АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2018 року м. Чернівці

Справа № 713/535/18

Апеляційний суд Чернівецької області у складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Литвинюк І. М.

суддів: Кулянди М.І., Одинака О.О.

секретар: Скрипка С.В.

за участю: відповідача ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 26 липня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, головуючий у І-й інстанції Кириляк А.Ю.,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 у березні 2018 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на дітей.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що з весни 2011 року вони з відповідачем ОСОБА_1 проживали у фактичних шлюбних відносинах і вели разом господарство.

Під час спільного проживання у них народилося двоє дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Спільне життя між ними не склалося, хоча у них була думка в подальшому зареєструвати шлюб.

Під час спільного проживання з відповідачем, останній виявив бажання і надав свою згоду, щоб дітей записати на нього, тому в свідоцтвах про народження дітей батьком записаний «Марковський Іван Теофілович».

Зазначала, що після припинення фактичних відносин з відповідачем, останній покинув сім"ю і перейшов проживати до своєї матері, фактично з цього часу, а саме з літа 2015 року, не надає допомоги на утримання дітей та не займається їх вихованням. Діти проживають з нею і повністю знаходяться на її матеріальному

____________________________________________________________________________________

Провадження № 22-ц/794/979/18 Категорія:50 Доповідач Литвинюк І.М.

утриманні, що підтверджується довідкою з Карапчівської сільської ради № 325 від 23 березня 2018 року.

Відповідач є здоровою, працездатною особою, проживає в сільський місцевості, має підсобне господарство, інших дітей, які б знаходилися на його утриманні, не має, працює неофіційно та отримує нерегулярний і мінливий дохід, який витрачає на свої потреби.

Просила стягнути з ОСОБА_1 аліменти на її користь на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в розмірі 2 400 грн. щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дітьми повноліття, починаючи стягнення з дня подачі заяви до суду.

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 26 липня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання малолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, у твердій грошовій сумі у розмірі по 940 грн на кожну дитину щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26 березня 2018 року і до досягнення дітьми повноліття.

Допущено негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

На зазначене рішення ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволені позову відмовити.

Посилається на те, що рішення суду ухвалено з неповним зясуванням та недоведеністю обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи.

Зазначає, що в свідоцтві про народження дітей він записаний за вказівкою матері. Спільної заяви з ОСОБА_3 до органу РАЦСу про зазначення його батьком дітей не подавали. З позивачкою в зареєстрованому шлюбі не перебував, спільне господарство не вів і не є батьком дітей, а тому стягнення з нього аліментів є безпідставним.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідача та його представника, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, відзиву на апеляційну скаргу, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що діти утримуються позивачем, відповідач має мінливий дохід, є працездатною особою, тому необхідно стягувати з нього аліменти на утримання дітей.

Однак колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте таким вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Згідно ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 12, ч.ч.1, 6 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обов'язок по доведенню обставин покладається на сторони.

З матеріалів справи вбачається, що згідно свідоцтв про народження дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, їх батьком записаний ОСОБА_1.

Відповідно до вимог ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статею 121 СК України передбачено, що права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цьогоКодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

За вимогами ч. 1ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Як вбачається з листа Вижницького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Чернівецькій області від 18 травня 2018 року (а.с. 30), ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстровані відповідно до частини першої статті 135 СК України (за вказівкою матері).

Судом встановлено, що сторони не перебували у зареєстрованому шлюбі, батьком дітей відповідач записаний відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України за вказівкою матері.

Оскільки актовий запис про народження дитини зареєстровано відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України, у відповідача ОСОБА_1 не виникли обовязки по утриманню дитини, батьком якої він зазначений зі слів матері.

Доказів того, що батьківство відповідача відносно дітей позивачки встановлено рішенням суду або ним подана заява до органів реєстрації актів цивільного стану, позивачем суду не надано.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання двох неповнолітніх дітей.

Відповідно до п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України однією з підстав для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне зясування обставин, що мають значення для справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

У контексті наведеного, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню через неповне зясування обставин, що мають значення для справи, та неправильне застосування норм матеріального права, та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 26 липня 2018 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.М. Литвинюк

Судді: М.І. Кулянда

ОСОБА_6