ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
справа № 753/3252/18
провадження № 2-о/753/172/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" лютого 2018 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді МИЦИК Ю.С.

при секретарі ГОРБЕНКО А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві заяву ОСОБА_1, заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд із заявою про видачу обмежувального припису, відповідно до якого просить заборонити ОСОБА_2 перебувати в місці спільного проживання (перебування) з ОСОБА_1, за адресою: АДРЕСА_2; усунути перешкоди у користуванні майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю ОСОБА_1; заборонити ОСОБА_2 наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), роботи, інших місць частого відвідування ОСОБА_1.

В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 вказує на те, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 23.01.2018 року шлюб між нею та ОСОБА_2 розірвано. Починаючи з початку 2018 року ОСОБА_2 створює для неї несприятливі умови для проживання та роботи. ОСОБА_2 не проживає за адресою: АДРЕСА_2, має власне житло в АДРЕСА_1. Одразу після розлучення ОСОБА_2 став приїжджати за місцем її проживання та постійно створює конфліктні ситуації, під час яких наносить їй тілесні ушкодження, висловлює словесні образи, погрожує та виганяє її та її матір з будинку. На виклики працівників поліції ОСОБА_2 пояснює, що він є власником будинку де вона проживає. Таким чином, на її думку дії ОСОБА_2 носять фізичне та психологічне насильство, які викликають в неї неймовірні страждання та спричиняють психологічної шкоди їх спільним дітям.

ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 в судовому засіданні подану заяву підтримали та просили її задовольнити, з підстав, що у ній наведені. Крім того, пояснили, що ОСОБА_2 фактично перебуває у шлюбних стосунках з іншою жінкою, вони разом проживають та мають спільну дитину. На даний час триває розгляд справи про поділ майна колишнього подружжя. Після надходження до суду заяви про поділ майна, ОСОБА_2 приходить за місцем проживання ОСОБА_1 та їх спільних дітей та вчиняє сварки, при цьому застосовує фізичне насильство, принижує її гідність і честь.

ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_4 в судовому засіданні заяву про видачу обмежувального припису не визнали, вважаюли, що вона не підлягає задоволенню, оскільки обставини, наведені у ній, не відповідають дійсності, а ОСОБА_2 будь-якого домашнього насильства стосовно своєї колишньої дружини ОСОБА_1 не вчиняв. При цьому представник ОСОБА_2 пояснила, що дійсно на даний час судом розглядається цивільна справа про поділ майна між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Не заперечувала, що ОСОБА_2 не проживає за адресою АДРЕСА_2, однак зазначила, що останній приїжджає в будинок, оскільки він є спільною власністю колишнього подружжя, і в ньому проживають їх спільні із заявником діти. Пояснила, що ОСОБА_2 дуже любить своїх дітей та піклується про них, заявниця інколи перебуває у відрядженнях і саме ОСОБА_2 та його мати в цей час здійснюють піклування та догляд за їх спільними дітьми. Заперечувала проти того, що ОСОБА_2 вчиняє психологічне та фізичне насильство по відношенню до заявниці. Просила відмовити у задоволенні заяви, оскільки вона не підтверджується належними та допустимими доказами.

Вислухавши пояснення заявника, її представника, заінтересованої особи та його представника, показання свідків, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі та є батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження /а.с.а.с. 11-13/.

Згідно копії свідоцтва про право власності від 05.10.2013 року за ОСОБА_2 зареєстровано право приватної власності на 1/2 частку садового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, загальною площею 626,1 кв. м.

Згідно копії державного акту на право власності на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_1, ОСОБА_2 є власником 1/2 частки від 0,0655 га, що розташована в АДРЕСА_4 з цільовим призначенням ведення садівництва.

Судом встановлено та не заперечувалося в судовому засіданні сторонами, що на даний час судом розглядається справа про поділ спільного майна сторін.

Також судом встановлено та в судовому засіданні не заперечувалося заявником і заінтересованою особою, що на даний час між ними шлюб розірвано, ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_2, а ОСОБА_2 в АДРЕСА_5

З фотоматеріалів, оглянутих в судовому засіданні, вбачається та не заперечувалося заявницею, що ОСОБА_2 відвідує своїх дітей за місцем їх проживання за адресою: АДРЕСА_2, та піклується про них.

Заявниця стверджує, що ОСОБА_2 в присутності дітей ображає її, не виявляє поваги та не цінує її. При цьому ОСОБА_2 пояснив, що у них різні погляди на виховання та догляд за дітьми. Він вважає неприпустимим те, що діти ходять в брудному одязі, недоглянуті. З приводу цього між ними виникають сварки. Крім того, ОСОБА_2 зазначає, що суперечки між ними виникають також з приводу поділу майна.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 суду пояснив, що є батьком заявниці. Він дуже стурбований тим, що ОСОБА_2 застосовує до його доньки фізичне та психологічне насильство, а тому порадив їй звернутися до суду за захистом свого права. Крім того зазначив, що ще за часів подружнього життя його доньки з ОСОБА_2 останній міг кричати на неї, не знаходитися по два тижні вдома. Пізніше йому стало відомо, що ОСОБА_2 має іншу жінку. Сварки почалися з часу розгляду справи про поділ майна. 22 лютого 2018 року йому зателефонувала донька та попросила приїхати та захистити її від насилля зі сторони ОСОБА_2

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 суду пояснив, що є братом заявниці. Зазначив, що між його сестрою та ОСОБА_2 часто виникали непорозуміння з приводу прав на особисте життя, зокрема, ОСОБА_2 обмежував право ОСОБА_1 на спілкування зі своїми батьками та на листування. Також свідок пояснив, що в його сестри та ОСОБА_2 різні культури виховання, а тому і дітей вони виховують по різному, з приводу чого між ними також могли виникнути конфлікти. 19 лютого 2018 року йому стало відомо про те, що між його сестрою та ОСОБА_2 знову виник конфлікт, однак свідком події він не був, а приїхав лише, коли останні надавали свої пояснення працівникам поліції.

Суд не може покласти в основу рішення, покази вищезазначених свідків, оскільки останні фактично підтвердили, що сварки між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 виникають з приводу поділу майна, а їх покази в частині застосування ОСОБА_2 психологічного насильства до ОСОБА_1 були непослідовними та не узгоджуються з іншими доказами по справі.

Оцінюючи письмові докази, долучені заявником, в якості підтвердження звернення до працівників поліції з приводу застосування до неї зі сторони ОСОБА_2 психологічного та фізичного насильства, суд вважає, що самі по собі звернення із відповідними заявами не можуть підтвердити факт застосування такого насильства. Крім того, сама заявниця суду повідомила, що відносно ОСОБА_2 працівниками поліції не складалися протоколи про вчинення насильства в сім'ї та ОСОБА_2 жодного разу не притягувався до адміністративної відповідальності за вказане правопорушення.

Відповідно до п.3, п. 6, п. 7, п. 8 ч.1 ст. 1 цього Закону домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сімї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сімєю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі.

Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Статтею 16 вищезазначеного закону передбачено ведення Єдиного державного реєстру випадків домашнього насильства та насильства за ознакою статі. Єдиний державний реєстр випадків домашнього насильства та насильства за ознакою статі (далі - Реєстр) - це автоматизована інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для збирання, реєстрації, накопичення, зберігання, адаптування, зміни, поновлення, використання, поширення (розповсюдження, реалізації, передачі), знеособлення і знищення визначених цим Законом даних про випадки домашнього насильства та насильства за ознакою статі.

До Реєстру вносяться відомості (окремо за кожним випадком насильства). Формування Реєстру здійснюється окремо за кожним випадком домашнього насильства, насильства за ознакою статі шляхом внесення до нього відповідної інформації. Персональні дані про особу, яка повідомила про вчинення насильства, зберігаються у Реєстрі протягом одного року з дня надходження відповідної інформації про вчинення насильства. Персональні дані про постраждалу особу зберігаються у Реєстрі протягом трьох років з дня вчинення домашнього насильства чи насильства за ознакою статі.

Розділом IV глави 13 Цивільного процесуального кодексу України визначено порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису.

Статтею 350-6 ЦПК України передбачено, що, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців.

Частиною 2 статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема відповідно до п. 2 - це усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи.

Частиною 3 статті 26 цього Закону передбачено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи).

Враховуючи те, що заявником не надано суду належних та достатніх доказів вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства щодо ОСОБА_1, а отже і не доведено, що ОСОБА_2 є кривдником відносно своєї колишньої дружини.

Також, заявником не обґрунтовані ризики, які можуть настати у разі незастосування відносно ОСОБА_2 обмежувального припису.

При цьому суду не надано жодних доказів, щодо внесення зазначеного випадку до Єдиного державного реєстру випадків домашнього насильства та насильства за ознакою статі та притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ознаками статті ст. 173-2 КУпАП , а за таких обставин суд вважає заяву необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4,13, 82, 263, 265, 350-1 350-6 ЦПК України, Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1, заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду м. Києва протягом 30 днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини рішення через Дарницький районний суд м. Києва.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

СУДДЯ: МИЦИК Ю.С.