Справа № 482/637/17
Провадження № 2/482/426/2017
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

19 січня 2018 року м.Нова Одеса

Новоодеський районний суд Миколаївської області

в складі: головуючого - судді Баранкевич В.О.,

секретаря судових засідань - ОСОБА_1,

за участю: позивача ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4, представника відповідача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Нова Одеса цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4 про визнання недійсним заповіту його батька ОСОБА_6, який складено 19.02.2015 року та посвідчено секретарем Новопетрівської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області ОСОБА_7 за реєстровим номером № 5.

Позов обґрунтовано тим, що, на думку позивача, його батько на момент складення заповіту не усвідомлював значення своїх дій, через поганий стан здоровя, незрячість, у звязку з чим не мав можливості самостійно перечитати заповіт. Крім того, викликає сумнів хвороба серця, яка завадила ОСОБА_6 самостійно підписати заповіт.

В судових засіданнях позивач та його представник заявлені позовні вимоги підтримали і просили суд позов задовольнити.

Відповідач позовні вимоги не визнала та разом із представником заперечили проти задоволення позову, мотивуючи тим, що заповіт ОСОБА_6 посвідчений у встановленому законом порядку, на момент посвідчення заповіту ОСОБА_6 був у свідомості, стан був стабільний, він все розумів, його бажання на посвідчення заповіту було вільним та відповідало його внутрішній волі, а тому правових підстав для визнання заповіту недійсним, як це просить позивач, не має. Крім того, відповідач пояснила, що вона доглядала за ОСОБА_6, так як він був після інсульту та не міг добре рухатися, а позивача, який є сином ОСОБА_6 за місцем проживання батька не було, він йому нічим не допомагав.

Секретар Новопетрівської сільської ради ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що дійсно відповідач ОСОБА_4 доглядала за ОСОБА_6, який є спадкодавцем. Він виявив бажання скласти заповіт на користь відповідача ОСОБА_4 Для посвідчення заповіту додому були запрошені свідки. Під час складання та посвідчення заповіту у кімнаті були присутні сама секретар сільської ради, соціальний робітник ОСОБА_8, яка підписала заповіт від імені ОСОБА_6, а також свідок ОСОБА_9 Свідок ОСОБА_10 під час складання та підписання заповіту присутнім не був. В подальшому його запросили в сільську раду, де він і підписав заповіт. Вголос заповіт був прочитаний секретарем сільської ради.

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

ОСОБА_6 помер 07.06.2016 року, про що 09.06.2016 року складено відповідний актовий запис № 24 та виконавчим комітетом Новопетрівськї сільської ради Новоодеського району Миколаївської області видано свідоцтво про смерть серії І-ФП № 253301.

Спірний заповіт складено у с.Новопетрівське Новоодеського району Миколаївської області 19.02.2015 року та посвідчено секретарем Новопетрівської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області.

Вказаним заповітом ОСОБА_6 належну йому земельну ділянку площею 6,18 га, що розташована в межах Новопетрівської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області та надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва заповів відповідачу ОСОБА_4.

Як зазначено у посвідчувальному написі заповіт виготовлено на компютері секретарем Новопетрівськї сільської ради на прохання ОСОБА_6 та у звязку з тим, що ОСОБА_6 незрячий , заповіт посвідчено у нього вдома за адресою вулиця 8 Березня, 32 село Новопетрівське Новоодеського району Миколаївської області, і за його дорученням у його присутності текст заповіту підписано ОСОБА_8.

У відповідності до частини 1 статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частина 3 статті 203 Цивільного кодексу України передбачає, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно частини 1 статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Частина 2 статті 1257 Цивільного кодексу України встановлює, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Як передбачено в пункті 6 листа ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справи від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», системний аналіз норм ЦК України свідчить, що відповідно до частини 2 статті 1257 ЦК України виключно підстави недійсності правочину, визначені у статтях 225, 231 ЦК України, зумовлюють те, що волевиявлення заповідача не було вільним та не відповідало його внутрішній волі.

Разом з тим, при розгляді матеріалів справи, оцінивши надані сторонами пояснення та матеріали справи, суд прийшов до висновку, що заповіт, вчинений ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 є нікчемним. До такого висновку суд прийшов із наступних міркувань.

Свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснили, що дійсно заповіт вони підписували. Але ані ОСОБА_11, ані ОСОБА_10 заповіт уголос не зачитували. Крім того при посвідченні вказаного заповіту свідок ОСОБА_10 присутній не був. Його в подальшому запросили в сільську раду, де він і прочитав заповіт.

Відповідно до частини 1 статті 1257 ЦК України, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Як встановлено судом, загальні вимоги до посвідчення заповіту, передбачені в статті 1248 Цивільного кодексу України, при посвідченні спірного заповіту не були дотримані.

Згідно статті 1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках.

При розгляді справи судом було встановлено, що заповідач ОСОБА_6 не прочитав заповіт вголос в присутності секретаря, замість заповідача заповіт підписано іншою людиною, присутній був лише один свідок ОСОБА_11, інших свідків не було, хоча відомості про них і внесено в заповіт.

За приписами частини 2 статті 1247 ЦК України заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу.

Частина 4 статті 207 ЦК України зазначає, якщо фізична особа у зв'язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа.

Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє.

При встановлених доведених обставинах, враховуючи недотримання секретарем Новопетрівської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області обовязкових вимог, передбачених статтею 1248 ЦК України щодо того, що, заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним, суд констатує, що заповіт від імені ОСОБА_6, який посвідчений секретарем Новопетрівської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області 19.02.2015 року та зареєстрований в реєстрі за № 5 є нікчемним в силу прямої вказівки частини 1 статті 1257 ЦК України.

Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», а саме пункту 5, вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може предявлятися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, суд не вправі посилатися на відсутність судового рішення по встановлення нікчемності правочину, а повинен дати оцінку таким доводам позивача.

Пункт 7 Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 року № 9 передбачає, що у разі, якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.

Зазначене також відображено в Узагальненні ВСУ від 24.11.2008 р. «Практики розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними», зокрема, звернення окремо з вимогою про встановлення нікчемності правочину без застосування наслідків недійсності правочину є правом позивача, тому у випадку предявлення такого факту вона підлягає розгляду з констатацією в резолютивній частині рішення факту нікчемності правочину або відмови в цьому. Якщо позивач не заявляв окрему вимогу про встановлення нікчемності правочину, а посилається на її нікчемність при обґрунтуванні іншої предявленої вимоги, суди не вправі посилатися на відсутність рішення про встановлення нікчемності правочину, а повинні дати оцінку таким доводам позивача в мотивувальній частині рішення або ухвалити додаткове рішення.

Відповідно до частини 2 статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин) у цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Стаття 216 Цивільного кодексу України вказує, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю.

За правилами статті 236 цього Кодексу, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Згідно пункту 6 листа ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013р. №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» нікчемність заповіту, встановлена в рішенні суду, має наслідком позбавлення права спадкування за заповітом осіб, визначених розпорядженням заповідача в якості спадкоємців за заповітом, незалежно від того, чи предявлялися позовні вимоги про застосування наслідків нікчемності заповіту.

Враховуючи те, що судом при розгляді справи було встановлено нікчемність оспорюваного заповіту, а відтак заповіт є нікчемним із дати його вчинення 19.02.2015 року, є таким, що за його умовами юридичні наслідки не настають, а тому, суд вказує, що в даному випадку ОСОБА_4 позбавляється права на спадкування майна померлого 07.06.2016 року ОСОБА_6 по заповіту, спадкування відбувається по закону і право на яке має син померлого ОСОБА_2, як спадкоємець першої черги і за заявою якого нотаріусом заведена спадкова справа.

За таких підстав в задоволенні позову необхідно відмовити, встановивши нікчемність правочину.

Крім того, відповідно до ч.1, п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.

За таких обставин, у звязку з відмовою у позові, суд не стягує з відповідача понесені позивачем судові витрати.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 12, 18, 77-81, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, ст.ст. 203, 215, 216, 225, 236, 1248, 1251, 1253, 1258 ЦК України, суд,-

в и р і ш и в:

1. Відмовити ОСОБА_2 в задоволенні позову до ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним в повному обсязі.

2. Встановити нікчемність заповіту від імені ОСОБА_6, який посвідчений ОСОБА_7, секретарем Новопетрівської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області 19 лютого 2015 року та зареєстрований в реєстрі за № 5.

3. Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Миколаївської області через Новоодеський районний суд Миколаївської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

4. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

5. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

6. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: