Справа № 324/1237/17
Провадження № 2/324/34/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2018 року Пологівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Каретник Ю.М.,

при секретарі Савченко Н.В.,

за участі:

представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представників відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження у залі суду в м.Пологи цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа Пологівська державна нотаріальна контора, про зміну черговості і одержання права на спадкування,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду із вищезазначеним позовом. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що рішенням Пологівського районного суду Запорізької області 11 квітня 2017 року було встановлено факт проживання ОСОБА_5 разом однією сім'єю з ОСОБА_7 з 1970 року по день його смерті, тобто по 25 жовтня 2015 року.

ОСОБА_7, з яким позивач прожила 45 років, довго хворів на тяжку хворобу, вона постійно за ним доглядала, протягом тривалого часу опікувалась ним, надавала всіляку допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік і тяжку хворобу був у безпорадному стані, а також поховала його за свої кошти.

Після його смерті залишилось спадкове майно - житловий будинок в с. Семенівка Пологівського району Запорізької області по вул. Зарічній (Чубаря), № 5.

Спадкоємцем після смерті ОСОБА_7 за законом є його син ОСОБА_6.

За час проживання з ОСОБА_7 однією сімєю його син з батьком практично не спілкувався, приїздив дуже рідко, а під час хвороби батька - взагалі не приїздив.

Відповідач ОСОБА_6 є спадкоємцем першої черги, але за обставин, які склались у сімї позивача та покійного ОСОБА_7, позивач із посиланням на положення ч. 2 ст. 1259 ЦК України вважає, що вона має право на звернення до суду з цим позовом, тобто на вирішення питання судом про зміну черговості спадкування та одержання права на спадкування разом із спадкоємцем першої черги, відповідачем по справі ОСОБА_6.

У звязку з цим позивач просить суд винести рішення, яким визнати її спадкоємицею за законом першої черги після смерті ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, що помер 25.10.2015 року.

У дане судове засідання позивач не зявилася, але подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала і просила їх задовольнити. Під час розгляду справи вона додатково зазначила, що син до батька не приїздив, не допомагав йому матеріально, а коли ОСОБА_7 був через хворобу у безпорадному стані, саме вона опікувалася ним.

Представник позивача ОСОБА_2 під час розгляду справи заявлені вимоги підтримала у повному обсязі і просила позов задовольнити. Додатково вона зазначила, що бачила сина та невістку ОСОБА_7 лише два рази протягом останніх років. Син не брав участі у догляді за батьком і тому позивач, яка сама доглядала померлого, заслуговує на отримання спадщини, яка залишилася після смерті ОСОБА_7 Представник допомагала родині ОСОБА_5 і ОСОБА_7, коли її просили, приблизно 3 рази на тиждень вона у них бувала вдома, оскільки живе навпроти їх двору.

Представник позивача ОСОБА_1 під час розгляду справи заявлені вимоги підтримала у повному обсязі і просила позов задовольнити. Додатково вона зазначила, що позивач звернулася із даним позовом до суду після того, як рішенням Пологівського районного суду Запорізької області було встановлено факт її спільного проживання протягом 45 років із ОСОБА_7 до дня його смерті. Позивач доглядала і опікувалася померлим до його смерті. Після смерті ОСОБА_7 залишилася спадщина у вигляді житлового будинку. Спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_7 є його син ОСОБА_6, який із батьком майже не спілкувався, у тому числі й під час його хвороби. При цьому, ОСОБА_7 тяжко хворів із 2014 року до дня його смерті, у звязку з чим був у безпорадному стані, на підтвердження чого до суду було надано відповідні медичні документи, у нього серед інших хвороб був атеросклероз, він був прикутий до ліжка, погано віддавав звіт своїм діям. Позивач витрачала його і свою пенсії на придбання ліків для нього, доглядала його, готувала їжу. Окрім того, за власні гроші і з допомогою людей вона поховала ОСОБА_7 Також представник позивача ОСОБА_1 вказала, що позивач не бажає взагалі позбавляти спадщини відповідача, а лише хоче отримати право на спадщину разом із ним. Під час судового розгляду, на переконання представника позивача ОСОБА_1, було доведено усі обставини, встановлення яких вимагається ч. 2 ст. 1259 ЦК України, а саме: позивач протягом тривалого часу, тобто протягом 45 років спільного проживання і особливо протягом останніх двох років періоду хвороби ОСОБА_7, опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, у тому числі й прибирала будинок, готувала їжу, здійснювала ремонт житла та інше, і ОСОБА_7 через похилий вік і тяжку хворобу був у безпорадному стані, оскільки не міг самостійно пересуватися і самостійно себе обслуговувати. Саме тому представник позивача ОСОБА_1 наполягала на наявності усіх передбачених законом підстав для задоволення вказаного позову і визнання позивача спадкоємцем першої черги разом із відповідачем.

У дане судове засідання відповідач не зявився, але подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Під час розгляду справи він проти позову заперечував і вказав, що приїздив до свого батька приблизно раз в 2 3 місяці, оскільки його мати останнім часом перед смертю батька також тяжко хворіла і потребувала догляду. Мати жила у м. Донецьку і він сам у звязку з проведенням АТО вимушений був переїхати до м. Маріуполя. Саме тому він не мав можливості більш часто відвідувати батька. Коли востаннє перед смертю батька він приїздив до нього, він вже не памятає. Особисто йому не відомо, хто саме доглядав його батька перед смертю, але у його похованні він та його дружина брали участь.

Представник відповідача ОСОБА_4 проти позову заперечувала і зазначила, що відповідач належить до першої черги спадкоємців за законом після смерті ОСОБА_7, а позивач лише до четвертої черги. При цьому, позивачем не було доведено усіх без виключення підстав, визначених ч. 2 ст. 1259 ЦК України, для вирішення питання щодо зміни черговості і отримання нею права на спадкування. Так, зокрема, надані до суду медичні документи щодо стану здоровя померлого ОСОБА_7 є недопустимими доказами, оскільки вони отримані представником позивача із порушенням лікарської таємниці на запит адвоката, а не на виконання відповідної ухвали суду. Також позивач та її представники не повідомили про хвороби, на які страждав померлий і внаслідок яких він дійсно перебував у безпорадному стані, не надали належних і допустимих доказів на підтвердження надання матеріальної допомоги позивачем померлому, оскільки для придбання ліків позивач використовувала пенсію ОСОБА_7, а її пенсія не була набагато більша від пенсії померлого. Окрім того, позивач не довела факт того, що вона дійсно опікувалася померлим у звязку з його безпорадним станом, оскільки така опіка, на переконання представника відповідача ОСОБА_4, охоплюється стосунками осіб, які перебувають у фактичних шлюбних відносинах. При цьому, перебування осіб у фактичних шлюбних відносинах не є беззаперечною підставою для зміни черговості у спадкуванні. Також позивачем не було належним чином доведено факт того, що відповідач не брав участі у догляді за батьком у період його хвороби, оскільки він по мірі можливості приїздив до нього. Окрім того, ст. 1259 ЦК України не надає право спадкоємцю однієї черги бути визнаним спадкоємцем іншої черги, а надає лише право спадкоємцю однієї черги спадкувати разом зі спадкоємцями іншої черги. Тобто, заявлені позивачем вимоги у даному випадку є некоректними і належним чином не обґрунтованими. Тому вона просила у задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_3 проти позову заперечувала і зазначила, що позивач перешкоджала спілкуванню відповідача з його батьком і не впускала його до будинку. Спочатку відповідач із дружиною, тобто із ОСОБА_3, та дітьми часто приїздили до ОСОБА_7, що бачили сусіди. Вони приїздили зі своїми продуктами, оскільки позивач скаржилася, що у них немає чого їсти. Зі слів ОСОБА_7 їй відомо, що ОСОБА_8 забирала всі гроші у померлого. Відповідач подарував батькові мобільний телефон, але ОСОБА_8 завжди сама відповідала на його дзвінки і не давала телефон померлому. Останнім часом перед смертю ОСОБА_7 вона з чоловіком не дуже часто приїздили до його батька, приблизно з 2015 року 1 раз у три місяці, оскільки мати відповідача після перенесеного інфаркту також потребувала стороннього догляду і вони її доглядали. ОСОБА_3 не памятає, коли саме востаннє вони з чоловіком приїздили до його батька, але тоді він вже жалівся на стан свого здоровя, але ще ходив. За життя ОСОБА_7 не вважав ОСОБА_5 своєю дружиною і розкаювався, що покинув свою дружину ОСОБА_9. По можливості вони надавали ОСОБА_7 допомогу грошима, спілкувалися з ним, привозили зимові речі, подарунки, продукти харчування. Але після початку АТО вони самі залишилися без квартири і без речей, у них були малі онуки та свекруха, які також потребували допомоги. Однак, вони часто телефонували померлому ОСОБА_7 Тому вона просила у задоволенні позову відмовити.

Третя особа - Пологівська державна нотаріальна контора у дане судове засідання не направила свого уповноваженого представника, хоча була належним чином повідомлена про дату, час та місце сурового розгляду справи, але неодноразово від неї до суду надходили заяви про розгляд справи за відсутності її представника.

Допитаний судом свідок ОСОБА_10 суду повідомила, що вона як сільський голова знайома із родиною ОСОБА_5 та ОСОБА_7 Вони проживали удвох і у документах, наявних у Семенівській сільській раді, інформація про наявність у них дітей була відсутня. Вказана родина значилася у сільській раді як така, що потребує допомоги у звязку з похилим віком, тому для допомоги їм було призначено соціального працівника. ОСОБА_5 та ОСОБА_7 запрошували її до себе додому для складання ОСОБА_7 заповіту на користь сина, але у той же день ОСОБА_7 цей заповіт скасував, і вона не реєструвала його у спадковому реєстрі. Їй відомо, що ОСОБА_7 останнім часом перед смертю хворів і не виходив у село.

Допитаний судом свідок ОСОБА_11 пояснив, що він живе навпроти позивача. Вона проживала разом із ОСОБА_7 до його смерті. Їх сімя була порядна. Доглядала ОСОБА_7 до його смерті позивач, а сина померлого він бачив приблизно у 2003 році чи у 2004 році, а потім лише на похороні. Поховала ОСОБА_7 також ОСОБА_8. Він особисто приходив до ОСОБА_7, коли той ще виходив на подвіря за допомогою ОСОБА_8.

Допитана судом свідок ОСОБА_12 пояснила, що ОСОБА_5 та ОСОБА_7 жили разом у с. Семенівка по вул. Зарічна, 5. З 2006 року свідок як соціальний працівник обслуговувала цю сімю, оскільки вони за віком і станом здоровя не могли повноцінно себе обслуговувати. Вона купувала їм ліки, продукти харчування, допомагала готувати їжу, поратися по господарству і на городі. Приходила вона два рази на тиждень, а іноді й частіше, оскільки це не єдина родина, яку вона обслуговувала. Приблизно останні два роки перед смертю ОСОБА_7 був прикутий до ліжка через хворобу і ОСОБА_8 сама за ним доглядала у той час, коли свідок не приходила до них. Позивач сама готувала їжу, обслуговувала і доглядала ОСОБА_7 по мірі своїх сил. Сина ОСОБА_7 свідок побачила лише у день похорону, він приїхав за годину до поховання батька. У присутності свідка ОСОБА_5 телефонувала ОСОБА_6 приблизно за місяць перед смертю його батька і просила приїхати, але він так і не приїхав.

На підставі ч.1 ст.247 ЦПК України під час розгляду справи судом здійснювалося повне фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, а також свідків, зясувавши обставини справи та перевіривши їх дослідженими у судовому засіданні доказами, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 1216 та ст.1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч.ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України).

Із наявної у матеріалах справи копії свідоцтва про смерть серії І-ЖС № 337090 від 27.10.2015 року встановлено, що 25 жовтня 2015 року у віці 80 років помер ОСОБА_7.

Як вбачається із отриманих на запит суду копій матеріалів спадкової справи № 154/2015, заведеної після смерті ОСОБА_7 у Пологівській державній нотаріальній конторі, спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 3,73 га, яка знаходиться на території Семенівської сільської ради Пологівського району Запорізької області, прийняла ОСОБА_5, про що свідчить її заява від 11.12.2015 року та заповіт від 26.11.2001 року.

У той же час, ОСОБА_6 також звертався до нотаріуса із заявою від 18.04.2016 року про прийняття спадщини після померлого батька ОСОБА_7, вказуючи про існування складеного на його користь заповіту від 08.11.2012 року.

У той же час, відповідно до відповіді сільського голови Семенівської сільської ради Пологівського району Запорізької області від 23.05.2016 року № 02-08-07/215, заповіт від 08.11.2012 року, складений ОСОБА_7, не був внесений до спадкового реєстру у звязку із його скасуванням за заявою спадкодавця, який відмовився сплачувати державне мито за посвідчення заповіту.

При цьому, матеріали спадкової справи № 154/2015, заведеної після смерті ОСОБА_7 у Пологівській державній нотаріальній конторі, не містять відомостей про інших спадкоємців, які б у встановлений чинним законодавством строк заявили про свої спадкові права щодо майна померлого.

Окрім того, матеріали вказаної спадкової справи не містять заяв позивача та відповідача, поданих у визначений законодавством строк, про прийняття ними безпосередньо за законом спадщини, яка не охоплена заповітом ОСОБА_7

Відповідно до вимог ч. 1 і ч. 2 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Зважаючи на те, що ОСОБА_6 відповідно до свідоцтва про народження серії ІІІ-ЯР № 740430 є сином померлого ОСОБА_7, він є спадкоємцем першої черги за законом.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно із копією рішення Пологівського районного суду Запорізької області 11 квітня 2017 року було встановлено факт проживання ОСОБА_5 разом однією сім'єю з ОСОБА_7 з 1970 року по день його смерті, тобто по 25 жовтня 2015 року.

Тому, відповідно, ОСОБА_5 є спадкоємицею за законом четвертої черги після смерті ОСОБА_7

Черговість одержання права на спадкування може бути змінена шляхом договору між спадкоємцями, які прийняли спадщину (ч. 1 ст. 1259 ЦК України), або на підставі рішення суду (ч. 2 ст. 1259 ЦК України).

Згідно із ч.2 ст.1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

У пункті 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що під безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Судом із копії рішення Пологівського районного суду Запорізької області 11 квітня 2017 року та пояснень свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11 і ОСОБА_12 встановлено, що дійсно ОСОБА_7 та ОСОБА_5 із 1970 року по 25.10.2015 року, тобто протягом тривалого часу, проживали разом. ОСОБА_5 опікувалася ОСОБА_7, була поряд з ним, готувала йому їжу, обслуговувала його, займалася іншими господарськими справами особливо у той час, коли внаслідок похилого віку (на момент смерті йому було 80 років) та хвороби ОСОБА_7 був прикутий до ліжка, а також займалася питаннями його поховання після його смерті. При цьому, інформація про стан здоров'я ОСОБА_7 підтверджена також довідкою Семенівської АЗПСМ КУ «Пологівський ЦПМСД» від 06.09.2016 року та листом КУ «Пологівський ЦПМСД» від 16.03.2018 року № 257/01-16.

Відповідачем та його представниками не було надано до суду жодних належних та допустимих доказів на спростування вказаних фактів.

При цьому, посилання представників відповідача на недопустимість медичних довідок про стан здоровя ОСОБА_7, отриманих внаслідок безпідставного розкриття лікарської таємниці, суд до уваги не бере, оскільки вказана інформація була отримана представником позивача у відповідь на адвокатський запит у звязку з виконанням адвокатом своїх повноважень у даній справі.

У той же час, медичні документи про стан здоровя ОСОБА_7, як зазначалося вище, є не єдиними доказами, якими позивач та її представники підтверджують перебування померлого у безпорадному стані.

Окрім того, суд не погоджується із посиланнями представників відповідача на те, що взаємовідносини ОСОБА_5 та ОСОБА_7 були виключно сімейними і включали себе обовязки по взаємному догляду і піклуванню, а тому не можуть вважатися такими, що дають право позивачу на зміну черговості спадкування, оскільки чинне законодавство не містить прямих обмежень щодо кола спадкоємців за законом 4 черги, які мають право у судовому порядку вимагати отримання права на спадкування разом із спадкоємцями попередніх черг.

Проте, суд вважає недоведеним належними та допустимими доказами факт надання позивачем матеріального забезпечення спадкодавця, оскільки лише із пояснень позивача та її представників суд дізнався про те, що розмір пенсії ОСОБА_5 складав близько 1000,00 грн., а розмір пенсії ОСОБА_7 складав близько 950,00 грн. Іншої інформації, у тому числі й підтвердженої документально, про доходи ОСОБА_5, із яких вона надавала матеріальну допомогу ОСОБА_7 у період його хвороби, до суду надано не було.

У той же час, суд погоджується із посиланнями представників відповідача на відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_5 у звязку з їх некоректним формулюванням і неналежним нормативним обґрунтуванням, зважаючи на таке.

Судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, яка безпосередньо закликається до спадкування. Право на пред'явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом.

Підставами для задоволення такого позову є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1 - 3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення позову необхідна наявність всіх п'яти вищезазначених обставин.

Слід зазначити, що зміна черговості спадкування, що передбачено ч. 2 ст. 1259 ЦК України, лише надає право спадкоємцю наступної черги на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, а не визнає його спадкоємцем цієї черги. Отримавши право на спадкування разом із спадкоємцями іншої черги, такий спадкоємець вважається спадкоємцем тієї черги, до якої він належить відповідно до статей 1261 1265 ЦК України.

При цьому, чинним спадковим законодавством не передбачено можливість визнавати спадкоємців однієї черги спадкоємцями іншої черги.

У даному ж випадку, посилаючись на обґрунтування заявлених позовних вимог на положення саме ч. 2 ст. 1259 ЦК України, ОСОБА_5 просить суд винести рішення, яким саме визнати її спадкоємицею за законом першої черги після смерті ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, що помер 25.10.2015 року.

При цьому, позивачем та/або її представниками до суду у порядку, у спосіб та у строки, визначені цивільним процесуальним законодавством України, не було подано заяву про зміну підстави та/або предмету позову.

Зважаючи на викладене, враховуючи, що позивачем обрано спосіб захисту своїх прав, який не передбачено чинним законодавством, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_5, викладених у позовній заяві, підписаній 22.08.2017 року.

Оскільки суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову, відповідно до вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» судовий збір у даній справі з відповідача на користь позивача стягненню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11, 12, 13, 81, 247, 259, 263-265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Відмовити повністю у позові ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа Пологівська державна нотаріальна контора, про зміну черговості і одержання права на спадкування.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Пологівський районний суд Запорізької області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складений 02 листопада 2018 року.

Суддя: