Справа № 375/1391/17 Головуючий у І інстанції Литвин О. В.
Провадження № 22-ц/780/289/18 Доповідач у 2 інстанції Мережко М. В.
Категорія 46 19.02.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 лютого 2018 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі :

Головуючого - Мережко М.В.,

Суддів - Матвієнко Ю.О.,Суханової Є.М.

Секретар - Шуляк Д.О.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління Держгеокадастру у Київській області на рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 30 жовтня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Київській області , Насташівської сільської ради Рокитнянського району Київської області про встановлення факту ,що має юридичне значення та визнання права на земельну частку ( пай) .

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду , дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів ,-

В с т а н о в и л а :

У жовтні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом .

Свої вимоги обгрунтовував тим, що 01 липня 1994 року він закінчив Рокитнянське професійно-технічне училище та з 10 липня 1994 року був прийнятий на посаду електрогазозварювальника в колективне сільськогосподарське підприємство ім. Першого Травня с.Насташка Рокитнянського району Київської області, де пропрацював до 15 січня 1999 року .

Зазначає, що перед працевлаштуванням у це підприємство ним було подано до останнього заяву про прийом на роботу та у члени підприємства, яка була розглянута на засіданні правління, де було рекомендовано загальним зборам підприємства прийняти його у його члени підприємства та на яких і було затверджено таку пропозицію правління. Проте на даний час документальні підтвердження таких обставин відсутні через відсутність даних з цього питання у наявних в архівному відділі Рокитнянської РДА Київської області протоколах засідань правління та загальних зборів членів колгоспу ім. Першого Травня

с. Насташка Рокитнянського району Київської області.

Ставши членом КСП ім. Першого Травня з липня 1994 року , яке 25 грудня 1995 року отримало Державний акт на право колективної власності на землю серії КВ за реєстровим № 10, він таким чином став мати на підставі Указу Президента «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08 серпня 1995 року № 720/95 право на земельну частку (пай) із земель КСП ім. Першого Травня і що також підтверджується положеннями ч. 2 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 „Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", в тім, що право на земельну частку особи, яка була членом недержавного сільськогосподарського підприємства, організації виникає з дня видачі державного акта, а в разі смерті такої особи успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами цивільного кодексу, у тому числі і у випадках, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Такий сертифікат позивач не отримував і як йому стало відомим на даний час він на його і»мя не видавався.

Розмір земельної частки (паю) в колективному сільськогосподарському підприємстві ім. Першого Травня с. Насташка Рокитнянського району Київської області становить 2.97 умовних кадастрових гектарів і що підтверджується довідкою відділу у Рокитнянському районі головного управління держгеокадастру у Київській області № В-810/0-0.34-1035/145-17 від 26 вересня 2017 року, відповідно до даних якої додаток із списком громадян членів колективного сільськогосподарського підприємства ім. Першого Травня до вказаного державного акта відсутній.

Проте такі списки були і на їх підставі проводилося розпаювання сільськогосподарських земель, що перебували у колективній власності КСП ім.Першого Травня, але він не був влючений до останніх помилково і таким чином на сьогоднішній день залишається бути порушеним його право на земельну частку (пай).

Посилається, що у позасудовому порядку він захистити своє порушене право не може, оскільки є необхідність у встановленні факту, що має юридичне значення - факту перебування його в членах колективного сільськогосподарського підприємства ім. Першого Травня КСП ім. Першого Травня. Разом з тим, останній підлягає встановленню лише у судовому порядку і що передбачено вимогами ст.ст. 234, ч. 2 ст. 256 ЦПК України.

Рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 30 жовтня 2017 року позов задоволено .

Встановлено факт членства ОСОБА_2 в колективному сільськогосподарському підприємстві ім. Першого Травня с.Насташка Рокитнянського району Київської області та визнано за ним право на земельну частку (пай) в колективному сільськогосподарському підприємстві ім. Першого Травня с.Насташка Рокитнянського району Київської області розміром 2.97 умовних кадастрових гектарів.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач Головне управління Держгеокадастру у Київській області подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права , ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. .

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 43 ЦПК України, особи , які беруть участь у справі зобов»язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов»язки.

Відповідно до ст.ст 128-131 ЦПК України ОСОБА_2 був своєчасно повідомлений про день та час розгляду справи на 19 лютого 2018 року за адресою , яка була зазначена в матеріалах справи, заяв щодо зміни місця проживання або місцезнаходження від ОСОБА_2 не надходило, заяв про причини неявки в судове засідання від сторін до апеляційного суду не надходило, а тому підстави ,вважати причини неявки ОСОБА_2 до суду поважними , відсутні.

