Справа № 555/1673/17
Номер провадження 2/555/14/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" січня 2018 р. м.Березне

Березнівський районний суд Рівненської області в складі:

головуючого судді - Собчука А.Ю.,

при секретарі Лисенко О.Л.

з участю

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Березне цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа без самостійних вимог - Служба в справах дітей Рівненської районної державної адміністрації, орган опіки та піклування в особі виконкому Городищенської сільської ради Березнівського району Рівненської області про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася в суд із позовом до ОСОБА_4, третя особа без самостійних вимог - Служба в справах дітей Рівненської районної державної адміністрації, орган опіки та піклування в особі виконкому Городищенської сільської ради Березнівського району Рівненської області про позбавлення батьківських прав. В позовній заяві просить суд позбавити ОСОБА_4 батьківських прав, щодо дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1..

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 2006 року перебувала у шлюбі з відповідачем, від якого вони мають доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Шлюб з відповідачем був розірваний 28 вересня 2010 року, після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати з нею, останній раз батько бачився з дитиною на день її народження, а саме коли дитині виповнилося 3 роки. Зазначає, що відповідач не бере участі у вихованні дитини, не провідує доньку, не цікавиться здоров'ям дитини, успіхами у навчанні, не підтримує дитину. На сьогоднішній день дитині вже десять років, вона не пам'ятає батька та немає до нього ніяких почуттів. 25 грудня 2011 року позивач уклала шлюб з ОСОБА_6, який прийняв її дитину від першого шлюбу, надав їй свою любов, турботу, допомагає утримувати дитину.

Оскільки відповідач ухилився від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, просить суд позбавити його батьківських прав, щодо доньки.

Позивач ОСОБА_3 в судовому засіданні, яке відбулося 18.12.2017 року, позов підтримала і просить суд позбавити ОСОБА_4 батьківських прав, щодо дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, додатково зазначила, що це буде в інтересах дитини, оскільки нехтування батьківськими обов'язками з боку батька, на її думку, принижує гідність дитини, а наявність людини, яка юридично має права батька, але фактично залишається чужою людиною, може в подальшому привести до негативних наслідків у житті дитини як з моральної, так і з правової точки зору.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, вважає їх законними і обґрунтованими і доведеними в судовому засіданні, просила суд їх задоволити в повному обсязі, з обставин викладених в позовній заяві та матеріалах справи.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав і у задоволенні позову просить суд відмовити. На заперечення позовних вимог подав письмові заперечення. Вказує на те, що позивачем було прямо заборонено зустрічатись відповідачу із донькою, брати безпосередню участь у її вихованні, мотивуючи це тим, щоб не травмувати дитину, оскільки в її житті з'явився "новий батько". Разом з тим, вказав, що має бажання приймати участь у вихованні доньки, утримувати її, спілкуватися з нею, піклуватися про її фізичний та духовний розвиток тощо. Вважає, що підстави для позбавлення його батьківських прав відсутні.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила суд в задоволенні позову відмовити за безпідставністю позовних вимог, вважає докази надані позивачем та її пояснення не є об'єктивними та не носять характер всебічного розгляду обставин і оцінку ситуації, натомість однобічно висвітлюють лише ті обставини, які вигідні для розгляду цивільної справи на її користь, вказала, що відповідач має бажання приймати участь у вихованні дитини, утримувати її, спілкуватися з нею, піклуватися про її фізичний та духовний розвиток.

Свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 в судовому засіданні, яке відбулося 18.12.2017 року, суду показали, що дитина ОСОБА_5 проживає разом з матір'ю і перебуває на її вихованні, батько дитини ОСОБА_4 на протязі тривалого часу проживає окремо, відповідач не бере участі у вихованні дитини, жодного разу його не бачили за місцем проживання дитини, дитина його не знає і не пам'ятає.

Представник третьої особи без самостійних вимог - служби в справах дітей Рівненської районної державної адміністрації, та представник третьої особи без самостійних вимог орган опіки та піклування в особі виконкому Городищенської сільської ради Березнівського району Рівненської області в судове засідання не з'явилися, однак подали письмові заяви про розгляд справи у їх відсутність, надали письмові висновки, щодо предмету спору. Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ст.ст.12,81 ЦПК кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що з 2006 року сторони перебували у шлюбі, від якого вони мають доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. (а.с. 10.) Шлюб з відповідачем був розірваний 28 вересня 2010 року, актовий запис №177, після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати із матір'ю ОСОБА_3.

Донька проживає разом з матір'ю і перебуває на її вихованні. З приводу місця проживання дитини спору між батьками не має.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 06.09.2010 року з ОСОБА_4 на утримання доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 стягнуті аліменти в розмірі 300 грн. щомісячно. Заборгованості по сплаті аліментів у відповідача не має (а.с. 6).

25 грудня 2011 року позивач ОСОБА_3 уклала шлюб з ОСОБА_6, проживають спільно, за адресою: АДРЕСА_1, де створені належні житлово-побутові умови, що підтверджується актом обстеження від 27.09.2017 року (а.с. 9).

Відповідно до довідки від 14.08.2017р. №23 ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 була вихованкою Квасилівського дошкільного навчального закладу (ясла - садок) з 02.08.2010 року по 31.05.2013 року, батько дитини ОСОБА_4 за період перебування дитини в дошкільному закладі, не був присутній в ДНЗ, не цікавився життям своєї дочки протягом перебуванням її у дитячому садочку (а.с.8).

Згідно довідки № 250 від 15.08.2017р., виданої Квасилівським НВК «школа - ліцей» ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 навчається в 4-А класі даної школи. Батько, ОСОБА_4, не бере участі у співпраці із закладом з питань навчання та виховання доньки (а.с. 7).

Як вбачається із дослідженої в судовому засіданні довідки від 12.09.2017р. № 1988, до складу сім'ї ОСОБА_4, дружина ОСОБА_10, дочка ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2, син ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.38).

Судом встановлено, що ОСОБА_4 на психіатричному та наркологічному обліках не перебуває, що підтверджується відповідними довідками № 400 від 12.09.2017р., № 405 від від 12.09.2017р. (а.с.39).

На підставі розрахунку заборгованості по аліментах станом на 31.07.2017р. в ОСОБА_4 заборгованість по сплаті аліментів відсутня (а.с.40).

Відповідно до вимог частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

За змістом позовної заяви підставою для позбавлення відповідача батьківських прав є його ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Відповідно до роз'яснень, наведених у пункті 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення і поновлення батьківських прав» (далі - Постанова), ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Пунктом 15 Постанови роз'яснено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Відповідно до пункту 18 Постанови, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав слід розглядати, як виключний і надзвичайний засіб впливу на недобросовісних батьків. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю.

Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 8 Конвенції держави-учасниці зобов'язуються поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи громадянство, ім'я та сімейні зв'язки, як передбачається законом, не допускаючи протизаконного втручання. Якщо дитина протизаконно позбавляється частини або всіх елементів своєї індивідуальності, Держави-учасниці забезпечують їй необхідну допомогу і захист для найшвидшого відновлення її індивідуальності.

Статтею 9 Конвенції встановлено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Як передбачено статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до вимог статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Згідно статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Аналізуючи вимоги та положення згаданого законодавства, суд визнає, що при вирішенні питань, які стосуються дитини, в тому числі і щодо позбавлення батьківських прав її батьків, в першу чергу мають бути враховані інтереси дитини.

Судом не встановлено, що позбавлення відповідача батьківських прав, щодо своєї малолітньої доньки, необхідне в як найкращих інтересах дитини.

Позивач та представник позивача не довели суду, що спілкування відповідача з дитиною в подальшому може призвести до порушень прав та інтересів останньої.

Суд звертає увагу і на те, що незалежно від причин припинення виконання своїх обов'язків по вихованню дитини в певний період, відповідач змінив своє ставлення до виховання дитини, має бажання та наміри приймати участь у вихованні своєї доньки, сам відповідач характеризується позитивно.

При цьому суд також враховує, що відповідно до вимог статті 169 СК України, зміна поведінки особи, позбавленої батьківських прав, є підставою для поновлення батьківських прав.

При вирішенні спору суд, керуючись положеннями частини шостої статті 19 СК України, не погоджується з висновком органу опіки та піклування, затвердженим рішенням виконавчого комітету Квасилівської селищної ради №105 від 31.10.2017р., щодо доцільності позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав, стосовно доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.58-59), оскільки він є недостатньо обґрунтованим та суперечить інтересам дитини. У своєму висновку орган опіки та піклування фактично обмежився виключно поясненнями ОСОБА_3, не зазначивши встановленою жодну з підстав позбавлення батьківських прав, передбачених частиною першою статті 164 СК України. В мотивувальній частині висновку буквально зазначено про те, що малолітня дитина проживає разом з матір»ю, батько не турбується про її фізичний і духовний розвиток, не цікавиться її здоров'ям та навчанням, підготовкою до самостійного життя, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не вітає свою доньку з днем народження, не дарує подарунків. За таких умов суд вважає, що його зроблено без урахування перевірених судом фактів, він є однобічним, поверховим та ґрунтується винятково на тих обставинах, що відповідач не проживає разом з дитиною, не бере участі у її вихованні, не спілкується з нею і не цікавиться її життям. При цьому судом береться до уваги, що зазначений висновок не відображає дійсних підстав недодержання відповідачем оспорюваних прав і обов'язків, а тому не підтверджує його винуватості в ухиленні від виконання батьківських обов'язків, не відповідає інтересам дитини і носить формальний характер.

Норми ч.6 ст.19 СК України дають суду мотиви не погодитися із висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Також суд враховує, що висновок має рекомендаційний характер, складений без повного з'ясування ставлення відповідача до дитини та в порушення практики Європейського суду з прав людини не містить оцінки особистості відповідача (рішення від 07 грудня 2006 року, справа «Хант проти України»).

Судом встановлено, що відповідач не є особою, яка злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, заходи впливу до відповідача не вживалися, невиконання батьківських обов'язків не може ототожнюватися з ухиленням від їх виконання, за таких обставин суд дійшов висновку про необхідність, виключно в інтересах дитини, надати можливість батькові та дочці налагодити їх родинні стосунки.

Крім того, із відповіді Городищенської сільської ради Березнівського району Рівненської області № 02-12/795 від 18.10.2017 року, щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 (а.с.44), слідує, що виконавчий комітет Городищенської сільської ради не може підготувати висновок органу опіки і піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4.

Із дослідженого в судовому засіданні висновку виконавчого комітету Городищенської сільської ради Березнівського району Рівненської області від 14.11.2017 року № 02-12/854 (а.с.76), отриманого на повторне звернення суду вбачається, що виконавчий комітет Городищенської сільської ради вважає, що обґрунтовані підстави для позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відсутні.

Враховуючи всі обставини справи, в тому числі, бажання відповідача брати участь у вихованні доньки, а також наявність двох протилежних позицій, щодо позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав відносно дитини, а також, ту обставину, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, суд приходить до висновку про необхідність надати відповідачу можливість виправити своє ставлення до виховання доньки.

Суд вважає, що задоволення позову не забезпечує справедливу рівновагу між інтересами батьків на спілкування з дитиною. Визначений позивачем спосіб по суті спір не вирішує та буде призводити до нових конфліктів сторін, а також порушення інтересів, зокрема, малолітньої дитини.

В п.18 вищенаведеної Постанови Пленуму Верховного суду України роз'яснено можливість суду при відмові в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав попередити відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням батьківських обов'язків.

Суд вважає за потрібне попередити відповідача про неприпустимість ухилення від участі у вихованні і утриманні дитини. Крім того, у разі небажання відповідача змінити своє ставлення до виконання батьківських обов'язків, ОСОБА_3 не позбавлена права повторно звернутися до суду із аналогічним позовом.

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв"язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що в позові слід відмовити.

Інших фактичних даних, які мають значення для справи, немає.

На підставі викладеного, керуючись Постановою Пленуму Верховного Суду Україні№ 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення і поновлення батьківських прав», ст.ст. 141,150,157,164,165,166,171 СК України, ст.ст. 2, 7, 12,18, 23, 133, 258, 259,263, 265, 268 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа без самостійних вимог - Служба в справах дітей Рівненської районної державної адміністрації, орган опіки та піклування в особі виконкому Городищенської сільської ради Березнівського району Рівненської області про позбавлення батьківських прав - відмовити повністю.

Попередити ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_4, проживаючого АДРЕСА_2) про необхідність змінити ставлення до виховання та утримання дитини - доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Покласти на орган опіки та піклування, за місцем проживання дитини, контроль за виконанням ОСОБА_4 своїх батьківських обов'язків, відносно доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, за місцем проживання дитини.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження

Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Рівненської області через Березнівський районний суд Рівненської області.

Повний текст рішення виготовлений 26.01.2018р.

Суддя А.Ю. Собчук