Постанова

Іменем України

29 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 263/3955/16-ц

провадження № 61-16430св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Журавель В.І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_5, на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 03 лютого 2017 року у складі судді Томіліна О. М. та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 09 березня 2017 року у складі колегії суддів: Гаврилової Г. Л., Кочегарової Л. М., Попової С. А.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», про захист прав споживача.

Вимоги обґрунтовував тим, що протягом 2013-2014 років між сторонами були укладені договори про заощадження (депозиту).

Банк порушив його права, оскільки відмовив у задоволенні його вимог про конвертацію грошових коштів в іноземну валюту.

У зв'язку з наведеним просив зобов'язати ПАТ КБ «ПриватБанк» провести безкоштовну конвертацію грошових коштів за такими договорами заощадження «Депозит плюс на 12 місяців у національній валюті»: від 02 квітня 2013 року № SAMDN6077, від 24 липня 2013 року № SAMDN6537, від 09 вересня 2013 року № SAMDN7666, від 08 жовтня 2013 року № SAMDN2076, від 04 листопада 2013 року № SAMDN9969, від 30 січня 2014 року № SAMDNWFD300 (з 02 лютого 2015 року пролонговано та присвоєно № SAMDNWFD201), від 31 січня 2014 року № SAMDNWFD500 (з 02 лютого 2015 року пролонговано та присвоєно № SAMDNWFD001) в долари США за комерційним курсом банку станом на 24 лютого 2014 року.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 03 лютого 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 09 березня 2017 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Суди зробили висновок про необґрунтованість позовних вимог.

До суду касаційної інстанції надійшла касаційна скарга ОСОБА_4, у якій його представник, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Вважає, що суди безпідставно не врахували наказ шаблон ПАТ КБ «ПриватБанк» від 07 березня 2013 року № 906 СП-2013-6588628 «Про затвердження нового продуктового ряду депозитів для фізичних осіб та приватних підприємців і проведенні відпрацювання нового сервісу по оформленню депозитів», відповідно до якого конвертація вкладу відбувалася шляхом подання клієнтом заяви про конвертацію вкладу, а банк зі своєї ініціативи розривав договір і переводив усю суму на новий вклад. Тобто на час виникнення спірних правовідносин у банку функціонував «додатковий сервіс», який дозволяв вкладнику переоформити свій діючий вклад на депозит в іншій валюті зі збереженням відсотків.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Суди встановили, що сторони уклали наступні депозитні договори:

- від 02 квітня 2013 року № SAMDN6077, згідно з яким позивач вніс грошові кошти на особовий рахунок № 7972 у розмірі 130 тис. грн з відсотковою ставкою 18 % річних з періодичністю їх нарахування - 1 місяць, строком до 02 квітня 2014 року включно;

- від 24 липня 2013 року № SAMDN6537, згідно з яким позивач вніс грошові кошти на особовий рахунок № 8821 у розмірі 202 тис. грн з відсотковою ставкою 17 % річних з періодичністю їх нарахування - 1 місяць, строком до 24 липня 2014 року включно;

- від 09 вересня 2013 року № SAMDN7666, згідно з яким позивач вніс грошові кошти на особовий рахунок № 5894 у розмірі 40 тис. грн з відсотковою ставкою 17 % річних з періодичністю їх нарахування - 1 місяць, строком до 09 вересня 2014 року включно;

- від 08 жовтня 2013 року № SAMDN2076, згідно яким позивач вніс грошові кошти на особовий рахунок № 2851 у розмірі 41 тис. грн з відсотковою ставкою 17 % річних з періодичністю їх нарахування - 1 місяць, строком до 08 жовтня 2014 року включно;

- від 04 листопада 2013 року № SAMDN9969, згідно з яким позивач вніс грошові кошти на особовий рахунок № 9472 у розмірі 41 тис. грн з відсотковою ставкою 17 % річних з періодичністю їх нарахування - 1 місяць, строком до 04 листопада 2014 року включно;

- від 30 січня 2014 року № SAMDNWFD300, відповідно до якого позивач вніс грошові кошти на особовий рахунок у розмірі 110 500 грн строком до 30 січня 2015 року включно (02 лютого 2015 року цей вклад пролонговано, про що підписано договір № SAMDNWFD201 вкладу Депозит Плюс на 3 місяці» (депозит плюс));

- від 31 січня 2014 року № SAMDNWFD500, згідно з яким позивач вніс грошові кошти на особовий рахунок у розмірі 122 тис. грн строком до 31 січня 2015 року включно (02 лютого 2015 року цей вклад пролонговано, про що підписано договір № SAMDNWFD001 вкладу Депозит Плюс на 3 місяці» (депозит плюс)).

24 лютого 2014 року позивач через свого представника ОСОБА_6 звернувся до відповідача з вимогою здійснити переоформлення вкладу в іншу валюту, а саме - долари США за курсом, що діяв на той час, у задоволенні якої йому було відмовлено.

Згідно із заявами від 29 квітня 2014 року та від 30 квітня 2014 року ОСОБА_4 особисто звертався до банку з вимогою безкоштовно переоформити вклад в іншу валюту зі збереженням раніше нарахованих відсотків за курсом, що мав місце на момент укладення договорів банківського вкладу, однак його звернення також залишилися без задоволення.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що умовами договорів банківського вкладу, укладеними між сторонами, не передбачено умов конвертації національної валюти в іноземну без розірвання попереднього договору. Позивач не довів, що він звертався до банку з вимогами про дострокове розірвання укладених договорів та укладення нових договорів в іноземній валюті без втрати відсотків.

Колегія погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій.

Частинами першою та третьою сатті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Відповідно до частини першої статті 1068 ЦК України банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Згідно з пунктом 1.8 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського рахунку поточні рахунки, за договором банківського вкладу - вкладні (депозитні) рахунки.

Надходження коштів в іноземній валюті в межах України на поточний рахунок в іноземній валюті фізичної особи (резидента або нерезидента) здійснюється виключно шляхом переказу коштів в іноземній валюті з іншого власного рахунку або шляхом унесення готівки власником рахунку (пункт 1 постанови Правління Національного банку України від 16 вересня 2013 року № 365 «Про порядок надходження коштів в іноземній валюті на поточні рахунки фізичних осіб в межах України»).

Колегія відхиляє доводи касаційної скарги про те, що підставою для задоволення цього позову є та обставина, що банк протягом 2013-2014 років пропонував своїм клієнтам фінансовий продукт «Депозит плюс на 12 місяців», відповідно до якого надавалася можливість безкоштовного переоформлення вкладу в іншу валюту із збереженням раніше нарахованих відсотків, оскільки вищезазначені депозитні договори не містили таких умов, а позивач не надав належних і допустимих доказів на підтвердження того, що умови цього фінансового продукту поширювалися і на нього.

Інші аргументи касаційної скарги були предметом дослідження апеляційним судом і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального права та дотриманням норм процесуального права, касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 03 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 09 березня 2017 року без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_5, залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 03 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 09 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді В. І. Журавель

Н. О. Антоненко

В.І. Крат