Відповідно до розділу Х111 Перехідних положень ЦПК України ( в редакції від 15 грудня 2017 року установлено , що зміни до цього Кодексу вводяться в дію з урахуванням таких особливостей:

8) до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується;

9) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу;

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

В судовому засіданні встановлено, що в період з 10 липня 1994 року по 15 січня 1999 року позивач працював на посаді електрогазозварювальника в КСП ім. Першого Травня с.Насташка Рокитнянського району Київської області. На час прийому на роботу позивачем було подано також заяву про прийом його в члени КСП, яка була задоволена.( а.с. 5 )

Двадцять п»ятого грудня 1995 року КСП ім. Першого Травня отримало Державний акт на право колективної власності на землю серії КВ за реєстровим № 10( а.с. 8-12) .

Позивач будь-яких доказів відповідно до ст.ст.57 -60 ЦПК України ( в редакції що діяла на час ухвалення рішення) , що було проведено розпаювання земель між членами підприємства суду не надав .

Згідно листа ГУ Держгеокадастру у Київській області додаток із списками громадян членів КСП до державного акту відсутній . Розмір однієї земельної частки (паю) склав у підприємстві 2.97 умовних кадастрових гектарів.( а.с. 7)

Доказів ,що ОСОБА_2, бувши членом КСП на момент розпаювання земель колективної власності, не був включений до списків осіб, що мають право на земельну частку (пай) в КСП ім.Першого Травня і таким чином не отримав сертифікат про право на земельну частку (пай) в цьому підприємстві , позивач не надав суду .

Судом вірно встановлено , що документальне підтвердження членства позивача в КПС ім..Першого Травня відсутнє, оскільки у наявних в архівному відділі Рокитнянської РДА Київської області протоколах засідань правлінь та загальних зборів членів колгоспу (КСП) за 1992-1999 роки дані про його прийом в члени вказаного підприємства відсутні.( а.с. 6)

Відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Відповідно до положень статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказів.

Відповідно до статті 60 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов»язків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині подання ними доказів та заяви клопотань.

З огляду на вищенаведене, суд розглядає справу на підставі тих доказів, які є у матеріалах справи і вважає, що їх достатньо для розгляду спору по суті.

Відповідно до п.2 Указу Президента України „ Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" -право на земельну частку ( пай) мають члени КСП , в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю.

Задовольняючи позов , суд помилково виходив з того, що позивач надав належні і допустимі докази , що станом на день видачі державного акту на право на земельну частку ( пай) він був членом КСП і обрав вірний спосіб захисту порушеного права .

Відповідно до п.п. 23 ,24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 року « Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ»( з подальшими змінами від 19 березня 2010 року ) судам потрібно мати на увазі, що згідно зі статтею 25 ЗК при приватизації земель державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ, організацій земельні ділянки передаються їх працівникам, а також пенсіонерам з числа працівників з визначенням кожному з них земельної частки (паю) за рішенням органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування і кожна з цих осіб має гарантоване право одержати безоплатно свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості).

24. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розд. X "Перехідні положення" ЗК.

Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. N 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність.

Позови громадян, пов'язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо.

Виходячи із засад ст. 15 ЦПК України , суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених , невизнаних або оспорюваних прав , свобод чи інтересів , що виникають із цивільних , житлових , земельних , сімейних , трудових відносин .

Відповідно до положень ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути : визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов'язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків, відшкодування моральної шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

За змістом вказаної норми особа, яка вважає, що її право порушене, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, який, як правило, визначається спеціальним законом (Цивільний Кодекс чи інший акт цивільного законодавства), що регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Відсутність порушеного права , чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту, способам ,визначеним законодавством є підставою для відмови у позові.

Враховуючи наведене , судом першої інстанції помилково встановлено, що правовідносини, які склалися між сторонами спору, мають регулюватися положеннями ст.ст. 234, 256 ЦПК України, а відтак рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про від мову у задоволенні позову. Що стосується застосування норм ст. 10 Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство, ст. 5 Земельного Кодексу України в редакції 1990 року, Указом Президента України від 08.08.1995 року "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям", ст.ст. 1, 2 Закону України „Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" до правовідносин ,що виникли між сторонами , то позивачем обрано невідповідний спосіб захисту порушеного права , до неналежних відповідачів , будь-яких заяв про заміну або залучення належних відповідачів позивач не заявляв , а тому правові підстави для задоволення позову відсутні.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції , колегія суддів вважає ,що рішення суду підлягає скасуванню з ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позову .

Керуючись ст.ст. 365, 367,369,374,376,381 - 384 ЦПК України , колегія суддів ,-

П о с т а н о в и л а ;

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Київській області задовольнити .

Рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 30 жовтня 2017 року скасувати. Ухвалити у справі нове судове рішення .

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Київській області , Насташівської сільської ради Рокитнянського району Київської області про встановлення факту ,що має юридичне значення та визнання права на земельну частку ( пай) відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття .

Відповідно до п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення буде виготовлений не пізніше 28 лютого 2018 року .

Головуючий

Судді