового відшкодування обраховано з врахуванням звіту від 23 жовтня 2014 року, який складено суб'єктом оціночної діяльності, за вирахуванням франшизи та ПДВ, що відповідає вимогам Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Встановлено, що загальну суму страхового відшкодування в розмірі 33 517,33 грн було перераховано на рахунок ОСОБА_1 відповідно до заяви останньої, що підтверджується страховим актом від 24 жовтня 2014 року.

Отже, страховик належним чином виконав свої зобов'язання перед позивачем, виплатив йому суму страхового відшкодування у порядку та в спосіб, передбачений Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Позивачем не подано належних та допустимих доказів на спростування розміру страхового відшкодування.

Враховуючи наведене, суди безпідставно відхилили аварійний сертифікат, а висновок про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення суми страхового відшкодування в розмірі 15 482,67 грн є помилковим.

Оскільки ПрАТ «СК «ВУСО» вчасно виплатило страхове відшкодування, тому відсутні правові підстави для стягнення з нього пені, трьох процентів річних, інфляційних втрат та витрат на експертизу, яка проведена з власної ініціативи позивача.

Судами неправильно застосовані вищенаведені норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Ураховуючи те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, заочне рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО»задовольнити частково.

Заочне рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 12 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 24 липня 2017 року скасувати, ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» в особі представництва у Полтавській області про стягнення страхового відшкодування, пені, трьох процентів річних, інфляційних втрат та витрат на експертизу відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

В. В. Пророк

В. М. Сімоненко

І. М. Фаловська