ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 640/14671/17

провадження № 22-ц/818/356/18

31 жовтня 2018 року

м.Харків

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Овсяннікової А.І.

суддів - Коваленко І.П., Сащенко І.С.

за участю секретаря - Дашковської Н.К.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1, представник позивача ОСОБА_2

відповідач ОСОБА_3, представники відповідача ОСОБА_4 ,ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду міста Харкова від 30 липня 2018 року в складі судді Зуб Г.А. по справі № 640/14671/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду до ОСОБА_3 про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначає, що 8 жовтня 2016 року ОСОБА_3 керуючи автомобілем НОМЕР_1 в м. Харкові по вул. Клочківській 174 не обрав безпечної швидкості руху та допустив зіткнення з його автомобілем НОМЕР_2. Автомобілі зазнали механічних пошкоджень.

Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 грудня 2016 року ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності.

Цивільна відповідальність відповідача не була застрахована.

Згідно звіту №53/2017 дослідження спеціаліста-товарознавця від 15 лютого 2017 року вартість відновлювального ремонту його автомобіля складає 18786,24 грн.Також, ним понесено витрати на експертні послуги у розмірі 1000 грн.

Також у зв'язку з пошкодженням автомобіля йому довелося самостійно шукати гроші для ремонту автомобіля, через що він тривалий час не міг вночі спокійно спати, порушено нормальний ритм його життя, автомобіль був єдиним додатковим джерелом доходів.

Моральну шкоду оцінює у 12000 грн.

Просить стягнути матеріальну шкоду у сумі 19786 грн. 24 коп. та 12000 грн. відшкодування моральної шкоди.

Відповідач ОСОБА_6 позов не визнав. Представник відповідача пояснив, ,що відповідно до висновку комплексної судової авто-товарознавчої та автотехнічної експертизи від 22 червня 2018 року в діях відповідача в момент ДТП не вбачалось порушень вимог ПРД України та його дії не знаходились в причинному зв'язку з виниклою ДТП.

Рішенням Київського районного суду міста Харкова від 30 липня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що відсутня вина відповідача у спричиненні шкоди позивачу, а тому підстав для відшкодування шкоди не вбачається.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Постановою Дзержинського районного суду міста Харкова від 13 грудня 2016 року ОСОБА_3 визнано винним у вчинені ДТП. Судове рішення відповідачем оскаржено не було та виконано в повному обсязі, тобто сплачено штраф на користь держави.

Такими діями ОСОБА_3 фактично визнав свою вину.

Суд надав перевагу висновку судової експертизи № 5051/13887 від 22 червня 2018 року який було побудовано на поясненнях ОСОБА_6 через два роки після ДТП в перевагу над іншими доказами.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Його цивільно-правова відповідальність станом на 08 жовтня 2016 року була застрахована у ПрАТ "АСК "ІНГО Україна" на підставі полісу серії АК №623761, тому пред'явлення позову до нього є передчасним.

Дзержинський районний суд м. Харкова розглянув адміністративний матеріал щодо притягнення його до відповідальності за його відсутності. Строк на подання апеляційної скарги він пропустив, однак вважає, що не позбавлений права в загальному порядку при розгляді іншої справи оспорювати обставини, встановлені іншим рішенням суду.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що скарга підлягає задоволенню.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи 08 жовтня 2016 року ОСОБА_3 керуючи автомобілем НОМЕР_3 , в м. Харкові по вул. Клочківській 174 не обрав безпечної швидкості руху та допустив зіткнення з автомобілем НОМЕР_2., яким керував ОСОБА_1

Автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 грудня 2016 року ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст 122-2, 124 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у сумі 340 грн..

Згідно звіту №53/2017 дослідження спеціаліста-товарознавця від 15 лютого 2017 року вартість відновлювального ремонту автомобіля Lifan 520 GX. складає 18786,24 грн. Вартість експертного дослідження становить 1000 грн.

За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

З огляду на зазначені положення ЦК України факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов'язане з виконанням цими особами обов'язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов'язання.

Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов'язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Заперечуючи проти позовних вимог ОСОБА_3 посилається на висновок судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи від 22 червня 2018 року, з якого вбачається, що дії водія автомобіля Ліфан не відповідали вимогам правил дорожнього руху та з технічної точки зору знаходились в причинному зв'язку з виникненням ДТП, а тому відсутня його вина у заподіянні шкоди та підстави для стягнення відсутні.

Між тим, постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 грудня 2016 року ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-2, 124 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у сумі 340 грн.

Відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Постанову про притягнення до адміністративної відповідальності відповідачем не оскаржено і фактично виконано, що свідчить, що обставини, щодо яких ухвалено судове рішення, ОСОБА_3 не спростовано.

Як пояснив в суді апеляційної інстанції представник відповідача, на місці вчинення ДТП ОСОБА_3 не залишився, оскільки поспішав у лікарню.

Відповідачем не заперечується, що на виконання постанови суду ним сплачено адміністративний штраф; ОСОБА_3 вчинено дії, що свідчать про визнання ним вини у вчиненні ДТП.

Отже, вважати, що факт спричинення шкоди ОСОБА_1 відповідачем не доведено- не можна ,а тому матеріальна шкода підлягає стягненню з нього.

Посилання відповідача на наявність страхового полісу на час вчинення ДТП як на підставу для відмови у задоволенні позову судом не приймається.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний: поінформувати інших осіб, причетних до цієї пригоди, про себе, своє місце проживання, назву та місцезнаходження страховика та надати відомості про відповідні страхові поліси;

невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов'язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) представник (працівник, аварійний комісар або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів).

Між тим, ОСОБА_3 не повідомлено страховика про скоєння ДТП та залишено ним місце події.

Огляд обставин ДТП та пошкоджених автомобілів експертами страхової компанії не проводився та розмір збитку не встановлювався.

Дані щодо страхування цивільно-правової відповідальності ОСОБА_3 надано лише до суду апеляційної інстанції. Причин неподання таких відомостей до суду першої інстанції відповідачем не наведено.

Посилання ОСОБА_3 щодо наявності такої інформації у Єдиній централізованій базі даних щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не звільняє відповідача від обов'язку відшкодування шкоди, оскільки така база носить інформативний характер та законом не встановлено обов'язку потерпілого перевірки відомостей перед зверненням до суду.

Згідно висновку спеціаліста вартість відновлювального ремонту складає 18786 грн. 24 коп., витрати на проведення експертизи 1000 грн.

Даний розрахунок ОСОБА_8 не спростовано.

За таких обставин з відповідача на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню матеріальна шкода, спричинена ДТП у сумі 19786 грн. 24 коп.

Що стосується моральної шкоди, то суд виходить з наступного.

Згідно зі статтями 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, розмір моральних страждань визначається з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача чи інших обставин.

Позивачем не наведено в чому саме полягає спричинення йому моральної шкоди, не обґрунтовано її розмір.

Сам факт вчинення ДТП не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди.

Позивачем не надано доказів, що спричинення шкоди у розмірі 19000 грн. позбавило його можливості користуватись автомобілем

За таких обставин підстав для задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди не вбачається.

Безпідставне посилання відповідача, що оскільки його відповідальність застрахована, тому позивач не позбавлений можливості звернутись до страхової компанії з заявою про відшкодування такої шкоди.

Як вже зазначалося, відповідач залишив місце ДТП, не повідомив страхову компанію про скоєння ДТП; відносно нього судом винесена постанова про встановлення його вини у вчиненні ДТП, при цьому зараз він не погоджується з таким висновком та наполягає на висновку експертизи про відсутність його вини.

Крім того, з часу ДТП минуло 2 роки, що значно ускладнює або робить неможливим вирішення цього питання через страхову компанію.

Отже, рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2, 376, 381-384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Київського районного суду міста Харкова від 30 липня 2018 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3( ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4; АДРЕСА_2) на користь ОСОБА_1( ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 АДРЕСА_1), матеріальну шкоду у сумі 19 786 грн. 24 коп. ( дев'ятнадцять тисяч сімсот вісімдесят шість гривень двадцять чотири копійки).

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 06 листопада 2018 року.

Головуючий - А.І. Овсяннікова

Судді: І.П. Коваленко

І.С. Сащенко