Справа № 212/4696/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2018 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, в складі: головуючого-судді Пустовіта О.Г., з участю: секретаря судового засідання Конограй В.В., за участі позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду міста ОСОБА_3 цивільну справу № 212/4696/17, 2/212/267/18 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4 Україна в особі Управління Державної казначейської служби України Жовтневого району м. Кривого Рогу , ОСОБА_5 відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої неправомірними діями посадових осіб, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_4 Україна в особі Управління Державної казначейської служби України Жовтневого району м. Кривого Рогу, ОСОБА_5 відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції, в якій просив стягнути з управління Державної казначейської служби України в ОСОБА_5 районі м. Кривого рогу Дніпропетровської області на його користь 660 грн. 05 коп. матеріальну шкоду та 50000 грн. Моральну шкоду, спричинену неправомірними діями працівників ОСОБА_5 відділу державної виконавчої служби м. Кривого рогу Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.

Пояснив свою заяву тим, що 21 серпня 2016р. подорожуючи із Сорочинської ярмарки разом із своєю дружиною та двома родичами на посту ДАІ біля м. Кобиляки інспектором Державтоінспекції ДАІ був зупинений його автомобіль Шевролет АЕ 1617СН, а в подальшому автомобіль був затриманий та вилучений. Причиною затримання та вилучення автомобіля була Постанова Жовтневого відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції (надалі ОСОБА_5 ВДВС). Йому разом із дружиною та двома родичами прийшлося у вечірній час самотужки добиратися додому. До м. Дніпропетровськ вони доїхали на таксі заплативши 800 гривинь, з м. Дніпро маршрутним автобусом вони доїхали до м. Кривого Рогу. 22.08.2016р. він звернувшись до ОСОБА_5 ВДВС дізнався, проте що автомобіль був вилучений відповідно до Постанови державного виконавця за неоплачений штраф по адміністративному правопорушенні. На що він зазначив, що на той час не памятав чи сплачував штраф за адмінправопорушення. Того ж дня ним був сплачений зазначений штраф та виконавчий збір на загальну суму 660 грн. 05коп. Державний виконавець винесла Постанову про зняття з розшуку його майна. Наступного дня добравшись своїм ходом до поста ДАІ біля м. Кобиляки забрав свій автомобіль. 05.11.2016р. перебираючи документи позивач натрапив на постанову Серія АА2 №157141 від 31.10.2013р. про скоєне адміністративне правопорушення, разом із постановою знаходилася і квитанція про сплату ним зазначеного штрафу який був сплачений 11.11.2013р. був сплачений в розмірі 255 гривень. Тому не погоджуючись із діями державного виконавця Покровського ВДВС в 2017р. він подав до Жовтневого районного суду міста ОСОБА_3 адміністративний позов. Постановою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 29 травня 2017р. його адміністративний позов був частково задоволений, постанови державного виконавця

ОСОБА_6 від 20.11.2015р. про відкриття виконавчого провадження ВП №49426803, від 07.12.2015р. про розшук його майна та від 28.09.2016р. та постанова про закінчення виконавчого провадження ВП №49426803 були скасовані. Постанова суду набрала чинності. Також у позовній заяві зазначив, що діями працівників ОСОБА_5 ВДВС порушені його права та спричинена йому моральна в розмірі 50000 гривень та матеріальна шкода в розмірі 3200 гривень. Переживання спричинило і те, що у вечірній час та у вихідний день не можливо було доїхати до м. Кривого Рогу. Моральні страждання та переживання спричинило йому те, що від наступного дня звертався до відповідача про причину вилучення його авто, оплачував штраф, наступного дня самотужки доїхавши до поста ДАІ м.Кобиляки забирати свій авто. Також моральні переживання спричинило і те, що він сам себе забезпечую роботою і від свого вкладу в роботу має винагородження, а по вині відповідача два дні змушений був не працювати - звернувся до відповідача виясняючи причину відкриття виконавчого провадження, іще день був потрачений ним на те, щоб добратися до посту ДАІ та забрати своє авто, а потім доїхати на ньому додому. Спричинену матеріальну шкоду він оцінює в розмірі 3200 гривень виходячи із наступного: поїздка з посту ДАІ м. Кобеляки до м. Дніпро 800гривень; поїздка з м. Дніпро до м. Кривого Рогу коштувала 500 гривень, поїздка до поста ДАІ м. Кобеляки за автомобілем 250 гривень; заробітна плата за два дні, які він не працював 1000 гривень; вдруге сплата штраф 660 гривень, документально підтвердити всю суму матеріальної шкоди підтвердити не може, оскільки не зберіг квитанції на перевезення, а за користування зовсім не було квитка.

12.12.2017 року позивач подав до суду уточнену позовну заяву в якій просив стягнути з управління Державної казначейської служби України в ОСОБА_5 районі м. Кривого рогу Дніпропетровської області на його користь 660 грн. 05 коп. матеріальну шкоду та 50000 грн. Моральну шкоду, спричинену неправомірними діями працівників ОСОБА_5 відділу державної виконавчої служби м. Кривого рогу Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 серпня 2017 року відкрито провадження по справі з призначенням до відкритого судового засідання.

