Справа № 161/1149/18
Провадження № 4-с/161/27/18
У Х В А Л А

19 лютого 2018 року місто ОСОБА_1

Луцький міськрайонний суд Волинської області у складі:

головуючого судді - Черняка В.В.

за участю секретаря судового засідання - Новаковської В.В.,

представника ДВС ОСОБА_2,

представника третьої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку скаргу ОСОБА_4 на дії державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції Волинської області ОСОБА_2,-

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернулась в суд з даною скаргою на дії державного виконавця, в якій просила визнати дії державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції Волинської області ОСОБА_2 щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 12.01.2017 року (ВП № 54278169) незаконними та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 12.01.2017 року (ВП № 54278169).

Свої вимоги заявник мотивує тим, що 15.01.2015 року державним виконавцем при примусовому виконанні виконавчого листа Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25.05.2010 року у справі № 2-997/10 щодо стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 76 958, 83 грн. боргу та 446, 41 грн. судових витрат була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 46013175. Вважає неправомірними дії державного виконавця щодо винесення 12.01.2017 року постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 54278169 про стягнення з неї виконавчого збору в сумі 5 461, 18 грн., оскільки виконавче провадження № 46013175 було відкрито безпідставно та в подальшому самостійно закрите виконавчою службою.

Відповідно до п. а ч. 1 ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Відповідно до ч. 2 ст. 449 ЦПК України пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Так, у скарзі заявник зазначає, що про наявність оскаржуваної постанови вона дізналась 11.01.2018 під час візиту до Державної виконавчої служби, а тому встановлений законом строк для подання даної скарги не пропущено.

Заявник в судове засідання повторно не зявилась, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду скарги, що підтверджено поштовим повідомленням про вручення рекомендованої кореспонденції.

Державний виконавець в судовому засіданні скаргу вважає безпідставною, зазначає, що оскаржувана постанова стосується іншого виконавчого провадження, ніж те, на яке посилається заявник.

Представник стягувача - ПАТ КБ «Приватбанк» в судовому засіданні проти задоволення скарги заперечив.

Згідно приписів ст.450 ЦПК України неявка боржника, який належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджає її розгляду.

Дослідивши матеріали справита оцінивши їх у сукупності, суд вважає скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом ст. 1 Закону «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавець зобовязаний вживати заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ст. 18 означеного Закону).

З долученої до матеріалів справи постанови про відкриття виконавчого провадження вбачається, що 12.07.2017 року державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції Волинської області ОСОБА_2 відкрито виконавче провадження № 54278169 з примусового виконання постанови головного державного виконавця Другого ВДВС Луцького МУЮ ОСОБА_5 № 19025368, виданої 16.03.2015 року про стягнення з ОСОБА_4 виконавчого збору в сумі 5 461, 89 грн.

Згідно ст. 447, 448 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Відтак, у випадку порушення прав, свобод, інтересів осіб оскаржити рішення, діяння виконавця до суду відповідно до правил ЦПК України має право стягувач і боржник.

В силу вимог п. 5 ч.1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанови державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження є окремими та самостійними видами виконавчих документів, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Як визначено ч.ч. 1, 5, 9 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір не стягується:

1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;

2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;

3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень";

4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;

5) у разі виконання рішення приватним виконавцем;

6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Крім того, виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Заявник просить визнати дії державного виконавця щодо винесення 12.01.2017 року постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 54278169 про стягнення з неї виконавчого збору в сумі 5 461, 18 грн. незаконними посилаючись на те, що виконавче провадження № 46013175 було відкрито безпідставно та в подальшому самостійно закрите виконавчою службою.

Згідно ст. 12,13 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Між тим, належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів заявником не подано. З оскаржуваної постанови вбачається, що вона стосується іншого виконавчого провадження, ніж те, на яке посилається заявник. Доказів існування обставин, передбачених ч.ч.5, 9 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» заявником не подано та не доведено.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні скарги.

Керуючись ст.27 Закону України Про виконавче провадження», ст.ст. 12, 13, 447, 450, 451 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

В задоволенні скарги ОСОБА_4 на дії державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції Волинської області ОСОБА_2 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Волинської області через суд першої інстанції протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено 20.02.2018 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду Черняк В.В.