Головуючий суду 1 інстанції - Соболєв Є.О.
Доповідач -Дронська І.О.
Справа № 408/2393/17-ц
Провадження № 22ц/782/972/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2018 року Справа № 22ц-972/17

Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Луганської області в складі:

головуючого судді Дронської І.О.

суддів: Карташова О.Ю., Стахової Н.В.,

за участю секретаря Єгорової О.П.

представника відповідача Маловика Дмитра Анатолійовича

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Сєвєродонецьку апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Біловодського районного суду Луганської області від 14 листопада 2017 року, ухвалене у складі судді Соболєва Є.О. у смт Біловодськ, 14.11.2017 року

у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловантрацит» про стягнення заробітної плати

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2017 року позивач ОСОБА_3 звернулась до суду із зазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що з 16.04.2003 року перебувала з відповідачем у трудових правовідносинах і 21.03.2017 року була звільнена з роботи за ст.38 КЗпП України за власним бажанням. На час звільнення позивач мала невиплачену заробітну плату за березень 2017 року в сумі 3164,44 грн. та 15 невикористаних днів щорічної відпустки, компенсація за які становить 2260,30 грн., проте, до теперішнього часу розрахунок відповідачем не проведений. Також відповідачем на час її звільнення не було надано позивачу інформації про кількість невикористаних днів щорічних відпусток та розмір компенсації за невикористані дні щорічних відпусток. Позивач вважає, що несвоєчасне надання щорічної відпустки та затримка у виплаті заробітної плати, не проведення повного розрахунку на день звільнення є порушенням відповідачем законодавства про працю, що відповідно до ст. 44 КЗпП України є підставою для виплати позивачу вихідної допомоги у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку, а також стягнення з відповідача, відповідно до ст.117 КЗпП України, середнього заробітку по день фактичного розрахунку. Просила суд стягнути з ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» заборгованість по заробітній платі за березень 2017 року в сумі 3164,44 грн.; компенсацію за невикористані дні щорічних відпусток у сумі 2260,30 грн.; вихідну допомогу у зв'язку із порушенням законодавства про працю в сумі 13561,89 грн.; компенсацію за затримку розрахунку у розмірі середнього заробітку по день фактичного розрахунку, а також судовий збір.

Рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 14 листопада 2017 року позов ОСОБА_3 до ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» про стягнення заробітної плати залишено без задоволення за необґрунтованістю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням позивачем ОСОБА_3 подано апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, відсутність у рішенні належної оцінки можливості відповідача здійснити нарахування та сплату належних робітникам грошових коштів та безпідставному посиланню відповідача на недоведену втрату контролю над своїми виробничими активами та адміністративно-фінансовими ресурсами, а також відсутність (ненадання) даних, які можуть бути покладені у заперечення вимог позивача, помилковість висновку суду першої інстанції про те, що відповідач не має доступу до носіїв інформації, первинних документів та інформаційних ресурсів про заробітну плату позивача та необґрунтовану відмову судом першої інстанції у прийнятті доказів, неправильне дослідження та оцінку доказів, скаржник просив зобов'язати ТОВ «ДТЕК «Свердловантрацит», у разі незгоди із здійсненим розрахунком позовних вимог, надати довідку про кількість невикористаних ОСОБА_3 днів щорічних відпусток та їх періодів, відомостей про заробітну плату та її структуру за періоди, необхідні для розрахунку компенсації за невикористану відпустку, довідку про розмір заборгованості з виплати заробітної плати та інших нарахованих при звільненні виплат перед ОСОБА_3, довідку про середній заробіток ОСОБА_3, довідку про число робочих днів на підприємстві за два місяці, що передували місяцю звільнення ОСОБА_3, довідку про те, чи працювала ОСОБА_3 в день звільнення або знаходилась у відпустці, на лікарняному тощо. Витребувати від УПФУ м.Сєвєродонецька довідку форми ОК-5 із відомостями стосовно ОСОБА_3 про заробітну плату та страхові внески з березня 2016 року по березень 2017 року; в разі, якщо в УПФУ в м.Сєвєродонецьку відсутні відповідні відомості, зобов'язати Управління терміново перенаправити ухвалу суду для виконання належному органу Пенсійного фонду України. Скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Постановити окрему ухвалу про порушення суддею Біловодського районного суду Соболєвим Є.О. визначених ст.157 ЦПК України строків розгляду справи при розгляді справи № 408/2393/17ц.

