АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1608/18Головуючий по першій інстанції
Категорія: 48 Чорненька Д.С. Доповідач в апеляційній інстанції Василенко Л.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2018 року Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів:

головуючого Василенко Л.І.

суддів: Фетісової Т.Л., Нерушак Л.В.

секретаря Анкудінова О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 на рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 16 липня 2018 року (ухваленого 16 липня 2018 року о 16 годині 10 хвилин під головуванням судді Чорненької Д.С. в приміщенні Монастирищенського районного суду Черкаської області) у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третьої особи на стороні позивача - ОСОБА_7 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, його поділ та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, його поділ,:

в с т а н о в и в :

30 листопада 2017 року представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_8 про визнання майна спільною власністю подружжя та його поділ.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач з 08.02.1986 до 28.10.2016 перебував в офіційному шлюбі з відповідачем ОСОБА_8, яка була ініціатором (позивачем) розірвання шлюбу, і 28.10.2016 рішенням Монастирищенського районного суду Черкаської області шлюб між сторонами було розірвано.

За 30-річний термін перебування у шлюбі сторонами було набуто спільне майно подружжя щодо поділу якого існує спір, який в позасудовому порядку сторони врегулювати не можуть. Зазначає, що майже все майно, набуте у шлюбі знаходиться у володінні та користуванні відповідача.

ІНФОРМАЦІЯ_1 в них народилася донька ОСОБА_8.

З 1986 року позивач став на квартирний облік і у 1994 році отримав на сім'ю з трьох осіб квартиру у АДРЕСА_3. В подальшому 01 липня 1996 році квартира була приватизована на позивача, відповідача та їх спільну доньку.

З часу одруження, з 1986 року відповідач ніде не працювала, була домогосподаркою. Тільки із січня 2008 року стала працювати продавцем у магазині «Лідер» у м. Монастирище. Протягом сімейного життя сторони збирали кошти на придбання власного будинку у селі. У квітні 2008 року за накопичені 4 000 доларів США придбали стареньку хату з літньою кухнею і сараєм у АДРЕСА_2, оформили договір купівлі-продажу будинку на матір відповідача - ОСОБА_6.

Придбаний будинок був в занедбаному стані, позивач власними силами почав робити ремонт, щоб можна було проживати, доки не побудують новий будинок поряд із старим. Сторони забрали мешкати в будинок і матір відповідача.

26 червня 2008 року ОСОБА_3 придбав у ПП ОСОБА_9 матеріали для облаштування колодязю на суму 2 960 грн.

27 червня 2008 року на присадибній території на замовлення позивача ТОВ «Світанок» викопало 15 метрів колодязю, за що позивач сплатив 1 425 грн. Позивач своїми силами забетонував та облаштував колодязь. На криницю було витрачено 4 385 грн. У серпні-вересні 2009 року за допомогою брата, знайомих побудував на присадибній ділянці великий гараж. Для будівлі гаражу було закуплено: балки, крокви, цеглу, шиферу 50 шт.

До сараю позивач своїми силами прибудував з усіх боків прибудови. До літньої хати був проведений газ та зроблено розводку під майбутній будинок. За це сплатили 8 000 грн.

В хату придбали газову плиту «Greta», вартість на даний час 3 000 грн., морозильну камеру «Indesit», вартість на даний час 4 000 грн.

З часу заселення в стару хату, позивач почав закуповувати та накопичувати будівельні матеріали, оскільки сторони планували в майбутньому побудувати поряд новий будинок. Будівельні матеріали завозилися та складалися на подвір'ї будинку АДРЕСА_2, де на даний час мешкає відповідач разом із співмешканцем. За усі нижчезазначені будівельні матеріали позивач особисто сплатив грошові кошти.

Перелік придбаних та сплачених позивачем будівельних матеріалів та їх вартість на час звернення до суду: шифер 130 шт., сплачено 6 370,00 грн.; цегла силікатна 6 000 шт., 1,80 грн. за шт., сплачено 10 800 грн.; цегла червона 3 000 шт., 1,00 грн. за шт., сплачено 3 000 грн.

У ВАТ «Старобабанський гранітний кар'єр» позивач придбав: відсів гранітний 30 тонн з погрузкою, сплачено всього 534 грн. Камінь бут 15 куб. м., сплачено всього 3 835 грн., щебінь від ПП ОСОБА_10, ТОВ «Альфа Плюс» 52 тонн, ТОВ «Іллінецький спецкар'єр» сплачено всього 5 906 грн. Пісок 34 тонни, сплачено всього 2 433 грн.

Під час перебування у шлюбі позивач для обробки пайових земель на автозаправних станціях закуповував дизельне паливо. Всього придбав солярки на суму 11 774 грн., яка зберігається в бочках у гаражі. Також позивач купував газ, збереглися чеки на суму 1 089 грн.

Під час перебування у шлюбі позивач придбав: у 2015 році автомобіль «Москвич» 1983 року виписку за 12 000 грн.; у 1996 році причеп до автомобіля модель Фермер вартістю 8 000 грн.; компресор - 1 500 грн.; млин - 3 000 грн.; корморізку - 2 000 грн.; 3 електродвигуни вартістю 6 000 грн.

Також на депозитному рахунку в КБ «Приватбанк» знаходилися спільні кошти подружжя, які відповідач зняла з рахунку без повідомлення позивача та присвоїла собі.

В селі Зарубинці після смерті батька відповідача залишилось кілька вуликів, позивач їх перевіз до села Летичівка, займався бджільництвом, збільшив кількість вуликів до 14 штук. Вартість 14 бджолиних сімей -14 000 грн. (14 шт. х 1 000 грн.). Вартість 14-ти вуликів - 21 000 грн. (14 шт. х 1 500 грн.). Все вищевказане майно знаходиться у володінні відповідача.

25 квітня 2018 року на адресу суду від представника позивача за первісним позовом та представника відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_3 - ОСОБА_4 надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог.

Заява мотивована тим, що подружжя отримувало чималі прибутки від продажу меду. У володінні відповідачів після розлучення подружжя залишилося 3 сорокалітрових бідони меду. Вартість меду - 1 л коштує 100 грн., (120 л х 100) - 12 000 грн. Вартість 14 бджолиних сімей - 21 000 грн. (14 шт. х 1 500 грн.); вартість 14 вуликів - 21 000 грн. (14 шт. х 1 500 грн.). Все вищевказане майно знаходиться у володінні відповідачів.

Під час перебування в шлюбі, сімені грошові кошти подружжя зберігалися на банківських рахунках, відкритих на ім'я відповідача ОСОБА_8

У 2000-х роках позивач особисто побудував металевий віз для перевозки вантажів, який оцінює у 7 000 грн.

Згідно довідки ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з інформацією про депозити ОСОБА_8 станом на 24.03.2018, останньою в період з 01.04.2011 по 02.11.2015 було укладено 23 депозитні договори та відповідно відкрито 23 депозитні рахунки. Один депозитний рахунок в доларах США, всі інші в гривні.

Загальна сума внесених коштів на 22 депозитних рахунках у гривні на час відкриття цих рахунків становить 446 018,20 грн. На валютний рахунок відповідач внесла 5 200 дол. США.

Також з інформації, наданої ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» вбачається, що відповідач ОСОБА_8 мала поточні карткові рахунки. Кошти з депозитних рахунків знімалися ОСОБА_8, переводилися на карткові рахунки, потім готівка знімалася.

Гривневу валюту, яку відповідач знімала з рахунків, вона обмінювала на долари США та зберігала вдома. З квітня 2016 року, коли позивач був вимушений виїхати з села Летичівка і подружжя припинило спільне сімейне життя, позивач неодноразово звертався до ОСОБА_8 з проханням поділити грошові кошти. Остання відмовилася. На момент припинення сімейних відносин та розірвання шлюбу на банківських рахунках залишалися грошові кошти.

