Справа № 585/3753/17
Номер провадження 2/585/109/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
25 січня 2018 року м.Ромни
Роменський міськрайонний суд Сумської області в складі: головуючого-судді В.О. Шульги, при секретарі М.В. Шунько, розглянувши без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у судовому засіданні в м. Ромни цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -
ОСОБА_1 звернулася в суд з позовною заявою до ОСОБА_2 і просить визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1; стягнути з ОСОБА_2 на її користь 640 грн. витрат по оплаті судового збору, 800 грн. витрат по оплаті юридичної допомоги. В обгрунтування позову вказує, що на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого органом приватизації виконкому міської ради від 06 січня 2004 р., їй належить квартира АДРЕСА_1. У зазначеній квартирі за місцем проживання зареєстрована і відповідачка - її дочка ОСОБА_2, проте фактично вона із січня 2015 року в квартирі не проживає, оскільки перейшла на інше місце проживання у будинок АДРЕСА_3, де й проживає до цього часу. Вона неодноразово зверталась до відповідачки з проханням знятись із реєстрації за місцем проживання у її квартирі, проте вона від цього ухиляється. Реєстрація ОСОБА_3 за місцем проживання у її квартирі суперечить положенням ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», згідно якої громадянин України зобов'язаний протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати у встановленому порядку місце проживання, а також створює для неї перепони у реалізації прав на користування субсидіями та іншими соціальними пільгами, у зв'язку з чим вона змушена звернутись до суду з цим позовом. Відповідачка практично 2 роки не проживає у її квартирі, але залишається бути зареєстрованою в ній. Вважає, що оскільки ОСОБА_2 без поважних причин відсутня у належній їй на праві власності квартирі понад один рік, то вона має бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Обставини належності їй квартири на праві власності підтверджуються свідоцтвом про право власності на житло. Факт реєстрації відповідачки в квартирі за місцем проживання, обставини її відсутності за зареєстрованим місцем проживанням та проживання в іншому житловому приміщенні понад один рік, підтверджуються актами обстеження квартири, довідкою квартального комітету.
Позивач ОСОБА_1, будучи належним чином повідомленою, в судове засідання не прибула. Представник позивача адвокат Менько Д.Д. подав до суду заяву в якій у зв'язку із визнанням відповідачем позову його довірительки, прохав розгляд справи провести у його та його довірительки відсутності.
Відповідач ОСОБА_2, будучи належним чином повідомленою, повторно в судове засідання не прибула. В письмовій заяві по суті справи зазначила, що обставини, на які посилається її мати, ОСОБА_1, вона визнає, оскільки дійсно з січня 2015 року в належній матері квартирі не проживає, мешкає спільно зі своєю сім'єю у будинку АДРЕСА_3. Наслідки такої процесуальної дії як визнання позову відповідачем, а саме ухвалення судом рішення про задоволення позову, їй відомі. Визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. У зв'язку із визнанням позову, прохає розглядати справу за її відсутності на підставі наявних у суду матеріалів.
Із врахуванням неявки сторін в судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснюється.
Керуючись ч. 1 ст. 281 ЦПК України судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.
Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 06 січня 2004 року ОСОБА_1 належить квартира АДРЕСА_1.
Вказане також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 2873734 від 19.02.2004 року.
З довідки квартального комітету № 15 Виконавчого комітету Роменської міської ради Сумської області від 10.08.2017 року вбачається, що ОСОБА_2 проживає за адресою АДРЕСА_3 з 2015 року по сьогоднішній день, але на не зареєстрована за цією адресою.
З акту перевірки паспортного режиму № 1 від 05.09.2017 року, складеного комісією в складі: майстра виробничої дільниці ОСОБА_5, юриста ОСОБА_11, в присутності громадян ОСОБА_6, ОСОБА_7 вбачається, що під час перевірки паспортного режиму в квартирі АДРЕСА_1 встановлено, що в квартирі зареєстровані: власник - ОСОБА_1, 1950 р.н., донька - ОСОБА_2, 1968 р.н. Зі слів ОСОБА_1 її донька ОСОБА_2 за вказаною адресою не проживає з січня місяця 2015 року. На даний час мешкає в АДРЕСА_3
З копії свідоцтва про народження, записи в якому виконано російською мовою вбачається, що «ОСОБА_12» народилася ІНФОРМАЦІЯ_5, батьки: батько «ОСОБА_13», мати «ОСОБА_14».
З копії свідоцтва про розірвання шлюбу, записи в якому виконані російською мовою, вбачається, що шлюб між «ОСОБА_15» та «ОСОБА_2» розірваний, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу 08 лютого 1994 року зроблено актовий запис за № 50, після розірвання шлюбу чоловікові та дружині присвоєні прізвища «ОСОБА_15» та «ОСОБА_2» відповідно.
З копії повторного свідоцтва про шлюб вбачається, що 17 вересня 1994 року було зареєстровано шлюбу між ОСОБА_8 та ОСОБА_2, після реєстрації шлюбу прізвище чоловіка - ОСОБА_8, дружини - ОСОБА_2.
З довідки Управління адміністративних послуг Роменської міської ради Сумської області № 04-06/1309 від 12.10.2017 року вбачається, що відповідно з даними, що містяться в новосформованому реєстрі територіальної громади ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1.
Наведені факти свідчать, що між сторонами виник спір про право користування житлом.
Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно переважно або тимчасово.
Згідно ч. 2 ст. 310 ЦК України фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом.
Згідно ч. 1 ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири).
Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідно до ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадяни України зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання.
Відповідно до ст. 14 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією.
Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення.
Як встановлено судом, відповідач ОСОБА_2 з 2015 року не проживає в квартирі АДРЕСА_1, а проживає за іншою адресою по АДРЕСА_3, що вбачається з акту перевірки паспортного режиму № 1 від 05.09.2017 року та довідки квартального комітету № 15 Виконавчого комітету Роменської міської ради, а також визнається самим відповідачем. В цій частині визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За таких обставин, позовні вимоги слід задовольнити.
Вирішуючи питання про стягнення судових витрат, суд враховує наступне.
Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу ( п.1) ч.3 ст. 133 ЦПК України). Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1 ст. 141 ЦПК України).
За таких обставин, з відповідача на користь позивача слід стягнути 640,00 грн. судового збору.
Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову - на відповідача (п.1) ч.2 ст. 141 ЦПК України).
Відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Позивачем взагалі не надано суду доказів на підтвердження сплати витрат на правову допомогу і розмірі 800 грн. Тому в задоволенні вимог в частині стягнення витрат по оплаті юридичної допомоги слід відмовити. В цій частині суд не приймає до уваги визнання відповідачем позову, оскільки це суперечить закону.
Керуючись ст. 150, 156 ЖК України, ч.2 ст. 450 ЦК України, ст. ст. 10, 12-13, 18, ч.4 ст. 223, 258 - 259, 263-265, 280, 284, 289, 354 ЦПК України, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задоволити частково.
Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 шістсот сорок гривень (640,00 грн.) судового збору.
В іншій частині - в задоволенні позову відмовити.
Відповідачу, який не з'явився в судове засідання, направити копію заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Учасники, які не були присутні в судовому засіданні мають право на поновлення строку на апеляційне оскарження. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
СУДДЯ: підпис...
СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ В. О. Шульга