Постанова

Іменем України

23 січня 2018 року

м. Київ

справа № 592/207/15-ц

провадження № 61-688св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),

суддів: Антоненко Н. О., Коротуна В. М., Крата В. І., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

представник позивача - ОСОБА_2

відповідач - ОСОБА_3,

третя особа - Сумська міська рада,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ковпаківського районного суду міста Суми у складі судді Кондратенка М. В. від 17 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області у складі суддів: Рибалки В. Г., Гагіна М. В., Собини О. І. від 25 червня 2016 року,

ВСТАНОВИВ

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIIIПерехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У січні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа - Сумська міська рада, про поділ майна, що є у спільній частковій власності.

Позовна заява мотивована тим, що він та відповідач в рівних частинах є співвласниками нерухомого майна, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а саме: цеху літ. «В-1» площею 102,4 кв. м та цеху літ. «Г-1» площею 149,1 кв. м. Добровільно з відповідачем вони не можуть дійти згоди щодо користування вказаним майном, яке належить їм на праві спільної часткової власності.

Для встановлення можливих варіантів розподілу в натурі зазначеного майна, за зверненням ОСОБА_1 експертом проведено відповідні будівельно-технічні дослідження та виготовлено висновок за № 755 від 01 грудня 2014 року, відповідно до якого є технічна можливість провести поділ вказаного нежитлового приміщення із виділенням кожному із співвласників у натурі по Ѕ його частини.

Посилаючись на указані обставини, позивач просив виділити йому наступні приміщення цеху літ. «В-1» (вказано рожевим кольором в додатку № 1 висновку): приміщення «34» площею 31,9 кв. м; частину приміщення «33» площею 19,3 кв. м, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, та вважати виділену в натурі частку окремим об'єктом нерухомості; виділити ОСОБА_3 у цеху літ. «В-1» (вказано синім кольором в додатку № 1 висновку) частину приміщення «33» площею 51,2 кв. м та вважати виділену в натурі частку окремим об'єктом нерухомості. Виділити ОСОБА_1 наступні приміщення цеху літ. «Г-1» (вказано синім кольором в додатку № 3 висновку): Ѕ частини цеху «4» площею 76,8 кв. м, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та вважати виділену в натурі частку окремим об'єктом нерухомості; виділити ОСОБА_3 наступні приміщення цеху літ. «Г-1» (вказано рожевим кольором в додатку № 3 висновку): Ѕ частини цеху «4» площею 78,8 кв. м, який знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та вважати виділену в натурі частку окремим об'єктом нерухомості. Крім того, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_3 на його користь кошти у сумі 1 200 грн у рахунок відшкодування витрат на проведення будівельно-технічного дослідження, 266 грн 04 коп. у рахунок відшкодування витрат зі сплати судового збору.

Рішенням Ковпаківського районного суду міста Суми від 17 травня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що здійснені позивачем будівельні роботи з реконструкції цеху літ. «Г-1», який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а саме, влаштування приміщень «5», «6», «7», а на даху - мансарди (приміщення «8», «9», «10»), є самочинним будівництвом, тому таке майно не може бути предметом поділу між сторонами.

Ухвалою апеляційного суду Сумської області від 25 червня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, а рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновок суду першої інстанції про те, що не підлягають поділу об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані, реконструйовані, переплановані об'єкти нерухомого майна є обґрунтованими.

08 липня 2016 року ОСОБА_1 подав касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що позивач мансарду не будував, а лише здійснив поточний ремонт горища (заміна теплоізоляції, обробка стропильних елементів засобами захисту від гниття і комах, антипіреном та інше) та встановив сходи для зручного доступу на горище, тому проведення таких робіт не є по своїй суті реконструкцією чи технічним переоснащенням і не потребує відповідного дозволу та не є самочинним будівництвом. Жодних робіт щодо перепланування та переобладнання, надбудови, вбудови, прибудови, зміни геометричних контурів приміщень позивачем не здійснювалось. Визнання судами самочинним влаштування приміщень «5», «6», «7» є безпідставним, оскільки такі роботи відповідно до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року № 127 за зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 липня 2001 року за № 582/5773, не належать до самочинного будівництва.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

05 січня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною першою статті 410 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом установлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 згідно з договорами купівлі-продажу від 05 листопада 2002 року за реєстраційним № 5878 та від 30 вересня 2003 року за реєстраційним № 2100 є співвласниками в рівних частинах нерухомого майна, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а саме: цеху літ. «В-1» площею 102,4 кв. м та цеху літ. «Г-1» площею 149 кв. м.

У технічному паспорті на об'єкт нерухомого майна, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, виготовленого 28 вересня 2011 року, встановлено, що у цеху літ. «Г-1» самочинно збудовано приміщення «5», «6», «7» та поверх мансарди літ. «м/с» (приміщення «8», «9», «10») площею 46,4 кв. м, внаслідок чого площа цеху літ. «Г-1» збільшилася до 195,5 кв. м (а. с. 54-62).

Відповідно до висновку будівельно-технічного дослідження № 755 від 01 грудня 2014 року, проведеного за замовленням ОСОБА_1 щодо технічної можливості поділу вказаного об'єкта нерухомого майна, можливо два варіанта поділу спірного майна на окремі об'єкти нерухомості з урахуванням рівності часток його співвласників. Висновки щодо можливого розподілу спірних приміщень експертом зроблено з урахуванням самочинно збудованих приміщень.

Під час розгляду справи сторонами не заявлялось клопотання про проведення судової будівельно-технічної експертизи щодо можливих варіантів розподілу спірних приміщень без урахування самочинного будівництва.

Частиною першою статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності.

Відповідно до частини другої статті 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Оскільки після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, то при виділі частки зі спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об'єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 цього Кодексу та пункту 10 Порядку присвоєння об'єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 грудня 2010 року № 1117 «Про ідентифікацію об'єктів нерухомого майна для державної реєстрації прав на них».

Пунктом 2.3 глави 2 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55, передбачено, що не підлягають поділу об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об'єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону.

Зазначені положення узгоджуються з нормами статей 316, 317, частинами першою, другою статті 376 ЦК України.

Ураховуючи те, що за змістом статей 316, 317 ЦК України право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але в межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до частини другої статті 376 цього Кодексу не породжує в неї права власності на таке майно, відтак виключає це майно із цивільного обороту.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що не підлягають поділу (виділу) об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти нерухомого майна.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року у справі № 6-286цс15.

Таким чином, реконструйовані без отримання документів на будівництво нежитлові приміщення не можуть бути предметом поділу між сторонами, оскільки до його складу входять самочинно збудовані об'єкти «5», «6», «7» та поверх мансарди літ. «м/с» (приміщення «8», «9», «10») площею 46,4 кв. м.

Доводи касаційної скарги про те, що позивачем не було здійснено будь-яких будівельних робіт, для проведення яких потрібен дозвіл відповідних органів, зокрема, масандри, а було проведено лише поточний ремонт горища, а приміщення «5», «6», «7» за своєю суттю не є самочинним будівництвом - безпідставні, оскільки не підтвердженні будь-якими доказами та не узгоджуються з матеріалами справи.

Обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження у попередніх судах і висновки з цього приводу, зроблені судами, ґрунтуються на встановлених у суді обставинах та досліджених у судовому засіданні доказах.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення без змін.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ковпаківського районного суду міста Суми від 17 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 25 червня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:Н. О. Антоненко
В. М. Коротун
В. І. Крат
В. П. Курило