Тому остаточно просив визнати спільним майном подружжя: грошові кошти, сплачені за будинок по АДРЕСА_2 4 000 доларів США; криницю, вартістю 4 835 грн.; гараж вартістю 24 000 грн.; кошти за проведення газу 8 000 грн.; будівельні матеріали вартістю 80 183 грн.; дизельне паливо та газ вартістю 12 863 грн.; автомобіль «Москвич», 1983 р. в., 12 000 грн.; причеп до автомобіля модель Фермер ПФ-01 1996 р. в. 4 000 грн.; компресор 1 500 грн.; млин 3 000 грн.; корморізку 2 000 грн.; 3 електродвигуни 6 000 грн.; бджолині сім'ї 21 000 грн.; бджолині вулики 21 000 грн.; газову плиту «Greta» 3 000 грн.; морозильну камеру «Indesit» 4 000 грн.; металевий віз для перевозки вантажів 7 000 грн.; мед 12 000 грн.; грошові кошти по депозитному договору SAMDNWFD400, рахунок НОМЕР_3 у ПАТ КБ «Приватбанк» - 46 434,76 грн.

Провести поділ спільного майна подружжя, набутого у шлюбі.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_3 вартість 1/2 частки коштів, сплачених за будинок по по АДРЕСА_2, в розмірі 2 000 доларів США, еквівалент становить 53 000 грн., 1/2 частку вартості проведення газу в сумі 4 000 грн., 1/2 частки грошових коштів, які знаходилися по депозитному договору SAMDNWFD400, рахунок НОМЕР_3 у ПАТ КБ «Приватбанк» 23 217,38 грн.

Залишити у власності ОСОБА_8, стягнувши з неї на користь ОСОБА_3 компенсацію 1/2 частки вартості майна, а саме: дизельного палива та газу в сумі - 6 432 грн., криниці 2 418 грн., гаража 12 000 грн., газової плити «Greta» 1 500 грн., морозильної камери «Indesit» 2 000 грн., будівельних матеріалів 40 091,50 грн., автомобіля «Москвич» 6 000 грн., причепа «Фермер» 2 250 грн., компресора 750 грн., млина 1 500 грн., корморізки 1 000 грн., 3 електродвигуни 3 000 грн., 14 бджолиних вуликів 10 500 грн., 14 бджолиних сімей 10 500 грн., металевого возу для перевозки вантажу 3 500 грн., 120 літрів меду 6 000 грн.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_3 сплачений судовий збір 1 896,60 грн.

13.02.2018 відповідач за первісним позовом ОСОБА_8 звернулась в суд із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділ.

Позовні вимоги мотивувала тим, що відповідач ОСОБА_3, не повідомив суду про все майно, яке було ними набуте за час спільного проживання, зокрема, не зазначив про речі, які знаходяться в їхній спільній квартирі, що по АДРЕСА_1.

Так, з метою об'єктивного визначення наявності їхнього спільного майна у вказаній квартирі за її заявою було створено комісію у складі депутата Монастирищенської міської ради, яка за її згоди та згоди відповідача оглянула і виявила майно, яке вона оцінює: стінка меблева на три секції - 14 000 грн.; м'які меблі в складі дивану та двох крісел - 8 000 грн.; стіл розкладний - 2 000 грн.; музичний центр «Sony» - 3 000 грн.; два стільці з м'якою частиною 350 грн. за один стілець на суму - 700 грн.; килим розмірами 3x2 м. придбаний в Республіці Іран - 10 000 грн.; холодильник «Донбас» 6 000 грн.; меблі кухні, три навісні шафи та три тумбочки - 7 000 грн.; стіл кухонний та три стільці - 1 500 грн.; плита газова «1328» 2 500 грн.; ванна, унітаз та рукомийник відповідно 1 000 грн., 1 500 грн., та 1 000 грн. на суму - 3 500 грн.; тумбочка під рукомийник та навісна шафа - 950 грн.; диван розкладний 2 000 грн.; ліжко односпальне 1 500 грн.; диван «малютка» 3 500 грн.; шафа на двоє дверей з тумбочкою 2 000 грн.; монітор до комп'ютера «LG» 2 500 грн.; електрична м'ясорубка «DELFA» DME 2130 3 500 грн.; килимова доріжка 2 шт. по 3.5 м. вартістю по 2000 грн. кожна на суму 4 000 грн.; килими розміром 1.5 x 1.8 м. 2 шт. вартістю по 750 грн. кожен на суму 1 500 грн.; войлочне покриття на підлогу, розмірами 1.5x3м. 250 грн.; покриття на підлозі розмірами 0.9 x 2.6 м. 150 грн.; піали скляні «FRUIT» набор 6 шт. 85 грн.; піали скляні «KRISTALINA» набір 6 шт. 85 грн.; піали скляні «Ріknik» набір 5 шт. 65 грн.; стакани скляні «Бережанське скло» набір 6 шт. 65 грн.; набір кофейний (сервіз) на 6 персон 500 грн.; набір чайний «HELIOS» (сервіз) на 4 персони 100 грн.; годинник настінний 2 шт. по 500 грн. за кожний на суму 1 000 грн.; піали зі скла 2 шт. великі по 30 грн. кожна на суму 60 грн.; тарілки супові, мілкі 16 шт. на загальну суму 50 грн.; ваза кришталева 500 грн.; ваза керамічна 50 грн.; сервіз чайний на 6 персон (20 предметів) 950 грн.; сервіз чайний на 6 персон (15 предметів) 500 грн.; стакани зі скла 10 шт. по 6.5 грн. за один стакан на суму 65 грн.; піали зі скла «SMP» набір 6 шт. 65 грн.; набір для спецій керамічний з 3-х предметів «HELIOS» 55 грн.; тарілки керамічні (закусочні) 12 шт. 50 грн.; піали скляні 3 шт. по 25 грн. за одну на суму 75 грн.; піала керамічна 1 шт. 80 грн.; стакани «Бережанське скло» 6 шт. набір, 85 грн.; суповий набір на 6 персон 29 предметів 6 000 грн.; тарілки «закусочні» 10 шт. по 20 грн. за одну на суму 200 грн.; блюдо керамічне 25 грн.; блюдо під рибу керамічне 35 грн.; піали кришталеві 5 шт. по 200 грн. кожна на суму 1000 грн.; піали зі скла 3 шт. по 25 грн. кожна на суму 75 грн.; набір кофейний (сервіз) на 18 предметів 200 грн.; кришталеві фужери 6 шт., набір 500 грн.; вази піали зі скла 4 шт. по 25 грн. кожна на суму 100 грн.; пилосос «Вітязь» 1 500 грн.; матрац ватний розміром 2 x 1.5м. 50 грн.

Крім того, за час їхнього спільного проживання ними було придбано й інше майно, яке під час опису майна комісією 29.01.2018, було відсутнє в їхній квартирі. Зокрема, ними було придбано: телевізор LED «Samsung» з діагоналлю екрана 32 дюйми - 6 000 грн.; тумбочка під телевізор вартістю 1 200 грн.; пральна машина «LG» на 7 кг білизни - 7 000 грн.; холодильник «Samsung» на дві камери - 9 000 грн.; крісло диван - 2 500 грн.; автомобіль ВАЗ 2121 «Нива» з д.н.з. НОМЕР_1 1987 року випуску, червоного кольору, кузов НОМЕР_4, двигун НОМЕР_5 вартістю 59 700 грн.

Зазначала, що наявність даних речей під час спільного проживання з відповідачем на момент їхнього розлучення, може підтвердити їхня донька, ОСОБА_7 та її чоловік ОСОБА_12, які бачили дані речі, більше того користувались ними.

Щодо наявності автомобіля в їхньому користуванні з відповідачем, то дані обставини крім доньки та її чоловіка можуть підтвердити й інші свідки, зокрема: ОСОБА_13 та ОСОБА_14

Таким чином, загальна вартість, спільно нажитого майна, яке підлягає поділу, становить 179 620 грн.

Враховуючи, що вона претендує на 1/2 частку даного майна, тому сума позову буде становити 89 810 грн. Згоди, щодо поділу даного майна між нею та відповідачем не досягнуто. Останній не надає можливості користуватись даним майном. У квартирі змінив замки, а ключі не надає. Частину вказаного майна з даної квартири вже вивіз, що свідчить про намагання стати єдиним його власником.

26 квітня 2018 року ОСОБА_8 уточнила позовні вимоги шляхом подачі заяви. Зазначала, що заперечує проти позовних вимог викладених в позові ОСОБА_3

Також, що претендує на побутову техніку, яку залишив у своїй власності ОСОБА_3 і визнав її наявність. Згоди між ними щодо поділу даного майна в добровільному порядку не досягнуто.

Остаточно просила визнати, майно набуте ОСОБА_3 та ОСОБА_8 за час спільного проживання, спільною сумісною власністю подружжя, а саме: стінку меблеву на три секції -14 000 грн.; м'які меблі в складі дивану та двох крісел - 8 000 грн.; стіл розкладний - 2000 грн.; музичний центр «Sony» - 3 000 грн.; два стільці з м'якою частиною на суму - 700 грн.; килим розмірами 3 x 2 м. - 10 000 грн.; холодильник «Донбас» - 6 000 грн.; меблі кухні, три навісні шафи та три тумбочки - 7 000 грн.; стіл кухонний та три стільці - 1 500 грн.; плита газова «1328» - 2 500 грн.; ванну, унітаз та рукомийник на суму - 3 500 грн.; тумбочку під рукомийник та навісну шафу - 950 грн.; диван розкладний - 2 000 грн.; ліжко односпальне -1 500 грн.; диван «малютка» - 3 500 грн.; шафу на двоє дверей з тумбочкою - 2 000 грн.; монітор до комп'ютера «LG» - 2 500 грн.; електричну м'ясорубку «DELFA» DME 2130 - 3 500 грн.; килимову доріжку 2 шт. по 3.5 м. на суму 4 000 грн.; килими розміром 1.5x1.8 м. 2 шт. на суму 1 500 грн.; войлочне покриття на підлогу, розмірами 1.5x3м. вартістю 250 грн.; покриття на підлозі розмірами 0.9x2.6 м. вартістю 150 грн.; піали скляні «FRUIT» набор 6 шт. вартістю 85 грн.; піали скляні «KRISTALINA» набір 6 шт. вартістю 85 грн.; піали скляні «Ріknik» набір 5 шт. - 65 грн.; стакани скляні «Бережанське скло» набір 6 шт. - 65 грн.; набір кофейний (сервіз) на 6 персон - 500 грн.; набір чайний «HELIOS» (сервіз) на 4 персони - 100 грн.; годинник настінний 2 шт. на суму 1 000 грн.; піали зі скла 2 шт. великі на суму 60 грн.; тарілки супові, мілкі 16 шт. на загальну суму 50 грн.; вазу кришталеву - 500 грн.; вазу керамічну - 50 грн.; сервіз чайний на 6 персон (20 предметів) - 950 грн.; сервіз чайний на 6 персон (15 предметів) - 500 грн.; стакани зі скла 10 шт. на суму 65 грн.; піали зі скла «SMP» набір 6 шт. - 65 грн.; набір для спецій керамічний з 3-х предметів «HELIOS» - 55 грн.; тарілки керамічні (закусочні) 12 шт. загальною - 50 грн.; піали скляні 3 шт. на суму 75 грн.; піалу керамічну 1 шт. вартістю 80 грн.; стакани «Бережанське скло» 6 шт. набір - 85 грн.; суповий набір на 6 персон 29 предметів - 6 000 грн.; тарілки «закусочні» 10 шт. на суму 200 грн.; блюдо керамічне - 25 грн.; блюдо під рибу керамічне - 35 грн.; піали кришталеві 5 шт. на суму 1 000 грн.; піали зі скла 3 шт. на суму 75 грн.; набір кофейний (сервіз) на 18 предметів 200 грн.; кришталеві фужери 6 шт., набір - 500 грн.; вази піали зі скла 4 шт. на суму 100 грн.; пилосос «Вітязь» вартістю 1 500 грн.; матрац ватний розміром 2 x 1.5м. вартістю 50 грн.; телевізор LED «Samsung» - 6 000 грн.; тумбочку під LED телевізор - 1 200 грн.; пральну машину «LG» - 7 000 грн.; холодильник «Samsung» - 9 000 грн.; крісло диван - 2 500 грн.; автомобіль ВАЗ 2121 «Нива» - 59 700 грн.

Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_8 поділено між ними в натурі, наступним чином: залишено у власності ОСОБА_8 наступне майно: стінку меблеву на три секції вартістю 14 000 грн.; килим розмірами 3 x 2 м. - 10 000 грн.; диван «малютку» - 3 500 грн.; електричну м'ясорубку «DELFA» DME 2130 - 3 500 грн.; килимову доріжку 2 шт. по 3.5 м. на суму 4 000 грн.; піали скляні «FRUIT» набір 6 шт. вартістю 85 грн.; піали скляні «KRISTALINA» набір 6 шт. - 85 грн.; піали скляні «Ріknik» набір 5 шт. - 65 грн.; стакани скляні «Бережанське скло» набір 6 шт. - 65 грн.; вазу кришталеву - 500 грн.; стакани зі скла 10 шт. на суму 65 грн.; піали зі скла «SMP» набір 6 шт. - 65 грн.; стакани «Бережанське скло» 6 шт. набір - 85 грн.; суповий набір на 6 персон 29 предметів - 6 000 грн.; піали кришталеві 5 шт. на суму 1 000 грн.; кришталеві фужери 6 шт., набір - 500 грн.; вази піали зі скла 4 шт. на суму 100 грн.; холодильник «Samsung» - 9 000 грн.; пральну машину «LG» - 7 000 грн.; крісло диван - 2 500 грн., що в сумі становить 62 115 грн.

Залишити у власності ОСОБА_3 наступне майно: м'які меблі в складі дивану та двох крісел - 8 000 грн.; стіл розкладний - 2000 грн.; музичний центр «Sony» - 3 000 грн.; два стільці з м'якою частиною на суму 700 грн.; холодильник «Донбас» 6 000 грн.; меблі кухні, три навісні шкафи та три тумбочки - 7 000 грн.; стіл кухонний та три стільці - 1 500 грн.; плиту газову «1328» - 2 500 грн.; ванну, унітаз та рукомийник на суму - 3 500 грн.; тумбочку під рукомийник та навісний шкаф - 950 грн.; диван розкладний - 2 000 грн.; ліжко односпальне - 1 500 грн.; шафу на двоє дверей з тумбочкою - 2 000 грн.; монітор до комп'ютера «LG» - 2 500 грн.; коври розміром 1.5x1.8 м. 2 шт. на суму 1 500 грн.; войлочне покриття на підлогу, розмірами 1.5x3м. вартістю 250 грн.; покриття на підлозі розмірами 0.9x2.6 м. вартістю 150 грн.; набір кофейний (сервіз) на 6 персон - 500 грн.; набір чайний «HELIOS» (сервіз) на 4 персони - 100 грн.; годинник настінний 2 шт. на суму 1 000 грн.; піали зі скла 2 шт. великі на суму 60 грн.; тарілку супову, мілку 16 шт. на загальну суму 50 грн.; вазу керамічну - 50 грн.; сервіз чайний на 6 персон (20 предметів) -950 грн.; сервіз чайний на 6 персон (15 предметів) - 500 грн.; набір для спецій керамічний з 3-х предметів «HELIOS» - 55 грн.; тарілки керамічні (закусочні) 12 шт. загальною вартістю 50 грн.; піали скляні 3 шт. на суму 75 грн.; піалу керамічна 1 шт. - 80 грн.; тарілки «закусочні» 10 шт. на суму 200 грн.; блюдо керамічне - 25 грн.; блюдо під рибу керамічне - 35 грн.; піали зі скла 3 шт. на суму 75 грн.; набір кофейний (сервіз) на 18 предметів - 200 грн.; пилосос «Вітязь» - 1 500 грн.; матрац ватний розміром 2x1.5м. - 50 грн.; телевізор LED «Samsung» з - 6 000 грн.; тумбочку під LED телевізор - 1 200 грн.; автомобіль ВАЗ 2121 «Нива» - 59 700 грн., що в сумі становить 117 505 грн.

Стягнути із ОСОБА_3 на її користь кошти сплачені у вигляді судового збору в сумі 898,10 грн.

Рішенням Монастирищенського районного суду Черкаської області від 16 липня 2018 року позов ОСОБА_3 та зустрічний позов ОСОБА_8 задоволено частково.

Визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_8: причіп реєстраційний номер НОМЕР_2, моделі «Фермер», марки ПФ-1, шасі (рама) НОМЕР_6, вартістю 8 000 грн., стінку меблеву на три секції - 14 000 грн.; м'які меблі в складі дивану та двох крісел - 8 000 грн.; стіл розкладний - 2000 грн.; музичний центр «Sony» - 3 000 грн.; два стільці з м'якою частиною - 350 грн. за один стілець на суму 700 грн.; килим розмірами 3x2 м. придбаний в Республіці Іран - 10 000 грн.; холодильник «Донбасс» - 6 000 грн.; меблі кухні, три навісні шафи та три тумбочки - 7 000 грн.; стіл кухонний та три стільці - 1 500 грн.; тумбочку під рукомийник та навісна шафа - 950 грн.; диван розкладний - 2 000 грн.; ліжко односпальне - 1 500 грн.; диван «малютка» - 3 500 грн.; шафу на двоє дверей з тумбочкою - 2 000 грн.; монітор до комп'ютера «LG» - 2 500 грн.; електричну м'ясорубку «DELFA» DME 2130 - 3 500 грн.; коврову доріжку 2 шт. по 3,5 м. вартістю по 2 000 грн. кожна на суму 4 000 грн.; килими розміром 1,5x1,8 м. 2 шт. вартістю по 750 грн. кожен на суму 1 500 грн.; войлочне покриття на підлогу, розмірами 1,5x3м. вартістю 250 грн.; покриття на підлозі розмірами 0,9x2,6 м. вартістю 150 грн.; піали скляні «FRUIT» набір 6 шт. вартістю 85 грн.; піали скляні «KRISTALINA» набір 6 шт. вартістю 85 грн.; піали скляні «Ріknik» набір 5 шт. вартістю 65 грн.; стакани скляні «Бережанське скло» набір 6 шт. вартістю 65 грн.; набір кавовий (сервіз) на 6 персон вартістю 500 грн.; набір чайний «HELIOS» (сервіз) на 4 персони вартістю 100 грн.; годинник настінний 2 шт. вартістю по 500 грн. за кожний на суму 1 000 грн.; піали зі скла 2 шт. великі вартістю по 30 грн. кожна на суму 60 грн.; тарілки супові, мілкі 16 шт. на загальну суму 50 грн.; вазу кришталеву вартістю 500 грн.; вазу керамічну вартістю 50 грн.; сервіз чайний на 6 персон (20 предметів) вартістю 950 грн.; сервіз чайний на 6 персон (15 предметів) вартістю 500 грн.; стакани зі скла 10 шт. вартістю по 6,5 грн. за один стакан на суму 65 грн.; піали зі скла «SMP» набір 6 шт. вартістю 65 грн.; набір для спецій керамічний з 3-х предметів «HELIOS» вартістю 55 грн.; тарілки керамічні (закусочні) 12 шт. загальною вартістю 50 грн.; піали скляні 3 шт. вартістю по 25 грн. за одну на суму 75 грн.; піалу керамічну 1 шт. вартістю 80 грн.; стакани «Бережанське скло» 6 шт. набір, вартістю 85 грн.; суповий набір на 6 персон 29 предметів вартістю 6 000 грн.; тарілки «закусочні» 10 шт. вартістю по 20 грн. за одну на суму 200 грн.; блюдо керамічне вартістю 25 грн.; блюдо під рибу керамічне вартістю 35 грн.; піали кришталеві 5 шт. вартістю по 200 грн. кожна на суму 1 000 грн.; піали зі скла 3 шт. вартістю по 25 грн. кожна на суму 75 грн.; набір кавовий (сервіз) на 18 предметів вартістю 200 грн.; кришталеві фужери 6 шт., набір вартістю 500 грн.; вази піали зі скла 4 шт. вартістю по 25 грн. кожна на суму 100 грн.; пилосос «Вітязь» вартістю 1 500 грн.; матрац ватний розміром 2x1,5м. вартістю 50 грн.; пральну машину «LG» на 7 кг вартістю 7 000 грн.; холодильник «Samsung» на дві камери вартістю 9 000 грн.

ОСОБА_3 виділено у власність : стіл кухонний та три стільці вартістю 1 500 грн.; годинник настінний у виді двох сердець 1 шт. вартістю 500 грн.; диван розкладний вартістю 2 000 грн.; ліжко односпальне вартістю 1 500 грн.; диван «малютка» вартістю 3 500 грн.; музичний центр «Sony» вартістю 3 000 грн.; коврова доріжка 1 шт. 3,5 м. вартістю 2 000 грн.; килим розміром 1,5x1,8 м. 1 шт. вартістю 750 грн.; меблі кухні, три навісні шафи та три тумбочки вартістю 7 000 грн.; тумбочка під рукомийник та навісна шафа вартістю 950 грн.; шафа на двоє дверей з тумбочкою вартістю 2 000 грн.; стакани скляні «Бережанське скло» набір 6 шт. вартістю 65 грн.; піали скляні «FRUIT» набір 6 шт. вартістю 85 грн.; стакани зі скла 10 шт. вартістю по 6,5 грн. за один стакан на суму 65 грн.; піала зі скла 1 шт. велика вартістю 30 грн.; сервіз чайний на 6 персон (15 предметів) вартістю 500 грн.; тарілки супові, мілкі 8 шт. на загальну суму 25 грн.; блюдо керамічне вартістю 25 грн.; набір для спецій керамічний з 3-х предметів «HELIOS» вартістю 55 грн.; набір кавовий (сервіз) на 6 персон вартістю 500 грн.; кришталеві фужери 6 шт., набір вартістю 500 грн.; ваза керамічна вартістю 50 грн.; піали скляні 3 шт. вартістю по 25 грн. за одну на суму 75 грн.; суповий набір на 6 персон 29 предметів вартістю 6 000 грн.; монітор до комп'ютера «LG» вартістю 2 500 грн.; піали скляні «Ріknik» набір 5 шт. вартістю 65 грн.; тарілки керамічні (закусочні) 6 шт. загальною вартістю 25 грн.; піали кришталеві 5 шт. вартістю по 200 грн. кожна на суму 1 000 грн.; тарілки «закусочні» 5 шт. вартістю по 20 грн. за одну на суму 100 грн.; пральна машина «LG» на 7 кг вартістю 7 000 грн.; холодильник «Samsung» на дві камери вартістю 9 000 грн.; набір чайний «HELIOS» (сервіз) на 4 персони вартістю 100 грн.; піали зі скла «SMP» набір 6 шт. вартістю 65 грн.; піала керамічна 1 шт. вартістю 80 грн.; електрична м'ясорубка «DELFA» DME 2130 вартістю 3 500 грн., всього на загальну суму 56 110 гривень.

ОСОБА_8 виділено у власність: стіл розкладний вартістю 2 000 грн.; два стільці з м'якою частиною вартістю 350 грн. за один стілець на суму 700 грн.; м'які меблі в складі дивану та двох крісел вартістю 8 000 грн.; годинник настінний (прямокутної фоми) 1 шт. вартістю 500 грн. ; холодильник «Донбас» вартістю 6 000 грн.; пилосос «Вітязь» вартістю 1 500 грн.; коврова доріжка 1 шт. 3,5 м. вартістю 2 000 грн.; килим розміром 1,5x1,8 м. 1 шт. вартістю 750 грн.; покриття на підлозі розмірами 0,9x2,6 м. вартістю 150 грн.; стінка меблева на три секції вартістю-14 000 грн.; стакани «Бережанське скло» 6 шт. набір, вартістю 85 грн.; піали скляні «KRISTALINA» набір 6 шт. вартістю 85 грн.; піала зі скла 1 шт. велика вартістю 30 грн.; сервіз чайний на 6 персон (20 предметів) вартістю 950 грн.; тарілки супові, мілкі 8 шт. на загальну суму 25 грн.; блюдо під рибу керамічне вартістю 35 грн.; матрац ватний розміром 2x1,5м. вартістю 50 грн.; набір кавовий (сервіз) на 18 предметів вартістю 200 грн.; ваза кришталева вартістю 500 грн.; піали зі скла 3 шт. вартістю по 25 грн. кожна на суму 75 грн.; килим розмірами 3x2 м. придбаний в Республіці Іран вартістю 10 000 грн.; вази піали зі скла 4 шт. вартістю по 25 грн. кожна на суму 100 грн.; тарілки керамічні (закусочні) 6 шт. загальною вартістю 25 грн.; тарілки «закусочні» 5 шт. вартістю по 20 грн. за одну на суму 100 грн.; войлочне покриття на підлогу, розмірами 1,5x3м. вартістю 250 грн.; причеп р.н. НОМЕР_2, моделі «Фермер», марки ПФ-1, шасі (рама) НОМЕР_6, вартістю 8 000 грн.

Залишено у спільній власності та користуванні власників квартири ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_7 плиту газову «1328»; ванну, унітаз та рукомийник.

Стягнуто із ОСОБА_8 на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 124 грн. 65 коп.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_8 судовий збір в сумі 440 грн. 29 коп.

У задоволенні позовів в іншій частині відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що присудження одному з подружжя компенсації вартості майна можливе лише за умови внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, однак сторонни не надали суду доказів їх внесення.

Суд виходив з вартості майна за цінами, визначеними сторонами у їх позовних заявах, оскільки сторони не надали суду доказів, які б спростовували оцінку спірного майна іншої сторони, а обов'язку призначати еспертизу згідно ст. 105 ЦПК України не передбачено.

Спірне майно, а саме будинок за адресою АДРЕСА_2, криниця, гараж, що знаходяться біля будинку, а також газопровід у будинку, є приватною власністю ОСОБА_6

Суд прийшов до висновку, що підстави визнавати спільним майном подружжя грошові кошти сплачені за будинок по АДРЕСА_2, які вибули з їх власності за спільною згодою, без визнання договору недійсним, та стягнення компенсації 1/2 частини з ОСОБА_8 відсутні.

Відмовляючи у визнанні спільним майном автомобіля «Москвич», суд виходив з того, що ОСОБА_3 не надано доказів здійснення державної реєстрації транспортного засобу автомобіля «Москвич», ні на нього, ні на ОСОБА_8 протягом перебування їх у зареєстрованому шлюбі.

Щодо позовних вимог про визнання спільним майном подружжя грошових коштів по депозитному договору у сумі 46 434,76 грн. та стягнення 1/2 їх частини, то суд прийшов до висновку, що вказані грошові кошти вийшли із власності відповідача за договором дарування.

Стосовно позовних вимог про визнання спільним майном подружжя будівельних матеріалів, дизельного палива, газу, компресора, млина, корморізки, 3 електродвигунів, бджолиних сімей, бджолиних вуликів, газової плити «Greta», морозильної камери «Indesit», металевого воза, меду, яке знаходиться на території домоволодіння, що по АДРЕСА_2 Монастирищенського району Черкаської області, та стягнення вартості 1/2 частини суд прийшов до висновку, що ОСОБА_3 не надано суду доказів передання спірного майна на зберігання ОСОБА_6, як і не надано доказів, що на її території зберігається майно, яке придбано саме ним.

Відмовляючи в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_8 в іншій частині, суд прийшов до висновку, що вони не підлягають до задоволення, оскільки: автомобіль ВАЗ 2121 «Нива» отриманий ОСОБА_3 у спадок, плита газова «1328», ванна, унітаз, рукомийник є приналежними речами які відносяться до квартири АДРЕСА_1, яка перебуває в їх спільній власності, телевізор LED «Samsung», тумбочка під телевізор, крісло диван на час опису майна в квартирі сторін були відсутні, а сторони заперечили, що вказане майно є у їх власності на даний час та його місцезнаходження.

Підстави для задоволення позовної вимоги про зобов'язання ОСОБА_3 передати ОСОБА_8 свідоцтво про реєстрацію причепа, відсутні оскільки ОСОБА_3 не заперечує проти виділення у її власність причепа, а тому суд вважає, що спір в цій частині відсутній.

26.08.2018 ОСОБА_3 вважаючи, що рішення суду в частині задоволення первісного позову є таким, що ухвалене з неправильним установленням обставин, які мають значення для справи, неправильною оцінкою доказів, в особі адвоката ОСОБА_4 оскаржив його в апеляційному порядку.

Апеляційну скаргу мотивував тим, що судом із 52 сторінок рішення, мотивувальна частина складає лише 6 сторінок, відсутня мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, відсутні норми права, на які посилаються сторони, які суд не застосував та мотиви їх не застосування. Суд неправомірно відхилив доказ покази свідків.

Просив суд скасувати рішення частково у частині відмови в задоволенні наступних вимог щодо грошових коштів по депозитному договору SAMDNWFD400, рахунок НОМЕР_3 у ПАТ КБ «Приватбанк» 46 434,76 грн., грошових коштів, сплачених за будинок по АДРЕСА_2 в сумі 4 000 доларів США; криниці 4 835 грн.; гаражу 24 000 грн.; проведення газу 8 000 грн.; будівельних матеріалів 80 183 грн.; дизельного палива та газу вартістю 12 863 грн.; компресору 1 500 грн.; млину 3 000 грн.; корморізки 2 000 грн.; 3 електродвигунів 6 000 грн.; бджолиних сімей 21 000 грн.; бджолиних вуликів 21 000 грн.; металевого возу для перевезення вантажів 7 000 грн., меду 12 000 грн.

Визнати спільним майном подружжя: грошові кошти, сплачені за будинок по АДРЕСА_2 - 4 000 доларів США; грошові кошти по депозитному договору SAMDNWFD400, рахунок НОМЕР_3 у ПАТ КБ «Приватбанк» 46 434,76 грн., криницю, вартістю 4 835 грн.; гараж вартістю 24 000 грн.; кошти за проведення газу - 8 000 грн.; будівельні матеріали вартістю 80 183 грн.; дизельне паливо та газ вартістю 12 863 грн.; компресор - 1 500 грн.; млин - 3 000 грн.; корморізку - 2 000 грн.; 3 електродвигуни - 6 000 грн.; бджолині сім'ї - 21 000 грн.; бджолині вулики - 21 000,00 грн.; металевий віз для перевозки вантажів - 7 000 грн.; мед - 12 000 грн.

Провести поділ спільного майна подружжя наступним чином:

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_3 вартість 1/2 частки коштів, сплачених за будинок по АДРЕСА_2, в розмірі 2 000 доларів США, еквівалент становить 53 000 грн., 1/2 частки грошових коштів, які знаходилися по депозитному договору SAMDNWFD400, рахунок НОМЕР_3 у ПАТ КБ «Приватбанк» 23 217,38 грн., 1/2 частку вартості проведення газу в сумі 4 000 грн.

Залишити у власності ОСОБА_8, стягнувши з неї на користь ОСОБА_3 компенсацію 1/2 частки вартості майна, а саме: дизельного палива та газу в сумі 6 432 грн., криниці - 2 418 грн., гаража - 12 000 грн., будівельних матеріалів - 40 091,50 грн., компресора - 750 грн., млина - 1 500 грн., корморізки - 1 000 грн., 3 електродвигуни - 3 000 грн., 14 бджолиних вуликів - 10 500 грн., 14 бджолиних сімей - 10 500 грн., металевого возу для перевозки вантажу - 3 500 грн., 120 літрів меду - 6 000 грн.

У відзиві ОСОБА_8 на апеляційну скаргу, поданому 27 вересня 2018 року, зазначено, що з апеляційною скаргою вона не погоджується та вважає її необґрунтованою і такою, що до задоволення не підлягає.

Вказувала на те, що скаржник при подачі своєї скарги фактично повторив свої заявлені вимоги, при цьому не зазначені норми права, які саме порушив суд при прийнятті рішення.

Просила рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 16 липня 2018 року залишити без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_3 без задоволення.

Пунктом 8 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції, яка діє з 15.12.2017) передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду апеляційним судом Черкаської області.

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзив на апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Згідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частинами 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду не в повній мірі відповідає даним вимогам закону.

У відповідності до ч. 3 ст. 3 ЦПК України, яка регламентує законодавство про цивільне судочинство, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час виникнення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Як вбачається з позовної заяви ОСОБА_3 та зустрічного позову ОСОБА_8 предметом даного спору є визнання майна спільним сумісним майном подружжя та його поділ.

Оскаржується рішення суду в частині відмови у задоволенні вимог по первісному позову ОСОБА_3

Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ч.1 ст. 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується ст. 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Згідно ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у ст. 69 СК України. Поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. 1, 2 ст. 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (ч. 2 ст. 364 ЦК України).

Таким чином до складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб.

Відповідно до пунктів 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України N 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об'єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_3 та ОСОБА_8 зареєстрували шлюб 08 лютого 1986 року (т.1 а.с. 126).

Згідно рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 28 жовтня 2016 року шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_3 розірвано (т.1 а.с. 127).

Відповідно до договору купівлі-продажу будинку серії НОМЕР_8 від 02 квітня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Монастирищенського районного нотаріального округу Черкаської області та зареєстрованому в реєстрі за №1027, ОСОБА_15 продала, а ОСОБА_6 купила житловий будинок з надвірними спорудами АДРЕСА_2 за 10 000 грн., які у відповідності до п. 4 договору покупець сплатила повністю до підписання цього договору (т.1 а.с. 87).

Із вказаного договору вбачається, що на земельній ділянці, наданій продавцю в постійне користування Аврамівською сільською радою, розташований житловий будинок, позначений на плані літ. А, веранда - а, ганок - І, сарай - Б, убиральня - В, літня кухня - Е, сарай - Ж, ворота - 1, паркан - 2. Продавець своїм підписом під цим договором підтверджує проведення зі сторони покупця - ОСОБА_6 повного розрахунку за проданий будинок - п. 5 договору (т.1 а.с.87).

Із витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії ССМ №317987 вбачається, що власником будинку АДРЕСА_2 є ОСОБА_6 (т.1 а.с. 88).

Вищевказаний договір купівлі продажу, з часу його укладання, ніким не оспорювався та, відповідно, є чинним.

З копії розписки, без зазначення дати її складання, що міститься в матеріалах справи, вбачається, що ОСОБА_15 отримала від ОСОБА_8 4 000 доларів США (т.1 а. с. 79).

Судом першої інстанції вірно зазначено, що із даної розписки неможливо встановити коли саме вона отримала зазначені в ній гроші, обов'язку їх повернення чи того, що ці кошти нею отримані, як плата за продаж житлового будинку АДРЕСА_2.

Позивач ОСОБА_3 не оспорював та не оспорює правомірність договору передачі його дружиною грошових коштів ОСОБА_16

З умов розписки не слідує, що вказані кошти були повернуті ОСОБА_16 ОСОБА_8 та суду не надано доказів, що вона розпорядилася цими коштами після їх повернення не в інтересах сім'ї, якщо таке повернення мало місце.

Тому судом першої інстанції вірно зазначено, що підстави визнавати спільним майном подружжя грошові кошти, які вибули з їх власності за спільною згодою, без визнання договору недійсним, та стягнення компенсації 1/2 частини з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_3 відсутні.

Спільне майно подружжя може бути фактично поділено (конкретне майно передано у власність кожному із членів подружжя) у тому випадку, якщо воно наявне в натурі, тобто має ознаки конкретно визначених речей.

Згідно ст. 179 ЦК України річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов'язки.

Частина 1 ст. 190 ЦК України встановлює, що майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки.

Статтею 187 ЦК України передбачено, що складовою частиною речі є все те, що не може бути відокремлене від речі без її пошкодження або істотного знецінення. При переході права на річ її складові частини не підлягають відокремленню.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, ОСОБА_3 зазначав, що він побудував гараж власноручно, затративши при цьому будівельні матеріали, своїми силами забетонував та облаштував криницю, провів газ до будинку та зробив розводку під майбутній будинок.

Згідно ч. 1 ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 2 вказаної статті, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна), якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Положеннями ч. 1 ст. 376 ЦК України передбачено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно (ч. 3 ст. 376 ЦК України).

Колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що матеріали справи не містять як даних про отримання ОСОБА_3 дозвільних документів на будівництво гаража та прововстовлюючих документів на збудований гараж, так і дозвільних документів на будівництво будинку, проекту тощо.

Крім того, вищевказаний гараж та криниця знаходяться на території будинковолодіння ОСОБА_6, а проведений газопровід є його невід'ємною частиною.

Згідно із п.4 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 04 жовтня 1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», зокрема, роз'яснено, що інші особи, які приймали участь у будівництві жилого будинку (його купівлі) не на підставі угоди про створення спільної власності, яка відповідає законодавству, вправі вимагати не визнання права власності на будинок, а відшкодування своїх затрат на будівництво (купівлю будинку), якщо допомогу забудовнику (покупцю) вони надавали не безоплатно.

Таке ж право за цих умов належить членам сім'ї власника жилого будинку, якщо вони приймали участь лише у будівництві підсобних будівель (літньої кухні, сараю, тощо) і підсобних приміщень або коли їх затрати на ремонт жилого будинку перевищували покладений на них ст. 156 ЖК обов'язок.

Також, законодавством встановлений порядок відшкодування вартості поліпшення речі переданої в оренду, а саме за ч. 1 ст. 778 ЦК України наймач може поліпшити річ, яка є предметом договору найму, лише за згодою наймодавця.

Частиною 3 вказаної вище статті передбачено, що якщо поліпшення речі зроблено за згодою наймодавця, наймач має право на відшкодування вартості необхідних витрат або на зарахування їх вартості в рахунок плати за користування річчю.

За змістом ч. 4 ст. 778 ЦК України якщо в результаті поліпшення, зробленого за згодою наймодавця, створена нова річ, наймач стає її співвласником. Частка наймача у праві власності відповідає вартості його витрат на поліпшення речі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що незаборонені законом, зокрема із правочинів.

Із викладеного вбачається, що криниця, гараж, що знаходяться біля будинку, газопровід у будинку є частиною будинковолодіння, яке знаходиться у приватній власності ОСОБА_6, матері ОСОБА_8, тому вказане майно не може бути визнане спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_8 та ОСОБА_3, а отже питання щодо відшкодування вартості здійснених поліпшень будинку та прибудинкових споруд може лише ставитись до ОСОБА_6, як до його власника.

Поряд з викладеним ОСОБА_3 було зазначено і те, що будівельні матеріали залишились на зберіганні за на території домоволодіння АДРЕСА_2, так як вони з ОСОБА_8 мали намір будувати будинок.

На підтвердження того, що вказані ОСОБА_3 будівельні матеріали є спільним сумісним майном подружжя, ОСОБА_3 надав суду наступні копії: накладної № 291 від 14 липня 2009 року на шифер і цеглу, видаткової накладної № РН-902/3 від 12 серпня 2009 року на відсів гранітний фр. 0-5 (тн), видаткової накладної № РН-1118/23 від 12 жовтня 2009 року на відсів гранітний фр. 0-5 (тн), накладної № 38 від 16 травня 2011 року на відсів 045, видаткової накладної № РН-486/16 від 25 серпня 2011 року на відсів гранітний фр. 0-5 (тн), накладної № 1212 від 17 травня 2007 року на К бут (одержувач ОСОБА_22), накладної № 3 від 22 березня 2016 року на К бут, видаткової накладної № 000051 від 03 червня 2010 року на щебінь 5*20 та квитанції до прибуткового касового ордеру № 17 від 03 червня 2010 року, видаткової накладної № 0000060 від 10 червня 2010 року на щебінь 5*20 та квитанції до прибуткового касового ордеру № 18 від 10 червня 2010 року, видаткової накладної № -0000141 від 24 вересня 2010 року на щебінь 20*40 та квитанції до прибуткового касового ордеру № 37 від 24 вересня 2010 року, накладної № 2 від 29 жовтня 2015 року на щебінь 40*70, видаткової накладної № 000000005 від 06 квітня 2010 року на пісок річковий та квитанції до прибуткового касового ордеру № 7 від 06 квітня 2010 року, видаткової накладної № 000055 від 08 серпня 2011 року на пісок річковий та квитанції до прибуткового касового ордеру № 15 від 08 серпня 2011 року, видаткової накладної № -000059 від 17 серпня 2011 року на пісок річковий та квитанції до прибуткового касового ордеру № 17 від 17 серпня 2011 року, видаткової накладної №РН-537/8 від 09 вересня 2013 року на пісок з відсівів дроблення 0-5 мм., накладної №244 від 08 травня 2011 року на пісок овр., (т. 1 а.с. 11-20, т. 2 а.с. 75-78).

Також позивачем за первісним позовом були надані копії фіскальних чеків (без зазначення особи, яка здійснювала за ними оплату) за 2015 - 2016 роки на придбання пального та зазначено, що воно також знаходиться за адресою АДРЕСА_2 (т.1 а.с. 21).

З вищевикладених копій документів вбачається, що вони датовані 2007 по 2009, 2010, 2011 та 2015, 2016 роками, тоді як самим ОСОБА_3 було зазначено, що гараж, прибудова до сараю та криниця будувались у 2009 році на що теж було затрачено відповідні будівельні матеріали.

Згідно ст. 184 ЦК України, річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Речі, визначені індивідуальними ознаками, є незамінними. Річ є визначеною родовими ознаками, якщо вона має ознаки, властиві усім речам того ж роду, та вимірюється числом, вагою, мірою. Річ, що має лише родові ознаки, є замінною.

Враховуючи, що вказані ОСОБА_3 спірні будівельні матеріали та пальне не мають індивідуально визначених ознак, придбавались задовго до розірвання шлюбу, в період, коли у спірному домоволодінні велись будівельні роботи, а також те, що матеріали справи взагалі не містять даних про те, що вказані будівельні матеріали знаходяться за вказаною адресою та у якій кількості, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив ОСОБА_3 в задоволенні позовних вимог у цій частині.

Стосовно поділу пасіки та меду колегією суддів враховується наступне.

Правила розведення, використання бджіл регулюються Законом України «Про бджільництво», Інструкцією щодо попередження та ліквідації хвороб і отруєнь бджіл, затвердженої наказом Головного державного інспектора ветеринарної медицини №9 від 30.01.2001, Державними санітарними правилами планування та забудови населених пунктів, затверджених наказом Міністерства охорони здоров'я України від 19.06.1996 № 173, Порядком реєстрації пасік, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики України і Української академії аграрних наук №184/82 від 20.09.2000 року.

За змістом положень п. 2, 3, 8 Порядку реєстрації пасік, пасіка підлягає реєстрації за місцем проживання фізичної особи або за місцезнаходженням юридичної особи, яка займається бджільництвом, у місцевих державних адміністраціях або сільських, селищних, міських радах один раз в рік заснування пасіки. Реєстрація пасік проводиться на підставі заяви фізичної чи юридичної особи незалежно від форми власності. У заяві про реєстрацію пасіки зазначаються назва та адреса заявника, кількість бджолосімей. Дані звітності подають усі пасіки (юридичні та фізичні особи, які утримують бджолосім'ї) до 10 квітня поточного року органам виконавчої влади за місцезнаходженням пасіки.

Згідно ст. ст. 13, 17, 18 ЗУ «Про бджільництво» встановлено, що з метою обліку пасік та здійснення лікувально-профілактичних заходів на кожну пасіку видається ветеринарно-санітарний паспорт. Форма паспорта і порядок його видачі встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної аграрної політики. Пасіка підлягає реєстрації за місцем проживання фізичної особи або за місцезнаходженням юридичної особи, яка займається бджільництвом, у місцевих державних адміністраціях або сільських, селищних, міських радах у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної аграрної політики. Облік бджолиних сімей та їх продуктивності ведеться за результатами осінніх і весняних перевірок у встановленому порядку. Заготівля та реалізація продуктів бджільництва здійснюються фізичними та юридичними особами відповідно до чинного законодавства. Вироблені або заготовлені продукти бджільництва з метою їх реалізації підлягають ветеринарно-санітарній експертизі, що здійснюється в порядку, встановленому законодавством

ОСОБА_3 вказував на те, що після смерті батька ОСОБА_8, залишилось кілька вуликів, а він займався бджільництвом з метою реалізації продукції, збільшив кількість вуликів до 14 штук та просив поділити пасіку (вулики, бджолині сім'ї) та мед. Однак, в матеріалах справи не міститься даних про те, що вказана пасіка була зареєстрована ОСОБА_3 чи батьком ОСОБА_8 у відповідній кількості вуликів та бджолосімей, що заготовлений мед був саме у такій кількості як стверджує ОСОБА_3 - 120 л. та проходив ветеринарно-санітарну експертизу.

Щодо визнання спільним майном подружжя та поділу компресора, млина, корморізки, 3 електродвигунів, металевого возу, знову ж таки без зазначення їх індивідуальних ознак, то колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_3 не надано доказів того, що вказане майно передане на зберігання ОСОБА_6, як і те, що майно придбане ним і дійсно знаходиться на території домоволодіння ОСОБА_6

Щодо визнання спільним майном подружжя грошових коштів на депозитному рахунку № НОМЕР_3 у ПАТ КБ «ПриватБанк» по договору SAMDNWFD400 в сумі 46 434,76 грн., колегія суддів виходить з наступного.

Згідно даних виписки по депозитному рахунку № НОМЕР_3 по договору SAMDNWFD400 станом на 02 листопада 2016 року, тобто до розірвання шлюбу, ОСОБА_8 мала на вказаному рахунку не 46 434,76 грн., а 43064,03 грн. (т.4 а.с. 30 - 62).

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Монастирищенського районного суду від 18 січня 2018 року витребувано у ПАТ КБ «ПриватБанк» інформацію про відкриття депозитного рахунку в ПАТ КБ «ПриватБанк» на ім'я ОСОБА_8(т.1 а.с. 89).

Ухвалою Монастирищенського районного суду від 21 лютого 2018 року було повторно витребувано вказану інформацію, а також інформацію про рух коштів з початку відкриття карткових, поточних рахунків на ім'я ОСОБА_8 (т.2 а.с. 10).

Згідно наданої інформації ПАТ КБ «Приватбанк» з довідок від 28 січня 2018 року та від 24 березня 2018 року, ОСОБА_8 відкрила депозитний рахунок № НОМЕР_3 по договору SAMDNWFD400 01 серпня 2015 року, поклавши на рахунок 36 994,42 грн. Станом на 02 листопада 2016 року сума грошових коштів на рахунку дорівнювала 43 064,03 грн. (т. 1 а.с. 152 - 186, т. 4 а.с. 30 - 62).

Згідно довідки ПАТ КБ «Приватбанк» від 28 січня 2018 року, 24 січня 2018 року було здійснене переведення суми депозиту на карту НОМЕР_7 в сумі 46 434,76 грн. (т.1 а.с. 183).

Вказані кошти ОСОБА_8 перерахувала ОСОБА_7, що підтверджується випискою по рахунку ОСОБА_7 в ПАТ «Альфа-Банк» (т.4 а.с. 92).

Таким чином, в період, коли між сторонами розглядався спір щодо визначення всього масиву спільного майна подружжя та його поділу, ОСОБА_8 розпорядилася вказаними коштами, які знаходились на депозитному рахунку, що був відкритий під час перебування в шлюбі із ОСОБА_3 і щодо яких був спір.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_3 в цій частині, виходив з того, що вказані кошти ОСОБА_18 перерахувала до пред'явлення позовної вимоги в цій частині третій особі - спільній дочці сторін. Також судом зазначено, що вказані грошові кошти вийшли із власності відповідача ОСОБА_8 за договором дарування, який ОСОБА_3 не оспорювався в установленому законом порядку.

Однак, колегія суддів не може погодитися із вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства.

Отже, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину.

Згідно з ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, якщо не доведено протилежне.

Водночас відповідно до ст. 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Згідно з ч. 4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятись у формі, встановленій законом.

Отже, згода одного з подружжя на відчуження цінного спільного сумісного майна має бути надана в письмовій формі.

Разом з тим, відсутність такої згоди сама по собі не може бути підставою для визнання договору, укладеного одним із подружжя без згоди другого з подружжя, недійсним.

Так, п. 6 ст. 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦК України та ч. 2 ст. 65 СК України при укладенні одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

У постанові від 03 жовтня 2018 року Верховний Суд при розгляді справи № 761/3136/16-ц дійшов висновку, що укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо судом буде встановлено, що той з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, який укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.

При вирішенні спорів цієї категорії суд має з'ясувати, чи діяли недобросовісно сторони договору при його укладенні та контрагент за таким договором, чи знав останній власник, чи за обставинами справи не міг знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і чи при укладенні договору щодо розпорядження спільним майном один із подружжя діяв за згодою другого з подружжя.

Вищевикладене узгоджується із правовим висновком Верховного Суду України викладеним у постанові від 08 квітня 2015 року у справі N 6-7цс15, а саме законодавством не встановлено недійсності правочину при відчуженні спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя, а тому при розгляді спорів про розподіл цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів з відчуження такого без письмової згоди одного з подружжя, за умови наявності іншої згоди, суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім'ї майна.

У випадку порушення письмової форми надання згоди на вчинення відчуження цінного спільного майна подружжя (правочину), якщо один з подружжя надав таку згоду усно, а другий з подружжя погодився з такою згодою, то такий правочин може бути визнаний дійсним.

У запереченні ОСОБА_8 на збільшення позовних вимог за первісним позовом ОСОБА_3 від 23 квітня 2018 року, зазначала, що кошти, які знаходились на депозитному рахунку № НОМЕР_3 по договору SAMDNWFD400 не є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки вказані кошти отримані нею від реалізації спадкового майна, яке перейшло до неї в порядку спадкування від її тітки ОСОБА_19. На підтвердження даної обставини надала суду розписку про отримання коштів в сумі 30 000 грн. за житловий будинок, який знаходиться в с. Зубриха від ОСОБА_20 (т.4 а.с. 90).

Вказана розписка, яка не містить дати її вчинення, підтверджує факт отримання коштів ОСОБА_8 в сумі 30 000 грн., тоді як на рахунок було покладено 36 994,42 грн., крім того згідно наданої інформації ПАТ КБ «ПриватБанк» в період з квітня 2011 року по листопад 2015 року ОСОБА_18 було відкрито 23 депозитних рахунки, а доказів того, що саме ці кошти були покладені саме на вказаний депозитний рахунок матеріали справи не містять.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що вказані кошти є спільним сумісним майном подружжя, згоди ОСОБА_3 на розпорядження ними ОСОБА_8 не надавав, а ОСОБА_8 та ОСОБА_7 достеменно було відомо про спір стосовно вказаного майна і що ОСОБА_3 не надав згоди на розпорядження ним.

Водночас не заслуговує на увагу посилання ОСОБА_3 на те, що в оскаржуваному судовому рішенні відсутня мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, відсутні норми права, на які посилаються сторони, які суд не застосував та мотиви їх не застосування.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За викладеного апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає до часткового задоволення рішення суду першої інстанції - до зміни, шляхом його скасування в частині відмови у визнанні грошових коштів на депозитному рахунку № НОМЕР_3 у ПАТ КБ «ПриватБанк» по договору SAMDNWFD400 в сумі 43064,03 грн. спільною сумісною власністю подружжя та ухвалення в ній нового про стягнення з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_3 1/2 частини вищевказаних депозитних коштів, а саме 1/2 від 43 064,03 грн., що становить 21 532,015 грн. В іншій частині рішення суду необхідно залишити без змін.

Порядок розподілу судових витрат між сторонами регламентовано ст. 141 ЦПК України. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи покладаються, зокрема, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог. При цьому, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розмір судових витрат.

Оскільки суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення, то необхідно змінити і розмір судових витрат відносно первісного позову.

Враховуючи наведене та письмові докази, які підтверджують сплату ОСОБА_3 2 953,88 грн. (т. 1 а.с. 1, 113, 241, т. 2 а.с. 167, т. 4 а.с. 67) та 2 844 грн. судового збору при подачі апеляційної скарги (т.5 а.с.14), колегія суддів приходить до висновку про стягнення частини зазначених витрат, а саме 459,92 грн. (124,65+335,27) судового збору, який був сплачений ОСОБА_3 в суді першої інстанції, у зв'язку із частковим задоволенням його позовних вимог та 344,69 грн. судового збору за подачу апеляційної скарги у зв'язку із частковим задоволенням апеляційної скарги.

Таким чином з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню 804,61 грн. (459,92+344,69) судових витрат.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 16 липня 2018 року змінити скасувавши його в частині первісного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа на стороні позивача - ОСОБА_7 - щодо відмови у визнанні грошових коштів на депозитному рахунку № НОМЕР_3 у ПАТ КБ «ПриватБанк» по договору SAMDNWFD400 в сумі 43064,03 грн. спільною сумісною власністю подружжя.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким визнати грошові кошти по депозитному договору SAMDNWFD400, рахунок № НОМЕР_3 у ПАТ КБ «ПриватБанк» в сумі 43064,03 грн. спільним сумісним майном подружжя.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 1/2 частину грошових коштів по депозитному договору SAMDNWFD400, рахунок № НОМЕР_3 у ПАТ КБ «ПриватБанк» в сумі 21532,015 грн.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 804,61 грн. судових витрат.

В решті рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 16 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Головуючий Л.І. Василенко

Судді: Т.Л. Фетісової

Л.В. Нерушак

Повний текст складено 05 листопада 2018 року.