Справа № 452/1004/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"04" січня 2018 р. м.Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області

у складі: головуючого-судді Сенечина В.М.,

при секретарі Кухар О.П.,

з участю: позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Самбірського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Самбірського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, посилаючись на те, що працював на посаді головного інженера Самбірського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства до 23 березня 2017 року.

Наказом начальника Самбірського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства за № 45 від 23 березня 2017 року його звільнено з роботи за

п. 3) ч. 1 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин обовязків покладених на нього.

Своє рішення керівник Самбірського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства мотивував тим, що наказом за № 25 від 25 січня 2017 року ОСОБА_1 було доручено розробити та затвердити річний баланс ліцензованої діяльності з централізованого водопостачання та водовідведення Самбірського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства план на 12 місяців 2017 року, а за наказом № 48 від 14 березня 2017 року він повинен був розробити схеми водовідведення та зони роботи і розміщення каналізаційних насосних станції. Невиконання цих доручень не дає змоги подати документацію в НКРЄКП для затвердження нових економічно-обґрунтованих тарифів на водопостачання та водовідведення.

Наказ начальника Самбірського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства про звільнення з роботи ОСОБА_1 вважає незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки виданий з порушенням вимог трудового законодавства і є продовженням організованого проти нього гоніння.

Позивач зазначає, що усно та службовими записками, які належним чином були зареєстровані в управлінні, доповідав керівнику про причини неможливого виконання даних йому завдань.

Для належного виконання згаданих наказів мали бути залучені інші спеціалісти, до функцій яких входили проведення економічних розрахунків та інші.

Крім того ОСОБА_1 вказує на відсутність систематичності невиконання ним трудових обовязків та порушення процедури звільнення з роботи без попереднього звернення адміністрації до профспілкового комітету за отриманням згоди на звільнення, а також неврахування вимог ст. 149 КЗпП України.

Позивач вважає, що внаслідок незаконного звільнення йому заподіяна моральна шкода в розмірі 10000 грн.

Під час судового розгляду ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 підтримали заявлені вимоги, покликаючись на обставини зазначені у позовній заяві. Крім того, як пояснив ОСОБА_1, схеми, які його зобовязували розробити, були розроблені раніше і знаходились у приміщенні управління водопровідно-каналізаційного господарства. Для розроблення нових схем необхідний був тривалий час із залученням ліцензованої організації.

Представник відповідача ОСОБА_3 заперечила проти позову та пояснила, що

ОСОБА_1 з 18 лютого 2013 року працював на посаді головного інженера Самбірського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства.

Згідно наказу № 25 від 25 січня 2017 року позивачу було доручено розробити та затвердити річний баланс ліцензованої діяльності з централізованого водопостачання та водовідведення Самбірського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства план на 12 місяців 2017 року з терміном виконання до 3 лютого 2017 року.

Згідно наказу № 48 від 14 березня 2017 року, позивач повинен був до 16 березня

2017 року розробити схеми водовідведення та зони роботи і розміщення каналізаційних насосних станцій. Це безпосередньо відноситься до його обовязків, як головного інженера, згідно посадової інструкції.

Однак, вказані вище обовязки позивач не виконав, внаслідок чого Самбірське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства було позбавлене можливості подати документацію в НКРЄКП для затвердження нових економічно-обґрунтованих тарифів на водопостачання та водовідведення.

Надати письмові пояснення щодо невиконання даних йому завдань позивач відмовився, про що складено відповідні акти від 10 березня 2017 року та від 23 березня

2017 року.

Внаслідок невиконання позивачем без поважних причин зазначених вище наказів, у звязку з систематичним характером невиконання трудових обовязків та беручи до уваги те, що згідно наказу № 85 від 8 листопада 2016 року до позивача вже застосовувалось дисциплінарне стягнення у вигляді догани, останнього було звільнено на підставі п. 3) ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

ОСОБА_3 вважає посилання позивача на подані ним службові записки як на доказ неможливості виконання доручених завдань, згідно наказів № 25 від 25 січня 2017 року та № 48 від 14 березня 2017 року, безпідставними та такими, що не повязані із покладеними на ОСОБА_4 обовязками.

Так, як до видачі наказу про звільнення позивача з роботи, останній мав незняте дисциплінарне стягнення, згідно наказу № 85 від 8 листопада 2016 року за порушення трудової дисципліни, то його звільнення за систематичне невиконання покладених обовязків без поважних причин на підставі п. 3) ч. 1 ст. 40 КЗпП України, проведено з дотриманням вимог ст. 149 КЗпП України і є законним, а тому на переконання представника відповідача підстав для задоволення позовних вимог відсутні.

Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, показання свідка, зясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з таких підстав.

Частиною 1 статті 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За правилами ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до п. 3) ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Статтею 149 КЗпП України передбачено, що за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Згідно ст. 43 КЗпП України, розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого органу з підстав, передбачених п. 3) ч. 1 ст. 40 КЗпП України, може бути проведено лише за попередньою згодою профспілкової організації членом якої є працівник.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 18 лютого 2013 року працював на посаді головного інженера Самбірського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства.

Згідно наказу № 85 від 8 листопада 2016 року на позивача було накладено дисциплінарне стягнення за порушення трудової дисципліни у вигляді догани.

За наказом начальника Самбірського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства № 45 від 23 березня 2017 року його звільнено з 23 березня

2017 року за систематичне невиконання без поважних причин обовязків, покладених на нього на підставі п. 3) ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Із копії наказу № 48 від 14 березня 2017 року ОСОБА_1 зобовязано розробити схеми водовідведення та зони роботи і розміщення каналізаційних насосних станцій.

Із показань свідка ОСОБА_5, попереднього начальника Самбірського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства, вбачається, що схеми водовідведення та зони роботи і розміщення каналізаційних насосних станцій були розроблені і знаходились в приміщенні Самбірського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства. Для розроблення нових схем необхідно тривалий час із залученням до цього процесу спеціалізованих ліцензованих організацій.

Із копії службової записки ОСОБА_1 зареєстрованої 10 березня 2017 року

(а.с. 12) вбачається, що з приходом у вересні 2016 року на посаду нового начальника Самбірського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства між ним та ОСОБА_1 склалась конфліктна ситуація, при якій адміністрація намагалась позбавитись небажаного головного інженера.

Зясовуючи фактичні обставини з якими повязувалось звільнення, суд не приймає до уваги посилання відповідача в наказі про звільнення ОСОБА_1 з роботи на невиконання ним наказу № 25 від 25 січня 2017 року, оскільки дисциплінарне стягнення на ОСОБА_1 не накладалось.

Відповідачем не надано доказів про те, що до посадових обовязків головного інженера Самбірського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства відноситься розроблення схеми водовідведення та зони роботи і розміщення каналізаційних насосних станцій, а посадова інструкція головного інженера Самбірського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства не була надана суду у звязку із втратою (заява представника відповідача від 11 грудня 2017 року).

З урахуванням усіх обставин справи, суд дійшов висновку про те, що відповідачем не доведено систематичного невиконання позивачем без поважних причин обовязків покладених на нього трудовим договором чи правилами внутрішнього трудового розпорядку та вини ОСОБА_1 у невиконанні наказу № 48 від 14 березня 2017 року.

Крім того, як убачається із витягу з протоколу № 3 від 1 червня 2017 року засідання профкому Самбірського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства на якому розглядався запит суду про дачу згоди на звільнення ОСОБА_1 з роботи на підставі п. 3) ч. 1 ст. 40 КЗпП України профспілковий комітет постановив не дати згоди на таке звільнення .

Відповідно до ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

У п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» розяснено, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в звязку з незаконним звільненням він визначається за загальними правами обчислення середнього заробітку, виходячи із заробітку за останні два календарні місяці роботи, при цьому суд керується постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 р. № 100 «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати».

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 р.

№ 100 «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати» нарахування виплат, що обчислюється із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, проводиться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів.

Із довідки про доходи видно №188 від 10 серпня 2017 року вбачається, що середньоденний заробіток ОСОБА_1 перед звільненням становив 364 грн. 80 коп.

Так, як позивач у вимушеному прогулі перебував 196 робочих днів, то виплаті підлягає середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 71500 грн. 80 коп., із якої необхідно буде відрахувати податки та інші обовязкові платежі і збори.

Статтею 237-1 КЗпПУ передбачено, що відшкодування власником або повноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати моральних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Таким чином, підставою для відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин є порушення відповідачем будь-яких із передбачених законом прав позивача, якщо таке порушення поєднане з моральними стражданнями, втратою ним нормальних життєвих зв'язків і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У судовому засіданні позивачем не надано жодних доказів у підтвердження факту заподіяння йому моральної шкоди, перенесених душевних чи фізичних страждань, інших втрат немайнового характеру, відтак суд прийшов до висновку, що вимоги щодо відшкодування моральної шкоди є недоведеними, а відтак не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 259, 265, 268 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_1 на посаді головного інженера Самбірського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства.

Стягнути з Самбірського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 71500 грн. 80 коп. з відрахуванням податків та інших обовязкових платежів і зборів, та в користь держави судовий збір 715 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити за недоведеністю.

Рішення в частині поновлення на роботі та виплат середнього заробітку за один місяць в розмірі 7296 грн. допустити до негайного виконання.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до апеляційного суду Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя