ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 537/753/16-ц Номер провадження 22-ц/814/164/18Головуючий у 1-й інстанції Зоріна Д.О. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2018 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - доповідача: Дорош А.І.

Суддів: Лобов О.А., Триголова В.М.

при секретарі: Ачкасовій О.Н.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві апеляційну скаргу ОСОБА_2

на ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 17 серпня 2018 року ухвалену суддею Зоріною Д.О., повний текст ухвали складено - 20 серпня 2018 року

за матеріалами подання старшого державного виконавця Крюківського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Донець Я.В. про визначення частки майна боржника у спільно нажитому майні подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2018 р. старший державний виконавець Крюківського ВДВС міста Кременчука ГТУЮ у Полтавській області Донець Я.В. звернувся до суду із поданням, згідно якого просить суд визначити частку майна, належного ОСОБА_4 у спільно нажитому майні подружжя, а саме квартири АДРЕСА_1.

Подання мотивоване тим, що на примусовому виконанні у Крюківському ВДВС ГТУЮ у Полтавській області перебуває виконавче провадження №53108930 з примусового виконання виконавчого листа №537/753/16-ц, виданого 30 листопада 2016 року Крюківським районним судом міста Кременчука Полтавської області про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 заборгованості в сумі 39 253 грн. 60 коп. В ході проведення виконавчих дій встановлено, що за ОСОБА_2, яка є дружиною боржника ОСОБА_4, зареєстроване нерухоме майно, а саме ціла квартира АДРЕСА_1, яка придбана 24 грудня 2004 року в той час, коли ОСОБА_4 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі (шлюб зареєстровано 28 вересня 2002 року). За таких обставин, оскільки законодавством України, а саме статтею 48 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця; у разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця, державний виконавець і звернувся до суду із поданням про визначення частки майна боржника у спільно нажитому майні подружжя.

Ухвалою Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 17 серпня 2018 року подання старшого державного виконавця Крюківського відділу державної виконавчої служби міста Кременчука Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Донець Ярослава Вікторовича про визначення частки майна боржника у спільно нажитому майні подружжя - задоволено.

Визначено, що ОСОБА_4 належить 1/2 частка спільного майна подружжя, а саме квартири АДРЕСА_2.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні подання.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не дослідив та не з»ясував, яким чином і за яких обставин нею була придбана спірна квартира, судом не враховано, що придбана нею квартира під час перебування в шлюбі, але була придбана за її особисті кошти, які вона заробила і збирала на квартиру до того, як вийшла заміж на ОСОБА_4, останній не приймав участі у купівлі квартири, свої особисті кошти їй не давав, вона витратила кошти, які були нею заощаджені до укладення шлюбу, це підтверджується умовами договору купівлі-продажу квартири, які не містять умов, які б вказували, що квартира придбана за спільні кошти подружжя, тому спірна квартира є їх особистою власністю, з наданого договору купівлі-продажу вбачається, що в ньому відсутнє посилання на участь у купівлі квартири ОСОБА_4 та те, що кошти, за які була придбана квартира є власністю подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_4, початку листопада 2004 р. фактично вони не проживали разом приблизно по квітень 2005 року, тому що посварилися, про що свідчить зміна нею прізвища на дошлюбне - ОСОБА_2, що вбачається із свідоцтва про переміну прізвища, імені, по-батькові від 08.11.2004 р., у витязі про реєстрацію права власності на нерухоме майно- квартиру від 24.12.2004 р. власником квартири є ОСОБА_7, а не ОСОБА_4, висновок суду першої інстанції про те, що спірна квартира є об»єктом права спільної власності ОСОБА_7 та ОСОБА_4, є помилковим.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин вбачається, що 30 листопада 2016 року Крюківським районним судом міста Кременчука Полтавської області видано виконавчий №537/753/16-ц про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 заборгованості за договором позики від 20 лютого 2015 року в розмірі 2 600 грн. 00 коп.; заборгованості за розпискою від 16 травня 2015 року в розмірі 20 560 грн. 00 коп.; заборгованості за розпискою від 08 серпня 2015 року в розмірі 10 740 грн. 00 коп.; відсотки за користування позикою в розмірі 4 158 грн. 00 коп.; пеню за несвоєчасну сплату відсотків в розмірі 644 грн. 40 коп.; стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп., сплачений позивачем при подачі позову до суду (а.с. 4).

На підставі вказаного виконавчого листа та заяви ОСОБА_5 12 грудня 2016 року старшим державним виконавцем Крюківського ВДВС міста Кременчука ГТУЮ у Полтавській області Савченко Д.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №53108930, яка була надіслана стягувачу і боржнику 14 грудня 2016 року за вих. №30922 (а.с. 6,7).

В результаті проведення виконавчих дій було встановлено, що 28 вересня 2002 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб, що підтверджується повідомленнями Кременчуцького міського відділу ДРАЦС ГТУЮ у Полтавській області за вих. №2644/12.27-04-31 від 13 жовтня 2017 року та за вих. №2151/15.27-04-31 від 01 серпня 2018 року, а також відміткою в паспорті ОСОБА_4 серії НОМЕР_1 (а.с. 23,24,73).

Згідно повідомлення Кременчуцького міського відділу ДРАЦС ГТУЮ у Полтавській області за вих .№2151/15.27-04-31 від 01 серпня 2018 року відмітка про розірвання шлюбу між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 відсутня.

В ході проведення виконавчих дій майно боржника ОСОБА_4, на яке може бути звернено стягнення за виконавчим листом №537/753/16-ц, виданим 30 листопада 2016 року Крюківським районним судом міста Кременчука Полтавської області, не виявлено.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна за номером 96585977 від 07 вересня 2017 року, ОСОБА_2 на праві приватної власності належить ціла квартира АДРЕСА_1 (а.с. 19).

Задовольняючи подання, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 набула право власності на квартиру АДРЕСА_1 24 грудня 2004 року, тобто під час перебування у зареєстрованому 28 вересня 2002 року шлюбі з ОСОБА_4, який на даний час не розірвано, тобто зазначене вище нерухоме майно, а саме квартира, є обєктом права спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_2

Апеляційний суд у складі колегї суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідає встановленим по справі обставинам, ґрунтується на законі, виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За змістом ч.ч.1,2 ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Згідно ч.1 ст.18 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно із положеннями частини 6 статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIIIвід 02червня 2016року, стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця; у разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Згідно із частиною 3 статті 368 Цивільного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно із частиною 1 статті 61 Сімейного кодексу України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Доводи апеляційної скарги про те, що придбана квартира під час перебування в шлюбі фактично була придбана за особисті кошти заявника, які вона заробила і збирала на квартиру до того, як вийшла заміж на ОСОБА_4, останній не приймав участі у купівлі квартири, свої особисті кошти їй не давав, вона витратила кошти, які були нею заощаджені до укладення шлюбу і це підтверджується умовами договору купівлі-продажу квартири, які не містять умов, які б вказували, що квартира придбана за спільні кошти подружжя, не заслуговують на увагу, оскільки заявник не надала суду належних та допустимих доказів того, що дійсно до шлюбу з ОСОБА_4 вона мала заощадження, які витратила для придбання цієї квартири, посилання заявника на те, що у договорі купівлі-продажу квартири не вказано, що вона придбавається у шлюбі, також не заслуговує на увагу, оскільки у договорі у разі придбання майна у шлюбі про це нотаріусом не вказується, бо факт перебування у шлюбі передбачає створення спільної власності подружжя, а навпаки, якщо особа, перебуваючи у шлюбі, придбаває майно за особисті кошти, які набуті нею до шлюбу, то нотаріус зазначає про те, що майно придбане одним із подружжя за особисті кошти без участі іншого подружжя. У даному випадку договір купівлі-продажу спірної квартири не містить посилання на те, що квартира придбана заявником за її особисті кошті та є її власністю. Заявник не надала до апеляційної скарги докази, які б вказували на те, що спірна квартира придбана нею за її особисті кошти, набуті нею до шлюбу з ОСОБА_4

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги в тій частині, що у період придбання спірної квартири заявник посварилася з чоловіком та навіть змінила своє прізвище на дошлюбне, оскільки дані обставини не впливають на вирішення спору.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першох інстанції постановлена з дотриманням норм процесуального права, висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 2, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 - 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 17 серпня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її прийняття безпосередньо до суду касаційної інстанції, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 05 листопада 2018 року.

Головуючий суддя - доповідач Дорош А.І.

Судді: Лобов О.А.

Триголов В.М.