Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/2967/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.11.2018 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в складі: головуючий-суддя Леньо В.В секретар судового засідання Казимірська Н.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Виноградів цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні позивача: Виноградівська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся з позовом в суд до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні позивача: Виноградівська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що 03.02.2018 року помер його батько ОСОБА_4. На випадок своєї смерті спадкодавець, заповідального розпорядження не залишив. Після смерті батька позивача відкрилася спадщина на житловий будинок з надвірною будівлею в с.Веряця по вул.Миру, 68, який відповідно до довідки Веряцької сільської ради від 27.07.2018 року, згідно по господарської книги № 5 за обліковим записом № 01-0474-1 рахується за померлим ОСОБА_4.

Позивач у встановлений законом термін прийняв спадщину, оскільки на момент смерті спадкодавця проживав разом із спадкодавцем і надалі продовжує там проживати.

Спадкоємцями до спадкового майна є також рідні діти спадкодавця-відповідачі по справі, які спадщину не прийняли і не претендують на таку та не заперечують про успадкування позивачем в цілому спадкового майна.

Мати позивача та відповідачів по справ померла ще 13.08.1991 року.

Інших спадкоємців, передбачених ст.1241 ЦК України, немає.

Відповідно до ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати Свідоцтво про право на спадщину. Статтею 1297 зазначеного Кодексу встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Верховний суд України в п. 23 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 розяснив, що Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження.

В зв'язку з необхідністю прийняття спадщини, що залишилася після смерті спадкодавця, позивач звернувся до нотаріуса для подачі ним документів на оформлення спадщини.

Разом з тим нотаріусом позивачу було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину у зв"язку із тим, що спадкодавцем за життя не було оформлено правовстановлюючі документи на спадковий будинок та розяснено про необхідність звернутися з даним питанням до Виноградівського районного суду.

Позивач ОСОБА_1 будучи повідомленим про день, час і місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, однак до суду подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, та про те, що заявлені позовні вимоги підтримує повністю та просить суд такі задоволити.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про день, час та місце розгляду справи будучи належним чином повідомлені належним чином своєчасно, в судове засідання не зявилися, однак до суду подали заяви про розгляд справи за їх відсутності та про те, що не заперечують проти задоволення позову.

Представник третьої особи в судове засідання не зявився, заяв чи клопотань не надходило, його неявка відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України не є перешкодою для розгляду справи.

Обстеживши матеріали справи та клопотання сторін, необовязковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу в порядку п.5 ч.2 ст.223, і враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе провести розгляд справи на підставі наявних у ній матеріалів та доказів і приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними та підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлені ті обставини на які посилається позивач в своїй позовній заяві, відповідачами позов визнано повністю, що не суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому в порядку ч.4 ст.206 ЦПК України визнання ними позову прийнято судом.

В судовому засіданні встановлено, що 13.08.1991 року померламати позивача- Шестак ОСОБА_5 (а.с.6), а 03.02.2016 року помер батько позивача-Шестак ОСОБА_6.

На випадок своєї смерті спадкодавець ОСОБА_4, заповідального розпорядження не залишив.

Після смерті батька позивача, відкрилася спадщина, що складалася із житлового будинку, розташованого с. Веряця по вул.Миру, 68, Виноградівського району.

Спадкоємцями до спадкового майна є також рідні діти спадкодавця-відповідачі по справі, які спадщину не прийняли і не претендують на таку та не заперечують про успадкування позивачем в цілому спадкового майна.

Інших спадкоємців, передбачених ст.1241 ЦК України, немає.

Постійне проживання позивача зі спадкодавцем на час відкриття спадщини підтверджено відповіднми довідками виконкому Веряцької сільської ради Виноградівського району за № 02-17/531 від 25.07.2018 року (а.с.9) та відміткою у паспорті громадянина України про реєстацію місця проживання за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7зв).

Як зазначено в Листі ВССУ за № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду справ про спадкування», зазначено, що місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться.

Відповідно до ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати Свідоцтво про право на спадщину. Статтею 1297 зазначеного Кодексу встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Верховний суд України в п. 23 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 розяснив, що Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження.

В зв'язку з необхідністю прийняття спадщини, що залишилася після смерті спадкодавця, позивач звернувся до нотаріуса для подачі ним документів на оформлення спадщини.

Разом з тим нотаріусом позивачу було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину у зв"язку із тим, що спадкодавцем за життя не було оформлено правовстановлюючі документи на спадковий будинок та розяснено про необхідність звернутися з даним питанням до Виноградівського районного суду (а.с.11).

Відповідно до вимог п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи.

Крім того у відповідності до правової позиції, висловленої ВССУ у своєму Листі за № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність Свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до виготовленого КП Виноградівським РБТІ Технічного паспорту від 23.08.2018 року та Довідки КП «Виноградівське районне бюро технічної інвентаризації» за №695 від 31.08.2018 року вбачається, що житловий будинок, який розташований в с. Веряця по вул. Миру 68, Виноградівського району, будівництвом завершений, не є самочинно збудованим, будівля та інші господарські будівлі не є аварійними та придатні до користування і проживання, такі рахуються за спадкодавцем ОСОБА_4, однак за життя ним не було виготовлено правовстановлюючих документів, які передбачені Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що на сьогоднішній день вимагаються нотаріусом для оформлення позивачем спадкових прав.

Крім того, згідно Довідки виконкому Веряцької сільської ради Виноградівського району за № 02-17/551 від 27.07.2018 року, вбачається, що житловий будинок, який розташований в с. Веряця по вул. Миру 68, Виноградівського району, згідно погосподарської книги № 5 облікового № 01-0474-1 рахується за ОСОБА_4 який помер 03.02.2016 року.

Відповідно до ст.10-13 глави ІІІ Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31. 01.1966 року, затвердженої заступником міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року, погодженої заступником голови Верховного суду Української РСР 15.01.1966 року (втратила чинність 19.01.1996 року), при відсутності правовстановлюючих документів право власності на нерухоме майно, що знаходиться в сільській місцевості, може бути підтверджено довідкою виконавчого комітету відповідної місцевої ради та висновком інвентар бюро.

Відповідно до ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з частиною першою та частиною другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Так, 5 серпня 1992 року вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року N 449 "Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення" (втратила чинність). Тобто до 5 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності.

З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, від 01.09.2011, № 40-12-2409 "Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року").

Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекція України, від 30.07.2012, № 40-19-5376 "Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів").

Відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703 (в редакції від 01.01.2013 року), рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Виходячи з вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвеціїї про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред"явити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою( ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України).

Отже, враховуючи, що спадкодавець ОСОБА_4 згідно діючого на час побудови спадкового будинку законодавства набув на нього права власності, беручи до уваги, що спадщину в порядку, визначеному ст.1268 ЦК України позивач прийняв, і на даний час існують перешкоди в отриманні позивачем в нотаріуса Свідоцтва про право на спадщину, тому є всі правові підстави для звернення до суду з позовом про визнання за позивачем права власності на вищезазначений спадковий будинок.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 18, 81, 223, 259, 263-265 ЦПК України, керуючись ст.ст. 5, 16, 328, 392, 1220, 1225, 1261, 1268, 1269, 1270, 1274, 1275 ЦК України, Постанови ПВС № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», ст.10-13 глави ІІІ Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31.01.1966 року, ст.58, 124 Конституції України,-

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, мешканцем с.Веряця, вул.Миру, 68, Виноградівського району, право власності в цілому на житловий будинок з надвірною будівлею, що знаходиться с.Веряця, вул.Миру, 68, Виноградівського району Закарпатської області, (загальною корисною площею 32,1 кв.метрів в тому числі 19,1 кв.метрів житлової площі).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5 п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

ГоловуючийОСОБА_7