Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.01.2018 року м. Бар

Барський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Хитрука В.М.

при секретарі Мазур К.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бар Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Барський комбікормовий завод» про витребування майна з чужого незаконного володіння

ВСТАНОВИВ:

В заяві до суду позивач ОСОБА_1 вказав, що 12 червня 2012 року він увійшов до складу учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Барський комбікормовий завод». Його частка у статутному капіталі товариства складала 11% із обов'язком внесення коштів на формування зазначеного фонду у сумі 550 000,00 (п'ятсот п'ятдесят тисяч) гривень. Взяте на себе зобов'язання він виконав сплативши цю суму за період з 26.06.2012 року по 20.02.2013 року. 03 червня 2016 року позивач подав на розгляд учасників нотаріально завірену заяву про свій вихід із числа учасників ТОВ «Барський комбікормовий завод», вийшов з клопотанням про скликання позачергових Зборів учасників з метою визначення розміру вартості (оцінки) майна Товариства і належної мені суми, строки та порядок проведення відповідних розрахунків зі мною у порядок та спосіб, передбачені Статутом Товариства та Господарським кодексом України, а також повернення майна (обладнання) в натурі, яке було передано ним в користування Товариству. Однак, не отримавши відповіді від ТОВ «БКЗ» позивач змушений був звернутись до суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів. У період з 09 серпня 2012 року 03 грудня 2014 року ОСОБА_1 передав ТОВ «Барський комбікормовий завод в користування технологічне обладнання та матеріали за переліком згідно Акта прийому-передачі обладнання від 01 січня 2015 року. Позивач просив суд зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Барський комбікормовий завод» передати йому без перешкод обладнання та матеріали в натуральній формі згідно Акта прийому передачі обладнання від 01 січня 2015 року, та узгодженого списку переданих матеріалів, підписаних та завірених Сторонами, стягнути з відповідача на його користь сплачену суму судового збору у розмірі 1600 гривень.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали повністю та наполягали на їх задоволенні.

Представник відповідача ТОВ «Барський комбікормовий завод» Зінченко А.А. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі, зазначивши, що позивач не надав жодних доказів того, що саме позивач є власником майна зазначеного в акті прийому-передачі. Дане майно належить ТОВ «Барський комбікормовий завод» на підставі договору купівлі-продажу майнового комплексу від 7.11.08р., та договорів поставки. Акт приймання передачі був складений бувшим директором відповідача під тиском позивача про, що свідчить його (директора) заява.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 суду пояснили, що вони працювали у позивача. Ними здійснювався ремонт та в подальшому монтаж на ТОВ «Барський комбікормовий завод» обладнання. Документів, на підставі яких було придбано обладнання, та які підтверджують його оплату, вони не бачили, проте вважають, що це здійснював позивач, оскільки він керував процесом ремонту, монтажу та доставки.

Суд, заслухавши пояснення позивача та представника позивача, представника відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, вважає, що позов не доведений та не обґрунтований i в його задоволенні слід відмовити повністю. До такого висновку суд дійшов з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

27 листопада 2008 року між ОСОБА_6 та ТОВ «Барський комбікормовий завод» був укладений договір купівлі-продажу майнового комплексу. Даний договір був посвідчений приватним нотаріусом Барського районного нотаріального округу Вінницької області та зареєстрований в реєстрі за №1662, а також зареєстрований КП «Барське районне бюро технічної інвентаризації» в реєстровій книзі №2-а за реєстровим №10.

Відповідно до умов даного договору відповідач придбав майновий комплекс за АДРЕСА_1.

Згідно п. 3.1 відчужуваний майновий комплекс знаходиться у стані повністю придатному для його використання за цільовим призначенням.

Відповідно до акту від 1 січня 2015 року складеного між позивачем та відповідачем в особі директора ОСОБА_7 позивач провів монтаж та передав відповідачу технологічне обладнання.

Відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст. 316 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 1 ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів власності.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України).

Згідно ч.1 с. 387 ЦПК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Пунктом 23 Постанови від 07.02.2014 № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» визначено, що відповідно до статті 387 ЦК та частини третьої статті 10 ЦПК особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. При цьому суди повинні мати на увазі, що право власності на рухоме майно доводиться за допомогою будь-яких передбачених процесуальним законодавством доказів, що підтверджують виникнення такого права у позивача.

Факт знаходження майна на балансі особи сам по собі не є доказом права власності чи законного володіння.

Акт прийому-передачі обладнання від 01 січня 2015 року, на який посилається позивач, не є правовстановлюючим документом та не доводить права власності позивача на вказане обладнання.

В позовній заяві позивач не вказав яке саме технологічне обладнання та матеріали необхідно витребувати у відповідача.

Оскільки судом не встановлено беззаперечних доказів про те, що ТОВ «Барський комбікормовий завод» незаконно заволодів належним позивачу майном, а також про те, що це майно знаходиться у володінні відповідача, то підстав для витребування майна з чужого незаконного володіння немає, тому у задоволенні позову необхідно відмовити.

Згідно п. 3 даної Постанови право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК).

При цьому неправильно обраний спосіб захисту права власності чи іншого речового права не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, повернення позовної заяви чи залишення її без руху, а в певних випадках за таких обставин може бути відмовлено в позові.

Під час розгляду справи судом не було здобуто належних та допустимих доказів того, що саме позивач є власником майна яке ним було передано відповідачу у користування.

Відповідно до ч.1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Проте обраний позивачем спосіб захисту не передбачений вимогами чинного законодавства.

Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки в позові слід відмовити повністю, тому вимога позивача про стягнення судового збору з відповідача задоволенню не підлягає.

На підставі ст.ст. 316, 321,386,387 ЦК України, керуючись ст.ст.12, 13, 229, 264, 265, 273, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до ТОВ «Барський комбікормовий завод» про витребування майна з чужого незаконного володіння відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів до Апеляційного суду Вінницької області шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції, а у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя:

Повний текст рішення суду виготовлено та проголошено 01.02.2018 року