Позивач- скаржник, яку було повідомлено належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання апеляційного суду не з'явилась, заяв про відкладення розгляду справи від останньої на адресу суду не надійшло, справу розглянуто на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України без участі скаржника за участю представника відповідача.

Заслухавши суддю- доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до положень ч.ч.1- 4 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин що об'єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з ч. ч.1, 2 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає у повній мірі.

Так, судом першої інстанції встановлено, що підприємство ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» з 13 березня 2017 року втратило контроль над своїми виробничими активами та адміністративно-фінансовими ресурсами з незалежних від нього причин дії непереборної сили, саме з цього часу відповідач був позбавлений можливості здійснювати юридично значимі дії по відношенню до позивача, зокрема щодо його звільнення, нарахування та виплати йому при цьому грошових коштів, оформлення трудової книжки, видачі фінансових документів та таке інше.

З витягу із кримінального провадження №0000155 вбачається, що 18 березня 2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за ч. 3 ст. 206 КК України про те, що у період з 13 березня 2017 року невстановлені особи здійснюють протидію законній господарській діяльності ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» шляхом заборони відчуження майна, відчуження грошових коштів, встановлення обтяжень на майно, що належить товариству шляхом захоплення майнового комплексу за адресою: Луганська область м. Довжанськ вул. Енгельса, 1, чим заподіяно майнової шкоди у великому розмірі. Орган досудового розслідування ГУНП у м. Києві.

Відповідно до постанов Верховної Ради України від 17.03.2015 року № 254-VIII та №252-VIII «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» та «Про визначення окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, в яких запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування» місто Свердловськ (після перейменування Довжанськ) Луганської області визнано тимчасово окупованою територією України.

Висновком Торгово-промислової палати України від 24 липня 2017 року №2369/2/21-10.2 засвідчено настання обставин непереборної сили (наявність воєнного конфлікту на території Луганської області та здійснення у зв'язку із цим антитерористичної операції) з фактичним захопленням з 13 березня 2017 року ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» (дати фактичного захоплення невстановленими озброєними особами виробничих та адміністративно-інформаційних потужностей підприємства) відповідач, у тому числі, фактично втратив доступ до первинних документів, на підставі яких має здійснюватися розрахунок сум заробітної плати, відпускних, та інше, що підлягають до виплати на користь робітникам як поточних виплат так і виплат у день звільнення, та будучи позбавленим можливості користування своїми коштами - здійснювати відповідні виплати. Одночасно, відповідачем втрачено доступ до трудових книжок своїх працівників, з огляду на що уповноважена особа роботодавця- відповідача з 13 березня 2017 року не має можливості здійснити записи відносно прийому чи звільнення таких працівників, а також на здійснення будь-яких інших юридично значимих правових дій, на підставі яких би могли виникати чи припиняти свою дію певні правовідношення.

Також судом першої інстанції встановлено, що у трудових правовідносинах між відповідачем ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» та його працівниками, зокрема позивачем, з 13 березня 2017 року виникли та дотепер існують обставини непереборної сили, які відповідач не міг передбачити чи відвернути, які завдали збитків як підприємству в цілому, так і його працівникам, які на ньому працювали, в період існування яких відповідач ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» об'єктивно, з причин від нього незалежних, був позбавлений можливостей виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків, згідно із законодавчими та іншими нормативними актами щодо своїх працівників взагалі, в тому числі відносно позивача.

Крім того, враховуючи положення ст. ст. 59, 60 ЦПК України в редакції, що діяла до 15.12.2017 року щодо допустимості доказів та обов'язків доказування і подання доказів, а також ст. ст.10, 60 ЦПК України в редакції, що діяла до 15.12.2017 року, про те, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, приймаючи до уваги заперечення відповідача про наявність невиплаченої ОСОБА_3 заробітної плати за березень 2017 року та наявність невикористаних днів щорічних відпусток, а також встановлення судом обставин щодо неможливості з об'єктивних причин (настання обставин непереборної сили (наявність воєнного конфлікту на території Луганської області та здійснення у зв'язку із цим антитерористичної операції) надати відповідачем відповідні довідки про заробітну плату позивача та відомості про використані (невикористані) дні щорічних відпусток позивача, судом першої інстанції встановлено, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів наявності заборгованості по заробітній платі ОСОБА_3, ( при прийнятті судом усіх можливих заходів щодо повного і всебічного з'ясування обставин справи за відсутності у відповідача первинних документів про розмір нарахованої позивачеві заробітної плати за березень 2017 року, що унеможливлює визначення кількості робочих днів, відпрацьованих позивачем на підприємстві у березні 2017 року та встановлення, який реальний розмір заробітної плати був нарахований позивачу за ці дні), а також позивачем не надано належним чином оформлених і письмових доказів про кількість невикористаних позивачем календарних днів щорічних відпусток в період роботи ОСОБА_3 на підприємстві відповідача та про розмір заробітної плати за відповідний період для розрахунку її грошової компенсації, при цьому судом першої інстанції зазначено, що застосування наданих позивачем розрахункових листів є неможливим, оскільки попри сумнівність щодо їх легітимності, розрахункові листи не містять необхідної інформації, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки позивачем здійснено виходячи з виплат за шість місяців, а не за дванадцять, як то передбачено постановою КМУ «Про порядок обчислення середньої заробітної плати» №100 від 08.02.1995 року. Аналогічні зауваження судом першої інстанції зазначені й до розрахунку позивача розміру вихідної допомоги у зв'язку з порушенням законодавства про працю та вимог стягнення компенсації за затримку розрахунку у розмірі середнього заробітку по день фактичного розрахунку.

На підставі зазначеного, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що в силу ст. ст. 614, 617 ЦК України відповідач не може нести відповідальність за дії невідомих третіх осіб, які з 13 березня 2017 року, злочинно захопивши підприємство-відповідача, продовжують порушувати вимоги діючого законодавство України, за відсутністю можливості отримання судом необхідних письмових доказів належної форми та змісту через незаконний захват підприємства сторонніми особами, оскільки відповідач не має доступу до носіїв інформації, первинних документів та інформаційних ресурсів про заробітну плату позивача, а отримання їх позивачем чи на вимогу суду від осіб, що незаконно захватали підприємство, хоча б вони і були б виготовлених від імені відповідача та з відтисками незаконно захоплених у нього штампів та печатей, будуть мати статус недопустимих та нелегітимних доказів, отриманих з порушенням порядку, передбаченого діючим законодавством України, а отже, такими, що не відповідають вимогам ст.59 ЦПК України,( в редакції до 15.12.2017 року).

Також суд першої інстанції дійшов висновку про те, що отримання та надання суду належних письмових доказів, які б могли мати статус належності та допустимості, можливе лише при відновленні законної юрисдикції належного власника підприємства ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» над майном та іншими ресурсами підприємства.

Сам по собі факт звільнення позивача з ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» 21 березня 2017 року не може бути підставою для задоволення позовних вимог, оскільки за змістом ч. 1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникові за виконану роботу, а не за факт перебування у трудових відносинах.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження наявності заборгованості ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» перед позивачем по заробітній платі за березень 2017 року та недоведеність матеріалами справи вини ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» у невиплаті заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та належних при звільненні сум у визначені ст.116 КЗпП України строки, а тому і підстав вважати порушеними його трудові права на час розгляду справи немає.

Проаналізував наявні дані, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив і оцінив обставини по справі та надані сторонами, в їх сукупності, всі докази, відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України ( в редакції до 15.12.2017 року) та правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Згідно з п. п. 1- 5 ч. 1 ст.264 ЦПК України, в редакції, що набрала чинності з 15.12.2017 року, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити…

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. ст. 12, 81 ЦПК України).

Аналізуючи обставини справи колегія суддів приходить до наступного.

Як вбачається з позовної заяви ОСОБА_3, обґрунтовуючи свої позовні вимоги положеннями ст.115 КЗпП України та ст. ст. 2, 3 Закону України «Про відпустку», позивач посилається на те, що по день звільнення- 21.03.2017 року вона перебувала у трудових правовідносинах з відповідачем та на день звільнення і до теперішнього часу відповідачем не було виплачено ОСОБА_3 всіх сум, що належать позивачу від підприємства, у тому числі заборгованості по заробітній платі за березень 2017 року та компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки.

Також, обґрунтовуючи свої позовні вимоги положеннями ст.44 та ст.117 КЗпП України, ОСОБА_3 посилається на те, що несвоєчасне надання щорічної відпустки, затримання у виплаті заробітної плати, непроведення повного розрахунку при звільненні та неповідомлення відповідачем позивача про нараховані суми, належні при звільненні, є порушенням відповідачем законодавства про працю, що є підставою для стягнення з відповідача на користь ОСОБА_3 вихідної допомоги у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку та середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Як вбачається із заперечень представника відповідача на позовні вимоги ОСОБА_3 ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит», в силу ст.ст. 614, 617 ЦК України, не може нести відповідальність за дії невідомих озброєних третіх осіб, які 13 березня 2017 року захопили майновий комплекс ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит», розташований на тимчасово непідконтрольній Україні території Луганської області. За цим фактом адміністрація підприємства звернулася до правоохоронних органів і було відкрито кримінальне провадження №00000155. На даний час триває досудове розслідування. Після захоплення підприємства, ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» втратило доступ до свого майна, у тому числі особових справ працівників, табелів обліку робочого часу, печаток, штампів, та компютерної техніки із відображеною в ній інформацією. Запобігти захопленню майнового комплексу озброєними людьми відповідач не міг. Вказував, що оскільки підприємство ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» з 13 березня 2017 року за відсутності своєї вини втратило контроль над своїми виробничими активами та адміністративно-фінансовими ресурсами з незалежних від нього причин - дії непереборної сили, саме з цього часу відповідач був позбавлений можливості здійснювати юридично значимі дії по відношенню до позивача, зокрема щодо його звільнення, нарахування та виплати йому при цьому грошових коштів, оформлення трудової книжки, видачі фінансових документів і таке інше. Розмір заборгованості (при наявності), а також невикористані дні щорічної відпустки (при наявності), за відсутності необхідних даних, відповідач визнати не має можливості. Представник відповідача вважає, що в силу ст. ст. 614, 617 ЦК України відповідач не може нести відповідальність за дії невідомих третіх осіб, які з 13 березня 2017 року, злочинно захопивши підприємство-відповідача, продовжують порушувати вимоги діючого законодавства України також і відносно працівників ТОВ «ДТЕК «Свердловантрацит».

Під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або які мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Предметом доказування у даній справі є наявність складу юридичного правопорушення трудових прав ОСОБА_3, як працівника, щодо невиплати останній на день звільнення всіх сум, що належать позивачу від підприємства, у тому числі заборгованості по заробітній платі за березень 2017 року та розмір цієї заборгованості саме в сумі 3164,44 грн., наявність невикористаних днів щорічних відпусток на день звільнення, саме в кількості 15 днів та розмір компенсації за ці дні саме в сумі - 2260,31 грн., а також порушення відповідачем положень ст.44 та ст.117 КЗпП України та, відповідно, наявність права на отримання вихідної допомоги та її розмір, саме в сумі 13561,89 грн. та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку та в якій сумі, при цьому позивач повинен підтвердити належними та допустимими доказами вищезазначені обставини, у свою чергу відповідач повинен довести, що порушення трудових прав позивача ( при наявності) відбулося не з вини відповідача та свої заперечення підтвердити належними та допустими доказами.

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду (стаття 159 ЦПК України в редакції до 15.12.2015 року), рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. При ухваленні рішення суд відповідно до статті 212 ЦПК України (в редакції, що діяла до 15.12.2017 року) оцінює докази з урахуванням вимог статей 58 та 59 ЦПК України (в редакції, що діяла до 15.12.2017 року) про їх належність і допустимість. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Так, порядок виплати заробітної плати працівникам встановлено положеннями ст.115 КЗпП України, відповідно до ч.1 якої заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

І дійсно, як зазначає позивач, відповідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Також, відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки.

Згідно з ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

При припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) працівникові виплачується допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку (ст. 44 КЗпП України).

Також, як зазначає відповідач, відповідно до ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Як вбачається з мотивувальної частини оскаржуваного рішення, судом першої інстанції відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 з тих підстав, що на час ухвалення судового рішення трудові права позивача не можна вважати порушеними відповідачем. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження фактів, якими ОСОБА_3 обґрунтовувала свої вимоги, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів наявності заборгованості по заробітній платі ОСОБА_3, ( при прийнятті судом усіх можливих заходів щодо повного і всебічного з'ясування обставин справи за відсутності у відповідача первинних документів про розмір нарахованої позивачеві заробітної плати за березень 2017 року, що унеможливлює визначення кількості робочих днів, відпрацьованих позивачем на підприємстві у березні 2017 року та встановлення, який реальний розмір заробітної плати був нарахований позивачу за ці дні), а також позивачем не надано належним чином оформлених і письмових доказів про кількість невикористаних позивачем календарних днів щорічних відпусток в період роботи ОСОБА_3 на підприємстві відповідача та про розмір заробітної плати за відповідний період для розрахунку її грошової компенсації, а отримання належних та допустимих доказів для правильного вирішення заявленого спору можливе після повернення втраченого з 13 березня 2017 року контролю і доступу ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» до своїх виробничих потужностей та іншого майна у місті Довжанську (Свердловську).

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції, відповідно до ч. 4 ст. 265 ЦПК України, у чинній редакції, надана мотивувальна оцінка кожному аргументу, наведеному сторонами щодо обставин справи, з посиланням на докази, їх оцінку та мотивів їх прийняття та відхилення із зазначенням мотивів щодо відсутності підстав для задоволення позову.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів не погоджується з доводами скаржника в апеляційній скарзі про те, що у рішенні суду першої інстанції відсутня належна оцінка можливості відповідача здійснити нарахування та сплату належних робітникам грошових коштів та безпідставному посиланню відповідача на недоведену втрату контролю над своїми виробничими активами та адміністративно-фінансовими ресурсами, та помилковість висновку суду першої інстанції про те, що відповідач не має доступу до носіїв інформації, первинних документів та інформаційних ресурсів про заробітну плату позивача.

Колегія суддів не вважає за потрібне надавати додатковий аналіз наданих сторонами доказів, у тому числі щодо втрати контролю відповідача над своїми виробничими активами та адміністративно-фінансовими ресурсами та, з об'єктивних причин, доступу до носіїв інформації, первинних документів та інформаційних ресурсів про заробітну плату позивача, (що останньою у встановленому порядку не спростовано), оскільки, як було зазначено вище, вважає, що судом першої інстанції повно та всебічно досліджені і оцінені обставини по справі та надані сторонами, в їх сукупності, всі докази.

Також колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно відхилено подані позивачем розрахункові листи, як такі, що є неналежними та недопустимими доказами.

Між тим, висновок суду першої інстанції про відсутність вини ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» у непроведенні повного розрахунку з позивачем ОСОБА_3 під час її звільнення, колегія суддів вважає передчасним, оскільки у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено з тих підстав, що визначеними процесуальним законом засобами доказування не можливо встановити обставин (факти), якими остання обґрунтовувала свій позов і саме з цих підстав суд вважав, що порушення відповідачем трудових прав позивача, за захистом яких остання звернулась до суду, не доведено та, при прийнятті судом усіх можливих заходів щодо повного і всебічного з'ясування обставин справи, не встановлено.

Ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 17.01.2018 року було задоволено клопотання ОСОБА_3 про витребування доказів, а саме: зобов'язано ТОВ «ДТЕК «Свердловантрацит» надати довідку про кількість невикористаних ОСОБА_3 днів щорічних відпусток та їх періодів, відомостей про заробітну плату та її структуру за періоди, необхідні для розрахунку компенсації за невикористану відпустку, довідку про розмір заборгованості з виплати заробітної плати та інших нарахованих при звільненні виплат перед ОСОБА_3; довідку про середньоденний заробіток ОСОБА_3; довідку про число робочих днів на підприємстві за два місяці, що передували місяцю звільнення ОСОБА_3, довідку про кількість відпрацьованих ОСОБА_3 робочих днів у березні; довідку про те, чи працювала ОСОБА_3 у день звільнення (перебувала у відпустці, на лікарняному тощо). Зобов'язано УПФУ в м.Сєвєродонецьку Луганської області надати суду довідку форми ОК-5 (індивідуальні відомості про застраховану особу) ОСОБА_3 про заробітну плату та страхові внески з березня 2016 року по березень 2017 року, а у разі, якщо в УПФУ в м.Сєвєродонецьку відсутні відповідні відомості, зобов'язано Управління перенаправити ухвалу суду для виконання належному органу Пенсійного фонду України, а. а. с.148, 149.

Так, відповідно до інформації відповідача, наданої на виконання вищезазначеної ухвали, ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» не має можливості надати витребувану судом інформацію з підстав втрати підприємством контролю і доступу до своїх виробничих потужностей та іншого майна, у тому числі до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, особових справ працівників ( в яких зберігаються заяви працівників про прийняття на роботу, анкети, особові картки та інше, табелів обліку робочого часу, комп'ютерної техніки із встановленим програмним забезпеченням обліку трудових взаємовідносин з працівниками, а також печаток та штампів, внаслідок блокування господарської діяльності підприємства неправомірними діями третіх осіб, а саме захоплення 13.03.2017 року майна ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» невстановленою групою людей. Надання вказаної інформації можливо лише при відновленні законної юрисдикції належного власника підприємства над майном та іншими ресурсами ТОВ «ДТЕК «Свердловантрацит».

Також, відповідно до інформації, наданої УПФУ у м.Сєвєродонецьку Луганської області, на виконання ухвали Апеляційного суду Луганської області від 17.01.2018 року, індивідуальні відомості про застраховану особу ОСОБА_3 за звітний місяць - березень 2017 року, як щодо суми заробітку для нарахування пенсії так і позначки про сплату страхових внесків, відсутні.

На підставі зазначеного, колегією суддів встановлена неможливість у запропонований ОСОБА_4 спосіб встановити розмір нарахованої ( невиплаченої) заробітної плати останньої, а також наявність та розмір інших виплат, що підлягали виплаті ОСОБА_4 у день звільнення. Іншого способу отримання належних та допустимих доказів для правильного вирішення заявленого позову, окрім відновлення контролю відповідача над своїми виробничими активами та адміністративно-фінансовими ресурсами та доступу ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» до носіїв інформації, первинних документів та інформаційних ресурсів про заробітну плату позивача, колегією суддів не встановлено.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржником ОСОБА_3 не доведено порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи та наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_3 до ТОВ «ДТЕК «Свердловантрацит» про стягнення заробітної плати.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що не позбавляє ОСОБА_3 у майбутньому скористатися правом на перегляд цього рішення з передбачених п. 1 ч. 2 ст. 423 ЦПК України підстав.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Луганської області

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Біловодського районного суду Луганської області від 14 листопада 2017 року у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловантрацит» про стягнення заробітної плати залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Дата складення повного тексту постанови - 21 лютого 2018 року.

Головуючий

Судді: