Справа № 331/6810/16-ц
Провадження № 2/331/23/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2018 року м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі

головуючого судді: Жукової О.Є.

за участю секретаря : Хащук В.Д.

представника позивача-відповідача: ОСОБА_1

представника відповідача-позивача: ОСОБА_2

розглянувши в підготовчому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання права власності та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , третя особа Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання заповіту недійсним, встановлення факту прийняття спадщини , визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_6 в жовтні 2016 року звернулася до суду з вказаним позовом до ОСОБА_4 , в якому просила визнати за нею в порядку спадкування право власності на 3/4 частини квартири АДРЕСА_1.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що 22 липня 2013 року помер її батько - гр. ОСОБА_7. 06 листопада 2007 року ОСОБА_7 склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_8., згідно якого усе належне майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалося, заповідається дочці - , їй, ОСОБА_6 . До своєї смерті 22.07.2013 р. ОСОБА_7 постійно проживав та був зареєстрований у власній приватизованій квартирі за адресою: м. Запоріжжя, вул. Шкільна (ОСОБА_9) АДРЕСА_2, разом з другою дружиною - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини не подавала та не заявила про відмову від спадщини та в усній формі відмовилася від прийняття належної частки спадщини та здійснює перешкоди в отриманні спадкоємиці за заповітом. В зазначений законодавцем шестимісячний строк ОСОБА_6 звернулася з відповідною заявою про прийняття спадщини та приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_5 було заведено відповідну спадкову справу. Після спливу встановленого строку для прийняття спадщини, приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_5 25 серпня 2016 року надала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв'язку з відсутністю документів що підтверджують факт належності спадкодавцю квартири за адресою: м. Запоріжжя, вул. Шкільна (колишня назва - ОСОБА_9) АДРЕСА_2. Оскільки зазначені факти і документи можуть бути встановлені лише в судовому порядку, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22 листопада 2016 року провадження по справі відкрито.

Відповідач ОСОБА_4 до початку розгляду справи по суті надала до суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_6 про визнання заповіту недійсним, встановлення факту прийняття спадщини , визнання права власності , в якій просила суд визнати недійсним заповіт складений ОСОБА_7 06.11.2007 року, визнати факт прийняття нею спадщини у вигляді 1/2 частини квартири АДРЕСА_3, визнати за нею в порядку спадкування право власності на 1/4 частину спірної квартири, а також визнати за нею право власності на 3/4 частини вказаної квартири. В обґрунтування позовної заяви ОСОБА_4 зазначила, що 22 липня 2013 року помер її чоловік ОСОБА_7, після його смерті залишилось спадкове майно: 1/2 частина квартири АДРЕСА_4 (нині Шкільна) м. Запоріжжя. Вся квартира не може бути спадковим майном, тому що на момент смерті їй, як співвласнику належить 1/2 частка вказаної приватизованої квартири. ОСОБА_4 постійно проживала зі спадкодавцем, була на момент смерті і по теперішній час зареєстрована в квартирі, а тому фактично прийняла спадщину. Вважає, що вони з позивачкою за первісним позовом є спадкоємцями першої черги за законом на 1/2 частини квартири, частки кожного є рівними, тобто по 1/4 частці кожному спадкоємцю. Вважає, що заповіт від 06 листопада 2007 року, є недійсним на тих підставах, що на момент складання заповіту її чоловік ОСОБА_7 був тяжко хворим, інвалідом, з діагнозом ішемічний інсульт, ішемічна хвороба серця, гострий повторний інфаркт міокарда, дистрофія сітчатки на обидва ока, відслоєння сітчатки правого ока, церебральний атеросклероз.

Ухвалою суду від 25 січня 2017 року вказану справу об»єднано в одне провадження з зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6, третя особа Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання заповіту недійсним, встановлення факту прийняття спадщини , визнання права власності.

25 січня 2017 року ОСОБА_4 надала заперечення на первісний позов, аналогічні викладеним у зустрічному позові. Крім того, зазначила, що на момент смерті її чоловіка вона була непрацездатною за віком та у звязку з інвалідністю 2 групи має право на обовязкову частину у спадщині, а отже на 1/8 частку, а позивачка на 3/8 часток.

У зв»язку зі смертю позивача ОСОБА_6 18 лютого 2017 року , ухвалою суду від 06 березня 2017 року провадження по справі було зупинено до вступу по справі правонаступника позивача-відповідача ОСОБА_6.

Ухвалою суду від 23 жовтня 2017 року в якості правонаступника позивача-відповідача ОСОБА_6 було залучено ОСОБА_10.

Ухвалою суду від 27 листопада 2017 року у справі призначено судово психіатричну (посмертну) експертизу проведення якої доручено експертам Комунальної установи "Обласна клінічна психіатрична лікарня Запорізької обласної ради" та провадження по справі було зупинено.

Ухвалою суду від 07 травня 2018 року провадження по справаі поновлено та визначено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

У вступному слові представник позивача за первісним позовом/ відповідач за зустрічним позовом позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, у зустрічному позові просив відмовити.

У вступному слові представник відповідача-позивача ОСОБА_2 заперечував проти позовних вимог за первісним позовом, просив зустрічний позов задовольнити в повному обсязі.

Третя особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_5 в наданому суду клопотанні просила справу розглядати у її відсутність.

Суд, вислухавши вступне слово учасників справи , допитавши судового експерта ОСОБА_11, дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, і та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов"язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або законом.

Відповідно до положень частин 1, 2 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Згідно ч.1 ст. 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Частиною 1 ст. 1222 ЦК України передбачено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1241 ЦК України, непрацездатний вдівець спадкує, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обовязкова частка).

Частиною 1 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною 3 цієї ж статті передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до положень статей 1269, 1270 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, і починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1296 ЦК, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею і свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно ( ст. 1297 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що 22 липня 2013 року в м. Запоріжжя помер ОСОБА_7, який є батьком ОСОБА_6 та чоловіком позивача за зустрічним позовом ОСОБА_4 .

За життя ОСОБА_7 на випадок своєї смерті усе належне йому майно заповів дочці ОСОБА_6М , що підтверджено заповітом від 06 листопада 2007 року , який посвідчений ОСОБА_12, приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за номером 1852.

02 жовтня 2013 року ОСОБА_6 звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті батька , однак постановою приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_5 від 25.08.2016 року ОСОБА_6 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність правовстановлюючих документів , що підтверджують факт належності спадкодавцю частки квартири АДРЕСА_3.

Відповідно до ст. 67 Закону України "Про нотаріат" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Визнання права власності на спадкове майно за заповітом в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Пленум Верховного Суду України у постанові від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" також роз'яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Оскільки нотаріусом обґрунтовано відмовлено ОСОБА_6 у видачі свідоцтва про право на спадщину, остання в жовтні 2016 року звернулася до суду за захистом порушеного права .

Також, наданими учасниками справи доказами підтверджено, що на час смерті ОСОБА_7 дружина померлого спадкодавця ОСОБА_4 проживала разом з ним та була зареєстрована за адресою : ІНФОРМАЦІЯ_2, тобто в силу вимог ст. 1268 ЦК України прийняла спадщину після смерті чоловіка , та відмови від неї не заявляла.

У відповідності до довідки МСЕК від 21.01.2013 року ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 , є пенсіонером за віком, інвалідом 2 групи, має право на пільги встановлені Законодавством України для сімей загиблих (померлих ветеранів війни), тобто на час відкриття спадщини була непрацездатною, а тому має право відповідно до вимог ст. 1241 ЦК України на обов»язкову частину у спадщині .

З огляду на вищевикладене , суд вважає доведеною ту обставину, що після смерті ОСОБА_7 спадкоємець за заповітом ОСОБА_6 прийняла спадщину за заповітом , звернувшись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у визначений законом строк , а непрацездатна дружина спадкодавця ОСОБА_7 , яка має право на обов»язкову частку у спадщині , прийняла її , оскільки фактично проживала зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

У відповідності до п. 23 Постанови Пленум Верховного Суду України у постанові від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Також, судом встановлено, що до складу спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_7 входить 1/ 2 частина квартири за адресою : АДРЕСА_5, а інша 1 /2 частина зазначеної квартири належить на праві власності позивачу за зустрічним позовом ОСОБА_4, що підтверджено свідоцтвом про право власності на житло від 21.09.1999 року № 905 , у відповідності до якого спірна квартира належить на праві спільної сумісної власності померлому ОСОБА_7 та ОСОБА_4 .

До зазначених висновків суд приходить з огляду на те, що у разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина друга статті 370, частина друга статті 372 ЦК). Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця.

ОСОБА_4 у зустрічній позовній заяві заявлено вимогу про визнання факту прийняття нею спадщини після смерті чоловіка, однак факт її проживання на час смерті з ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_6 підтверджений довідкою адресно-довідкового бюро, крім того, нотаріусом не було відмовлено ОСОБА_4 в оформленні спадкових прав, а тому зустрічний позов в цій частині необґрунтований та задоволенню не підлягає.

Крім того, у зустрічній позовній заяві ОСОБА_4 просить визнати недійсним заповіт від 06 листопада 2007 року , який посвідчений ОСОБА_12, приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за номером 1852, з тих підстав, що ОСОБА_7 на момент складання заповіту був тяжко хворим, не міг читати, мав вади з зором, не міг писати, а отже не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними.

За змістом частин другої та третьої статті 1257 ЦК України, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним (недійсним в силу закону). За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

За положеннями ч.1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3 ст. 12 ЦПК України).

Вказане узгоджується із положеннями ч.1 ст. 81 ЦПК України, згідно яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 18 Постанови Пленум Верховного Суду України у постанові від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров'я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу (стаття 145 ЦПК) .

Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 87 ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, на момент складання заповіту 06.11.2007, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського ; нотаріального округу ОСОБА_12, зареєстрованим 06.11.2007 в реєстрі нотаріальних дій за №1852 на користь ОСОБА_13, виявляв ознаки органічного розладу особистості, але у зв'язку з відсутністю спостереження лікарями та відсутністю опису психічного стану у медичній документації визначити ступінь вираженості виявлених порушень на період, що цікавить суд, відповісти на питання: «Чи міг ОСОБА_7, 1930р.н., у зазначений час усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними?»; «Чи не знаходився ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5, в зазначений час, під час укладання заповіту 06.11.2007 в такому стані який би позбавляв його можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними?» та винести експертне рішення не можливо.

Крім того, як пояснила в судовому засіданні експерт ОСОБА_11, ОСОБА_7 виявляв на час складання заповіту в 2007 році ознаки органічного розладу особистості, що є судинним захворюванням , яке характеризується зниженням пам»яті , емоційними порушеннями, порушеннями уваги. Симптоми зазначеного захворювання є дуже індивідуальними та можуть підсилюватися або знижуватися в залежності від погоди, тиску. Через відсутність медичних документів , щодо спостереженням за ОСОБА_7 , винести експертне рішення по справі було неможливим.

Суд звертає увагу, що при досліджені медичних документів , було встановлено, що ОСОБА_7 дійсно в 2005 році переніс інфаркт міокарда, мав судинні захворювання , однак він періодично проходив лікування, а у відповідності до висновку асистента кафедри нервових хвороб Запорізького інституту вдосконалення лікарів від 05.11.2001 року , після отриманого лікування ОСОБА_7 виявляв покращення мнестичних функцій.

Також, досліджені по справі медичні документи не містять доказів того, що ОСОБА_7 на час підписання заповіту не бачив та не писав, оскільки Випискою офтальмологічного обстеження від 28.07.2010 року підтверджено, що навіть в 2010 році спадкодавець погано бачив вдалину на ліве око .

Отже, встановлені фактичні обставини та відповідні ним правовідносини, дають суду підстави дійти до висновку про те, що ОСОБА_4 не надано належних та допустимих доказів того, що на час посвідчення заповіту на користь рідної доньки , волевиявлення ОСОБА_7 не було вільним і не відповідало його волі, через що зустрічний позов ОСОБА_4 в частині визнання заповіту недійсним задоволенню не підлягає.

Враховуючи вищевикладене , встановлення судом кола спадкоємців після смерті ОСОБА_7, складу спадкового майна, суд вважає, що ОСОБА_6 , у урахуванням обов»язкової частки у спадщині, на яку має право ОСОБА_4, прийняла спадщину за заповітом після смерті батька у вигляді 3 / 8 частини квартири АДРЕСА_7 ( 1/ 2 частина 1/8 частина) .

В свою чергу, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_4 має право на визнання за нею в порядку спадкування за законом права власності на 1 / 8 часини квартири АДРЕСА_7 в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_7, померлого 22 липня 2013 року.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може подати позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

При цьому суд звертає увагу, що право власності ОСОБА_4 на 1 /2 частину квартири ніким не оспорюється, а отже підстави для визнання за нею права власності на належну їй частину квартири в силу вимог ст. 392 ЦК України відсутні.

Разом з тим, в ході розгляду вказаної заяви , позивачка за первісним позовом ОСОБА_6 померла, що підтверджено свідоцтвом про смерть .

Після її смерті 04 березня 2017 року була відкрита спадкова справа , заяву про прийняття спадщини за законом подав чоловік позивача ОСОБА_3, син спадкодавця ОСОБА_6 ОСОБА_14 від спадщини відмовився. Зазначене підтверджено матеріалами спадковою справи № 170/2017 , які перебувають у Першій Павлоградській державній нотаріальній конторі Дніпропетровської області.

З огляду на зазначене , ухвалою суду від 23 жовтня 2017 року залучено до участі у справі в якості правонаступника позивача відповідача ОСОБА_6 - ОСОБА_3 .

Положеннями статті 1276 ЦК України встановлено, що, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він подовжується до трьох місяців.

З урахуванням зазначених положень чинного законодавства , залучення до участі у справі в якості правонаступника померлого позивача ОСОБА_6 , суд приходитьб до висновку про наявність підстав для визнання за ОСОБА_3 право власності на 3 / 8 частини квартири АДРЕСА_7 в порядку спадкування за законом після смерті дружини ОСОБА_6, померлої 18 лютого 2017 року.

Питання про судові витрати слід вирішити відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з врахуванням того, що сторони на час подання первісного та зустрічного позову були звільнені від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» .

Керуючись 3,4,11-13, 19, 259, 263, 265 , ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання права власності задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_3 ( що мешкає за адресою: АДРЕСА_8, РНОКПП НОМЕР_1) право власності на 3 / 8 частини квартири АДРЕСА_7 в порядку спадкування за законом після смерті дружини ОСОБА_6, померлої 18 лютого 2017 року.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , третя особа Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання заповіту недійсним, встановлення факту прийняття спадщини , визнання права власності задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_4 ( що мешкає за адресою: АДРЕСА_9, РНОКПП НОМЕР_2) право власності в порядку спадкування за законом на 1 / 8 часини квартири АДРЕСА_7 в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_7, померлого 22 липня 2013 року.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст судового рішення складений 08 листопада 2018 року.

Суддя: О.Є. Жукова

06.11.2018