ЄУН № 337/3949/17
Провадження № 2/337/106/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2018 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя

у складі: головуючого судді Гнатик Г.Є.

при секретарі Медведь Г.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_3 про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом,

в с т а н о в и в :

Позивачка звернулася до суду із вказаним позовом.

У позові вказала, що 04.01.2017 року помер її чоловік - ОСОБА_4 Після його смерті відкрилася спадщина на 12/25 частин квартири АДРЕСА_1, яка належить йому за договором купівлі продажу. За життя ОСОБА_4 склав заповіт, яким заповів все належне йому майно їй. Після смерті чоловіка вона у встановлений законом строк звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, але у видачі свідоцтва їй було відмовлено, оскільки не надано правовстановчих документів на спадкове майно. Також власником 13/25 частин зазначеної квартири є ОСОБА_2 Просила визнати за нею право власності на 12/25 частин квартири АДРЕСА_2 у порядку спадкування за заповітом після смерті чоловіка.

У судове засідання позивачка ОСОБА_1 не зявилася, надала суду письмове клопотання про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує.

Відповідно до ч.5 ст.223 ЦПК України, суд може розглянути справу за відсутності позивача, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Відповідачка ОСОБА_2 у судове засідання неодноразово не зявилася, поважну причину неявки суду не повідомила, про розгляд справи повідомлялася належним чином.

Третя особа - приватний нотаріус ОСОБА_3 у судове засідання не зявився, надавши заяву з клопотанням про розгляд справи у його відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає позовні вимоги підлягаючими задоволенню, у звязку з наступним.

Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

На підставі ст.. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та буланов А.І. перебували у шлюбі.

Відповідно до свідоцтва про смерть І-ЖС № 377837, виданого 04.01.2017 року, ОСОБА_4 помер 04.01.2017 року, про що зроблений актовий запис № 135 (а.с.15).

Як вбачається з заповіту від 25.11.2016 року ОСОБА_4 заповів все своє майно ОСОБА_1 (а.с. 16).

Згідно з копії спадкової справи № 16/2017, з заявою про отримання спадщини після смерті ОСОБА_4 до приватного нотаріусу Запорізького міського нотаріального округу Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_3, звернулася лише ОСОБА_1 (а.с. 35-50).

Постановою приватного нотаріуса ОСОБА_3 від 20.09.2017 року, відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_4, через відсутність правовстановчих документів на вказану квартиру (а.с. 21).

У відповідності з п.п. 4.15 глави 10 свідоцтв про право на спадщину Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановчих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Згідно зі ст. 1233, 1234 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Відповідно до п.3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ N 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.

На підставі ст. 1268, 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч. 1 ст. 1297 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

За змістом ч. 1, 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року "Про практику розгляду судами України справ про спадкування", у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Ст. 8 Конституції України визначено, що норми Конституції України є нормами прямої дії; звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.

Враховуючи вищевказане, суд вважає, оскільки спадкодавець ОСОБА_5 залишив заповіт яким заповідав все майно позивачці, у встановлений законодавством строк ОСОБА_1 звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка, але в отриманні свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено через відсутність правовстановчих документів на спадкове майно, до нотаріальної контори з приводу прийняття спадщини крім ОСОБА_1 ніхто не звертався, суд вважає позовні вимоги позивачки у повному обсязі обґрунтованими, доведеними та підлягаючими задоволенню.

Керуючись ст. ст. 182, 1223, 1268, 1296 ЦК України, ст. 258, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, (ІПН НОМЕР_1) право власності на 12/25 частин квартири АДРЕСА_3 у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4, який помер 04 січня 2017 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Запорізької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Г.Є. Гнатик