В судовому засіданні ОСОБА_1 уточнену позовну заяву підтримав в повному обсязі, поклавшись на обставини викладені у позовній заяві, просив задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_5 відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції ОСОБА_2 заперечував проти задоволення позовної заяви в повному обсязі, пояснивши, що в позовній заяві позивач вказує на те, що ним було сплачено суму штрафу ще в 2013 році, але це не відповідає фактичним обставинам справи. Позивачем надано копію постанови від 21.10.2013 року та платіжне доручення від 11.11.2013 року, що начебто підтверджує сплату позивачем штрафу, але в постанові зазначені реквізити для оплати штрафу, які не співпадають з реквізитами на платіжному дорученні. Позивачу необхідно було сплатити на реквізити Казначейської служби м. Феодосії, а ним було сплачено на реквізити Казначейської служби Дніпропетровської області. Крім того, рахунок на який позивачем було сплачено штраф, закритий з листопада 2006 року. Також в постанові Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 травня 2017 року вказано, що суд вважає, що державний виконавець, під час винесення оскаржуваних постанов діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Законом, а тому вимоги позову у цій частині задоволенню не підлягають. Своєю постанововю суд не скасував виконавче провадження і не зобовьязав ДВС винести постанову про відмову в відкритті виконавчого провадження, тому ввадає, що позивачу не спричинено ніякої матеріальної та моральної шкоди.

Представник відповідача ОСОБА_4 Україна в особі Управління Державної казначейської служби України Жовтневого району м. Кривого Рогу до суду не зявились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, раніше через канцелярію суду було надано відзив на позовну заяву в якому вони просили відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі у звязку з їх необґрунтованістю та безпідставністю.

Судом встановлено, що відповідно до постанови про адміністративне правопорушення Серія АА2 № 157141 від 31.10.2013 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.. 122 ч.1 на накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 гривень.

На підставі постанови Серія АА2 № 157141 від 31.10.2013 року ОСОБА_5 відділом державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області відкрите виконавче провадження № 1505/14, передано до виконання 20.11.2015 року, стягувач ДАІ , характер стягнення штраф 510,0 грн.

Відповідно до постанови про розшук майна боржника від 07.12.2015 року державного виконавця Покровського відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції ОСОБА_6 оголошено в розшук майно ОСОБА_1 : номерний знак НОМЕР_1, автомобіль ОСОБА_7 А5,2012 року випуску, автомобіль марки Шевроле Каптіва, 2008 року випуску , номерний знак НОМЕР_2.

Згідно акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 21.08.2016 року автомобіль Шевроле , реєстр.номер АЕ 1617 СН, тимчасово був затриманий працівниками Державтоінспекції МВС України в Полтавській області та доставлений на майданчик тимчасового затримання м. Кобеляки вул.. Дружби, 1а на підставі постанови ВП 49420.

Відповідно Постанови про зняття з розшуку майна боржника від 22.08.2016 року державним виконавцем Покровського відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції ОСОБА_8 припинено розшук та затримання майна ОСОБА_1: номерний знак НОМЕР_1, автомобіль ОСОБА_7 А5, 2012 року випуску, автомобіль марки Шевроле Каптіва, 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_2.

Постановою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29.05.2017 року адміністративний позов ОСОБА_1 до державного виконавця Покровського відділу державної виконавчої служби м. Кривого рогу ГТУЮ у Дніпропетровській області ОСОБА_6 про визнання виконавчих дій державного виконавця незаконними та скасування постанов, задоволено частково.

Звертаючись до суду позивач просить відшкодувати йому шкоду, завдану незаконними діями відповідачів.

На виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

У п. 28 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07.02.2014 № 6 судам роз'яснено, що при розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження суди повинні виходити з положень ст. 56 Конституції України, ст. 11 Закону України «Про державну виконавчу службу», ч. 2 ст. 87 Закону України «Про виконавче провадження», а також з положень ст.ст. 1173, 1174 ЦК України і враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України.

Відповідно до ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Статтею 1174 ЦК України зазначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

До суб'єктів відповідальності за цими нормами належать створені відповідно до Конституції України і актів Верховної Ради України, Президента України, Кабінету Міністрів України, Верховної Ради і Ради Міністрів Автономної Республіки Крим органи державної влади і управління, які реалізують надані державою функції та повноваження у сфері управління, а також органи місцевого самоврядування, створені на підставі Конституції України, Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», їх виконавчі органи та посадові або службові особи вказаних державних органів.

Сферою застосування зазначених норм є правовідносини із заподіяння шкоди фізичній чи юридичній особі у зв'язку з прийняттям зазначеними суб'єктами незаконних рішень, вчинення ними незаконних дій чи неправомірної бездіяльності при здійсненні ними своїх владних повноважень, визначених Конституцією і законодавством України.

В силу положень ст.ст. 1173, 1174 ЦК України убачається, що шкода є другою неодмінною умовою цивільно-правової відповідальності. Під шкодою розуміють зменшення або втрату (загибель) певного особистого чи майнового блага. Залежно від об'єкта правопорушення розрізняють майнову або немайнову (моральну) шкоду.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

Згідно ч. 2 ст. 87 Закону України «Про виконавче провадження», збитки, завдані державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час проведення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, встановленому законом.

Щодо вимог про стягнення з Управління Державної казначейської служби України в ОСОБА_5 районі м. Кривого рогу Дніпропетровської області матеріальної та моральної шкоди слід зазначити наступне:

Я к вбачається зі змісту позову, управління Казначейства жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди не завдавало, то відповідно до вимог Конституції України, ЦК України та інших актів законодавства Управління Казначейства не може нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу діями інших суб'єктів, коштами з рахунків, відкритих для забезпечення своєї діяльності.

Відповідно до статті 167 Цивільного кодексу України, ОСОБА_4 діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин та може створювати юридичні особи публічного права.

Стаття 176 Цивільного кодексу України передбачає, що юридичні особи, створені ОСОБА_4 не відповідають за зобов'язаннями держави.

Відповідно до п.14 Положення, управління Казначейства є юридичною особою публічного права, має печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, власні бланки, рахунки в установах Державної казначейської служби України.

Таким чином, територіальні органи Державної казначейської служби України не уособлюють собою державу Україна, а рахунки, які відкриті виключно для забезпечення їх діяльності, не уособлюють собою Державний бюджет України.

Завдана шкода відшкодовується не безпосередньо органами державної влади або органами місцевого самоврядування з рахунків, відкритих для забезпечення їх діяльності, як юридичної особи (бюджетної установи), а за рахунок коштів Державного бюджету Державним казначейством України в порядку, встановленому чинним законодавством.

Не існує жодного закону чи будь-якого іншого нормативного акту, яким би передбачалося стягнення коштів Державного бюджету для відшкодування шкоди з рахунків бюджетної установи (юридичної особи), які відкриті виключно для забезпечення її діяльності.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши осіб, які приймали участь у розгляді справи, оцінивши докази, суд приходить до висновку, що наведені позивачем обставини порушеного права, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, оскільки позивачем не доведено спричинення шкоди діями державного виконавця, виходячи з положень ст. 22 ЦК України, не надано доказів того, що неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток, позивачем не доведено причинного зв'язку між протиправною поведінкою відповідача та збитками, що є важливим елементом складу цивільного правопорушення про стягнення таких збитків. Розмір збитків, який позивач просить стягнути, не підтверджений відповідними документами, він обґрунтовується умовними припущеннями їх спричиненнями та не підтверджені відповідними документами, іншими належними і допустимими доказами, що свідчили б про конкретний їх розмір, а тому відсутні правові підстави для задоволення вимог щодо відшкодування збитків.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги в частині стягнення грошової суми у рахунок відшкодування моральної шкоди, позивач посилається на перенесення душевних страждань, переживання щодо можливості дібратися до дому, фізичне виснаження, потрачений час на доказування правоти. Розмір моральної шкоди оцінює у сумі 50000 грн. 00 коп.

Відповідно до правової позиції, викладеної в Постанові Верховного Суду України від 11.09.2013 (справа №6-48цс13) при відшкодуванні моральної шкоди, завданої особі незаконними діями чи бездіяльністю працівників виконавчої служби, застосуванню підлягають положення загального законодавства про моральну шкоду, а саме: стаття 56 Конституції України, статті 23, 1167, 1173 ЦК України та стаття 11 Закону України від 24.03.1998 «Про державну виконавчу службу».

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів.

В силу ст. 1167 ЦК України передбачено підстави відповідальності за завдану моральну шкоду. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Згідно положень п. 5. Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №5 від 31.05.1995 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Надані докази і фактичні обставини справи не дають обґрунтованих підстав вважати, що позивачу було завдано моральної шкоди, останній не довів та не надав належні та допустимі докази заподіяння йому такої шкоди, обґрунтованості зазначеного розміру такої шкоди. Тобто відсутні правові підстави для відшкодування моральної шкоди, що є підставою для відмови у задоволенні і даної частини вимог.

На підставі наведеного суд, оцінивши докази у їх сукупності, дійшов висновку про недоведеність та необґрунтованість позову, а тому в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст. 56 Конституції України, 22, 23, 87, 625, 1166, 1167, 1173, 1174 ЦК України, 12, 13, 48, 76-82, 141, 229, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 Україна в особі Управління Державної казначейської служби України Жовтневого району м. Кривого Рогу , Жовтневий відділ державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції про відшкодування матеріальної та моральної шкоди , завданої неправомірними діями посадових осіб - відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів шляхом подачі апеляційної скарги через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено та підписано 20 лютого 2018 року.

Суддя: О. Г. Пустовіт