Справа № 377/260/18 Головуючий у І інстанції Малишенко Т. О.
Провадження № 22-ц/780/3399/18 Доповідач у 2 інстанції Кашперська Т. Ц.
Категорія 49 21.08.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

21 серпня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: Кашперської Т.Ц. (суддя - доповідач), Сержанюка А.С., Фінагеєва В.О.,

розглянув в порядку письмового провадження в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Славутицького міського суду Київської області в складі судді Малишенко Т.О., ухвалене в м. Славутич 15 червня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -

в с т а н о в и в :

В травні 2018 року позивач ОСОБА_5 звернулася до суду із позовом про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, просила стягнути із відповідача на свою користь аліменти на утримання дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/3 частини всіх видів його доходів щомісячно, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, та судові витрати за надання правової допомоги.

Заявлені вимоги мотивувала тим, що із 04 серпня 2012 року перебувала у шлюбі, розірваному рішенням Славутицького міського суду Київської області від 08 вересня 2017 року, із ОСОБА_4, під час якого народжено дитину ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати з нею, тому вона хоче отримувати матеріальну допомогу на утримання дочки за рішенням суду.

Після того, як відповідачу стало відомо про її наміри звернутися із позовом до суду, він з квітня 2018 року взагалі припинив надавати будь-яку допомогу на дитину.

Вказує, що дитина відвідує дошкільний навчальний заклад із платним харчуванням від 300 до 350 грн. на місяць, відвідує заняття з вокалу, вартість яких складає 350 грн. на місяць, а також знаходиться на обліку у лікаря-педіатра в амбулаторії «Київській» ДЗ СМСЧ № 5 МОЗ України в м. Славутичі, часто хворіє на застудні хвороби, її лікування потребує значних матеріальних витрат, щомісячні витрати на дитину в середньому складають 5000 - 7000 грн. на місяць.

Вона працює на посаді економіста з договірних та претензійних робіт у ДСП «Чорнобильський спецкомбінат» та отримує біля 7000 грн., інших доходів не має. З отриманого доходу в першу чергу несе витрати на утримання дитини, також приймає участь в утриманні житла, власниками якого є її мати, вона та її брат.

Відповідач працює у ТОВ «Технічний центр «Анкомтех» на посаді менеджера зі збуту, де його офіційний сукупний дохід складає біля 7500 грн., але відомо, він отримує дохід до 15000 грн. на місяць, з нього не проводиться ніяких утримань за виконавчими листами, у нього немає інших дітей та утриманців. Вважає, що у відповідача є реальна можливість та він зобов'язаний надавати матеріальне утримання їхньої спільної дитини в розмірі 1/3 частини всіх доходів щомісяця, що на даний час буде складати лише 2000 грн.

Рішенням Славутицького міського суду Київської області від 15 червня 2018 року позов задоволено, стягнуто із ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання дитини в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02 травня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Відповідач ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Славутицького міського суду Київської області від 15 червня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким позов частково задовольнити, стягнувши із нього на користь позивача аліменти на утримання дитини в розмірі ? частки всіх видів доходів щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на те, що судом вирішувалося питання про стягнення аліментів на утримання однієї дитини, а тому стягнення з нього 1/3 доходу на утримання однієї дитини не є обґрунтованим.

Просив врахувати, що має непрацездатну матір-пенсіонера, якій повинен допомагати та допомагає матеріально, проживає та зареєстрований у її квартирі і бере участь у витратах на сплату послуг з утримання квартири АДРЕСА_1, свого нерухомого майна не має.

Зазначав, що приймає участь в матеріальному забезпеченні дитини, свідченням чого є перерахування ним коштів на ім'я позивача, про що він надавав копії розрахункових документів, але суд не надав їм жодної оцінки.

Позивач в позовній заяві вдалась до оціночних тверджень, начебто його дохід є значно вищим, при цьому це твердження є нічим іншим, ніж домислами. Формулювання прохальної частини позову майже повністю відтворює вимоги за наказним провадженням, а не за позовним, а саме п.п. 4, 5 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, в якому мова йде про ? частину заробітку (доходу), а не про 1/3.

Крім того, суд вийшов за межі позовних вимог, оскільки позивач просила стягнути із відповідача аліменти в розмірі не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, а суд в рішенні цього не вказав.

На апеляційну скаргу надійшов відзив позивача ОСОБА_5, згідно якого позивач погоджується із тим, що відповідач має матір-пенсіонерку, але остання отримує пенсію в достатньому для утримання і лікування розмірі, про що замовчує її син, ним не надано суду доказів їх спільного проживання, надання матеріальної допомоги матері в утриманні або лікуванні за його рахунок, відповідно, і щодо потреби його матері у такій допомозі. Якщо зрівняти розмір витрат, які начебто несе відповідач за утримання житла у м. Києві, вони є істотно меншими, ніж вона оплачує за житлово-комунальні послуги у м. Славутичі, але врахування цих обставин не передбачено ст. 182 СК України. Її мати також є пенсіонеркою, має 2 групу інвалідності, про що добре відомо і відповідачу, у якого є рідна сестра, належним чином забезпечена і мешкає у м. Києві та має можливість надавати допомогу їх матері.

Із наданих відповідачем документів про поштовий переказ коштів вбачається наявна у нього можливість виплачувати аліменти в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу), причому у довідці з місця роботи зазначений тільки офіційно отримуваний ним дохід, який у реальності більший ніж у два рази.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 не заперечує та не спростовує розмір і види витрат, які вона щомісячно несе на утримання їхньої спільної дитини, що складає в залежності від пори року 5000 - 7000 грн.

Абсолютно безпідставним є і посилання апелянта на порушення судом норм матеріального та процесуального права при складанні резолютивної частини рішення, яке в повній мірі відповідає вимогам ст. ст. 263 - 265 ЦПК України, ст. ст. 181 - 183 СК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом із тим рішення суду першої інстанції даним вимогам закону в повній мірі не відповідає.

Із матеріалів справи апеляційний суд вбачає, що 04 серпня 2012 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 уклали шлюб та є батьками ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 4 - 5).

Рішенням Славутицького міського суду Київської області від 08 вересня 2017 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 розірвано (а. с. 12).

Згідно довідки ДНЗ (ясла-садок) № 8 «Теремок» від 26 квітня 2018 року, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, відвідує даний навчальний заклад, за харчування дитини у дошкільному закладі сплачує її мати, ОСОБА_5 Батьки сплачують за харчування дітей у дошкільному закладі 60 % від вартості харчування, що складає 18 грн. за день перебування у закладі (а. с. 13).

Згідно довідки ДНЗ (ясла-садок) № 8 «Теремок» від 26 квітня 2018 року № 6, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, відвідує ДНЗ «Теремок» з 11 серпня 2017 року по теперішній час (а. с. 14).

В матеріалах справи на а. с. 15 - 16 знаходиться виписка з амбулаторної карти амбулаторії «Київська» загальної лікарської практики сімейної медицини на ім'я ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, за період з 05 березня 2013 року по 16 березня 2018 року.

Згідно свідоцтва про право власності на житло від 21 серпня 1997 року, квартира за адресою АДРЕСА_2 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_5, ОСОБА_11; позивач, а також ОСОБА_11 та ОСОБА_10, постійно зареєстровані за даною адресою (а. с. 18 - 19).

Позивачем також надано квитанції про оплату витрат на житлово-комунальні послуги за лютий - квітень 2018 року (а. с. 20 - 23).

Згідно довідки про доходи ДСП «Чорнобильський спецкомбінат» № 211-1223 від 25 квітня 2018 року, ОСОБА_5 постійно працює з 18 січня 2018 року на посаді економіста з договірних та претензійних робіт 2 категорії і отримує дохід із січня по квітень 2018 року в загальному розмірі 36143,05 грн., податок - 6505,67 грн. (а. с. 24).

Згідно листа ТОВ «Технічний центр «Анкомтех» від 16 квітня 2018 року № 38, ОСОБА_4 працює менеджером із збуту, отримав із грудня 2017 року по травень 2018 року заробітну плату в загальному розмірі 42270 грн., сума до виплати - 34027,35 грн., із заробітної плати відрахування не проводяться. З січня 2018 року і на даний час ОСОБА_4 нараховується заробітна плата 7460 грн. (а. с. 25 - 26, 64).

Відповідачем здійснювався переказ коштів на утримання дитини, про що надано фіскальні чеки на ім'я ОСОБА_4 по 2000 грн. за грудень та жовтень 2017 року, за січень - березень 2018 року, а також докази сплати витрат за житлово-комунальні послуги за серпень - грудень 2017 року, лютий - травень 2018 року (а. с. 48 - 58).

Позивач та відповідач мають непрацездатних батьків: ОСОБА_4 - матір ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_2, отримує пенсію у разі втрати годувальника, ОСОБА_5 - матір ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3, отримує пенсію по інвалідності ІІ групи потерпілі від аварії на ЧАЕС (а. с. 47, 123).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ? частина квартири за адресою АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_12, відомості про інші речові права відсутні (58 - 59).

Вказані обставини підтверджуються наявними в справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. ст. 180, 181 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Так, оскільки відповідач зобов'язаний утримувати неповнолітню дитину, із відповідача на користь позивача підлягають стягнення аліменти на утримання неповнолітньої дитини.

Разом з тим, враховуючи матеріальне становище як дитини, так і платника аліментів, стан здоров'я дитини, розміри доходу сторін, наявність непрацездатних батьків у позивача та відповідача, відсутність інформації щодо належності відповідачу нерухомого майна і понесених ним витрат на придбання майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, апеляційний суд приходить до висновку про те, що рішення суду в частині розміру стягнутих аліментів необхідно змінити, зменшивши розмір аліментів до ? частки всіх видів доходу відповідача. Урахувавши стан здоров'я дитини та матеріальне становище батьків та зважаючи на рівність не лише прав, а й обов'язку батьків утримувати неповнолітніх дітей, апеляційний суд вважає необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного утримання, розвитку і лікування дитини розмір аліментів у ? частки від заробітку (доходу) відповідача щомісячно.

При цьому апеляційний суд враховує, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині другій статті 182 СК України.

Апеляційний суд враховує, що позивачем не надано достатніх доказів на підтвердження необхідності стягнення аліментів на утримання однієї дитини в розмірі 1/3 частини всіх видів доходу відповідача.

Також апеляційний суд приймає до уваги, що ст. 180 СК України покладає обов'язок утримання неповнолітніх дітей на обох батьків.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд не вбачає підстав для стягнення аліментів у зазначеному позивачем розмірі.

Разом із тим, позивач не позбавлена можливості у випадку наявності особливих обставин (розвиток здібностей дитини, її хвороба, каліцтво тощо) звернутися до ОСОБА_4 із позовом про участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами, в порядку, передбаченому ст. 185 СК України.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги щодо виходу судом за межі позовних вимог в частині не зазначення обмеження розміру аліментів десяти прожитковими мінімумами на дитину відповідного віку, апеляційний суд враховує, що обмеження максимального розміру аліментів законом не встановлено.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його зміни в частині розміру стягнутих аліментів, стягнувши із відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини в розмірі ? частини всіх видів доходу відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

В іншій частині рішення Славутицького міського суду Київської області від 15 червня 2018 року є законним, обґрунтованим та не підлягає зміні або скасуванню із підстав, зазначених в апеляційній скарзі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України апеляційний суд здійснює перерозподіл судових витрат і компенсує судові витрати, понесені відповідачем за подання апеляційної скарги в розмірі 1057,20 грн. за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 7, 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Славутицького міського суду Київської області від 15 червня 2018 року змінити в частині розміру стягнутих аліментів, стягнувши із ОСОБА_4 (АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на користь ОСОБА_5 (АДРЕСА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) щомісячно аліменти на утримання дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ? частки всіх видів його доходів щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 02 травня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

В іншій частині рішення Славутицького міського суду Київської області від 15 червня 2018 року залишити без змін.

Стягнути із держави на користь ОСОБА_4 судові витрати в розмірі 1057,20 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді:

____________ ____________ ____________