Постанова

Іменем України

30 січня 2018 року

м. Київ

справа № 343/1850/15-ц

провадження № 61-580св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Коротуна В. М., Крата В. І., Курило В. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

відповідачі: ОСОБА_1, ОСОБА_2, фізична особа-підприємець ОСОБА_3,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, - Національний банк України,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», подану представником Толкачовим Олегом Ігоровичем, на рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області у складі судді Монташевич С. М. від 17 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області у складі колегії суддів Беркій О. Ю., Пнівчук О. В., Соколовського В. М. від 29 вересня 2016 року,

ВСТАНОВИВ :

У вересні 2015 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 14 вересня 2007 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» (далі -

ТОВ «Укрпромбанк») та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 16/КВ-07, зі змінами та доповненнями внесеними додатковими угодами до цього договору, за умовами якого банк надав позичальнику відкличну мультивалютну кредитну лінію та в її межах кредитні кошти еквівалентом 387 000 грн строком до 13 вересня 2017 року та зі сплатою відсотків у розмірі: у доларах США - 14 % річних, у гривні - 19,5 % річних, у євро - 12,5 % річних, а у разі несвоєчасного повернення заборгованості по кредиту - 30 % річних, а також сплачувати комісію за управління кредитною лінією: із розрахунку 0,0069 % за кожний день від фактичної суми заборгованості в гривнях, 0,0028 % в доларах США, 0,0042 % в євро, починаючи з дати укладення додаткової угоди № 2 від 19 вересня 2008 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_2 і ТОВ «Укрпромбанк» та

ОСОБА_1 укладено договори поруки.

30 червня 2010 року ТОВ «Укрпромбанк» відступило ПАТ «Дельта Банк» право вимоги за кредитним договором.

Ухвалою Долинського районного суду Івано-Франківської області від

21 грудня 2015 року до участі в розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача, залучено Національний банк України.

Уточнивши в процесі розгляду справи позовні вимоги, та посилаючись на те, що станом на 10 березня 2016 року заборгованість за кредитним договором становить 198 226 грн 37 коп., з яких: сума заборгованості за строковим кредитом - 60 701 грн 58 коп., сума заборгованості за простроченим кредитом - 59 174 грн 34 коп., пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 60 465 грн 61 коп., сума заборгованості по строковим відсоткам - 822 грн 40 коп., сума заборгованості по простроченим відсоткам - 4 215 грн 42 коп., пеня за несвоєчасне повернення відсотків -

7 537 грн 06 коп., сума заборгованості за строковою комісією - 40 грн

28 коп., сума заборгованості за простроченою комісією - 4 894 грн 27 коп., пеня за несвоєчасне повернення комісії - 375 грн 41 коп., ПАТ «Дельта Банк» просило стягнути солідарно з ОСОБА_1 та фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на свою користь заборгованість за кредитним договором від 14 вересня 2007 року № 116/КВ-07 в розмірі 198 226 грн

37 коп. Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на свою користь заборгованість за кредитним договором від 14 вересня 2007 року № 116/КВ-07 в розмірі 198 226 грн

37 коп.

Ухвалою Долинського районного суду Івано-Франківської області від

16 червня 2016 року провадження у справі в частині позовних вимог

ПАТ «Дельта Банк» до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором закрито.

Рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від

17 червня 2016 року позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором № 116/КВ-07, укладеним 14 вересня 207 року між

ТОВ «Укрпромбанк» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3, в розмірі 135 848 грн 29 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом в розмірі 119 875 грн 92 коп., заборгованості за відсотками в розмірі 5 037 грн 82 коп., заборгованості за комісією в розмірі 4 934 грн 55 коп., пені в розмірі 6 000 грн та судового збору в розмірі 683 грн 89 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором № 116/КВ-07, укладеним 14 вересня 2007 року між ТОВ «Укрпромбанк» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3, у розмірі 135 848 грн 29 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом в розмірі 119 875 грн 92 коп., заборгованості за відсотками в розмірі 5 037 грн 82 коп., заборгованості за комісією в розмірі 4 934 грн 55 коп., пені в розмірі 6 000 грн та судового збору в розмірі 683 грн 89 коп.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що оскільки позичальником не виконано належним чином взяті на себе зобовʼязання за кредитним договором, у звʼязку із чим утворилась заборгованість, порушене право ПАТ «Дельта Банк» підлягає захисту в судовому порядку шляхом стягнення заборгованості. При цьому, зменшуючи розмір пені, суд застосував положення частини третьої статті 551 ЦК України.

Ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 29 вересня

2016 року апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» відхилено.

Рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від

17 червня 2016 року залишено без змін.

Постановляючи ухвалу про відхилення апеляційної скарги ПАТ «Дельта Банк», суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції.

18 жовтня 2016 року представником ПАТ «Дельта Банк» - Толкачовим О. І. подано до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 17 червня

2016 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від

29 вересня 2016 року та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, безпідставно зменшив розмір пені на підставі положень частини третьої статті 551 ЦК України, оскільки відсутні підстави для зменшення розміру пені.

17 січня 2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ направлено заперечення на касаційну скаргу ПАТ «Дельта Банк».

Заперечення мотивоване тим, що судом першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, правомірно застосовано частину третю статті 551 ЦК України, на підставі якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

А тому ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просили касаційну скаргу

ПАТ «Дельта Банк» відхилити, рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 17 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 29 вересня 2016 року залишити без змін.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядається спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

03 січня 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від

17 червня 2016 року та ухвала апеляційного суду Івано-Франківської області від 29 вересня 2016 року оскаржуються в частині зменшення розміру пені.

В іншій частині рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 17 червня 2016 року та ухвала апеляційного суду Івано-Франківської області від 29 вересня 2016 року не оскаржуються, а тому судом касаційної інстанції не перевіряються.

Судом установлено, що 14 вересня 2007 року між ТОВ «Укрпромбанк» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 укладено кредитний договір

№ 16/КВ-07, за умовами якого банк надав позичальнику відкличну мультивалютну кредитну лінію та в її межах кредитні кошти еквівалентом 387 000 грн. строком до 13 вересня 2017 року та зі сплатою відсотків у розмірі: у доларах США - 14 % річних, у гривні - 19,5 % річних, у євро - 12,5 % річних, а у разі несвоєчасного повернення заборгованості по кредиту - 30 % річних.

19 вересня 2008 року між банком та фізичною особою-підприємцем

ОСОБА_3 укладено додаткову угоду до кредитного договору, відповідно до якої позичальник зобов'язався сплачувати щомісячну комісію за управління кредитною лінією: із розрахунку 0,0069 % за кожний день від фактичної суми заборгованості в гривнях, 0,0028 % в доларах США, 0,0042 % в євро, яка відповідно до умов договору нараховується щомісячно за період із дня надання кредиту до дня його повернення на суму фактичної заборгованості за кредитом, виходячи з фактичної кількості днів у місяці та році.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за даним кредитним договором 14 вересня 2007 року між банком та ОСОБА_1, а також між банком та ОСОБА_2 укладено договори поруки.

За умовами договорів поруки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 поручилися перед кредитором за виконання боржником зобов'язань за вищевказаним кредитним договором та зобов'язалися відповідати перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи повернення кредитних коштів, сплату процентів за користування ними, комісії, штрафних санкцій та відшкодування збитків.

Згідно договору про передачу активів та кредитних зобов'язань від

30 червня 2010 року ТОВ «Укрпромбанк» відступило право вимоги за спірним кредитним договором ПАТ «Дельта Банк».

Станом на 10 березня 2016 року заборгованість позичальника по кредитному договору становить 198 226 грн 37 коп., з яких: сума заборгованості за строковим кредитом - 60 701 грн 58 коп., сума заборгованості за простроченим кредитом - 59 174 грн 34 коп., пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 60 465 грн 61 коп., сума заборгованості по строковим відсоткам - 822 грн 40 коп., сума заборгованості по простроченим відсоткам - 4 215 грн 42 коп., пеня за несвоєчасне повернення відсотків - 7 537 грн 06 коп., сума заборгованості за строковою комісією - 40 грн 28 коп.., сума заборгованості за простроченою комісією - 4 894 грн 27 коп., пеня за несвоєчасне повернення комісії - 375 грн 41 коп.

Відповідно до статтей 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Згідно частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Суди попередніх інстанцій встановили, що позичальник не виконував взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого утворилася кредитна заборгованість, яка підлягає стягненню в примусовому порядку.

Банк звернувся з позовом до поручителів ОСОБА_1, ОСОБА_2 та фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 Проте, розгляд справ між суб'єктами підприємницької діяльності віднесено до компетенції господарського суду, у зв'язку з чим, закрито провадження у справі до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

Згідно з частиною першою статті 546, статтею 549 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення боржником зобов'язання.

Підставою, яка породжує обов'язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов'язання, яке визначається статтею 610 ЦК України.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Відповідно до пункту 8.1 кредитного договору у випадку порушення строків (термінів) повернення кредиту та/або сплати нарахованих процентів за користування ним та/або комісій позичальник сплачує банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період прострочення, від невчасно сплаченого платежу за кожен день прострочення.

Судами встановлено, що звертаючись до суду з позовом, банк просив стягнути заборгованість в розмірі 479 297 грн 98 коп. станом на 18 серпня 2015 року, яка в процесі розгляду справи була повністю погашена.

У зв'язку з цим позивачем було подано заяву про уточнення позовних вимог та посилаючись на наявність заборгованості станом на 10 березня 2016 року, банк просив стягнути суму заборгованості за строковим кредитом - 60 701 грн 58 коп., суму заборгованості за простроченим кредитом - 59 174 грн 34 коп., суму заборгованості по строковим

відсоткам - 822 грн 40 коп., суму заборгованості по простроченим відсоткам - 4 215 грн 42 коп., суму заборгованості за строковою

комісією - 40 грн 28 коп., суму заборгованості за простроченою

комісією - 4 894 грн 27 коп.

Крім того, просив стягнути пеню за несвоєчасне повернення кредиту -

60 465 грн 61 коп., пеню за несвоєчасне повернення відсотків -

7 537 грн 06 коп., пеню за несвоєчасне повернення комісії - 375 грн 41 коп., а всього - 68 378 грн 08 коп.

Частиною третьою статті 551 ЦК України визначено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Істотними обставинами у розумінні частини третьої статті 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання).

Положеннями статті 616 ЦК України передбачено право суду за певних умов зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника.

При цьому питання зменшення розміру неустойки вирішується в конкретній ситуації на підставі певних доказів і розрахунків.

Визначаючи розмір пені, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, з врахуванням сплаченої суми боргу в розмірі

479 297 грн 89 коп., стану здоров'я поручителя ОСОБА_2 та відсутності доказів негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання, прийшов до правильного висновку про її зменшення до 6 000 грн.

Доводи заявника про необґрунтоване зменшення пені є безпідставними, оскільки визначений судами попередніх інстанцій розмір пені у 6 000 грн є таким, що відповідає принципам справедливості, добросовісності та розумності цивільних правовідносин, що визначені статтею 3 ЦК України (в редакції чинній на час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанцій).

Статтею 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційної цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», подану представником Толкачовим Олегом Ігоровичем, залишити без задоволення.

Рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від

17 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 29 вересня 2016 року в частині зменшення розміру пені в справі за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, про стягнення заборгованості за кредитним договором залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: Н. О. Антоненко
В. М. Коротун
В. І. Крат
В. П. Курило