Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний № 330/19/16 головуючий у 1 інстанції: Дмитрюк О.В.
провадження № 22-ц/778/88/18 суддя-доповідач: Маловічко С.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючий - суддя Маловічко С.В., судді Кочеткова І.В., Гончар М.С.

при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 29 березня 2017 року у справі з позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2016 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до суду з позовомдо ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначено, що між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» в особі Запорізької обласної філії та ОСОБА_2 24.05.2006р. був укладений договір про надання споживчого кредиту № 06Ж096, згідно з яким відповідачу було надано у користування на умовах забезпеченості, повернення строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 19 000 доларів США під 12,2 % річних на придбання нерухомого майна. Оскільки позичальник порушувала умови кредитного договору, станом на 13.11.2015р. у неї утворилась заборгованість за кредитним договором № 06Ж096-К від 24.05.2006р., яка складає 12 150,75 доларів США, що еквівалентно 278 461,49 грн., в тому числі: заборгованість за кредитом - 10 668,79 долари США ( еквівалентно 244 499,11 грн.); заборгованість за відсотками - 1145,02 доларів США (еквівалентно 26 240,60 грн.); пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 130,80 доларів США ( еквівалентно 2 997,57 грн.); пеня за несвоєчасне повернення відсотків -206,14 доларів США ( еквівалентно 4 724,21 грн).

У зв'язку з зазначеним, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 06Ж096-К від 24.05.2006р. у сумі 12 150,75 доларів США, що еквівалентно 278 461,49 грн., та судові витрати.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 29 березня 2017 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором № 06Ж096-К від 24.05.2006р. у сумі 12 150,75 доларів США, що еквівалентно 278 461,49 грн., в тому числі: заборгованість за кредитом - 10 668,79 долари США, що еквівалентно 244 499,11 грн.; заборгованість за відсотками - 1 145,02 доларів США, що еквівалентно 26 240,60 грн.; пеня

за несвоєчасне повернення кредиту - 130,80 доларів США, що еквівалентно 2 997,57 грн.;

пеня за несвоєчасне повернення відсотків - 206,14 доларів США, що еквівалентно 4 724,21 грн., а також судовий збір в сумі 4 176,92 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції у зв»язку з порушенням норм процесуального права, зокрема, розгляд справи у її відсутності, без з»ясування дійсних обставин справи щодо отримання кредиту, неналежного виконання договору позичальником та розміру заборгованості, а також невиконанням судом вимог ст. 212 ЦПК України, та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову відмовити у повному обсязі.

За вказаною апеляційною скаргою ухвалою судді Апеляційного суду Запорізької області від 29 травня 2017р. було відкрито провадження у справі та ухвалою колегії Апеляційного суду Запорізької області від 31 травня 2017р. розгляд справи призначено на 03 серпня 2017р.

Справа в цьому судовому засіданні розглядалася, але була відкладена на 02 листопада 2017р. для виклику банку з питання перевірки правильності розрахунку, 02.11.2017р. відкладалась на 25 січня 2018р. для надавання строку для врегулювання спору мирним шляхом, оскільки відповідачем була отримана пропозиція від банку щодо індивідуального закриття кредиту на вигідних умовах.

Тобто розгляд справи розпочато за положеннями ЦПК України в редакції від 18 бе-

різня 2004 року, але 15.12.217р. набрав чинності ЗУ № 2147-VIII від 03.10.2017 року, яким внесено зміни до цивільно-процесуального кодексу.

Відповідно до п. 9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» нової редакції ЦПК від 15.12.2017р., справи у судах апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Разом з тим, оскаржуване рішення як постановлене за правилами ЦПК України у ред. від 18.03.2004р., перевіряється на відповідність вимогам саме ЦПК у вказаній редакції від 18.03.2004р., а судове рішення апеляційного суду за наслідками розгляду апеляційної скарги постановляється у відповідності до положень ЦПК України у новій редакції від 15.12.2017р.

До судових засідань Апеляційного суду Запорізької області позивач не з»являвся, надаючи клопотання про проведення апеляційного розгляду справи за відсутності його представника. Тому апеляційний розгляд відбувся у його відсутності у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3, які підтримали апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

У відповідності до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язу-

ється повернути кредит та сплатити проценти.

У відповідності до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов»язок

позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Судом в ході розгляду справи встановлено, що між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» в особі Запорізької обласної філії та ОСОБА_2 24.05.2006р. був укладений договір про надання споживчого кредиту № 06Ж096, згідно з яким відповідачу було надано у користування на умовах забезпеченості, повернення строковості, платності та цільового характеру використання грошовікошти.

Відповідно до п.1.1 надання кредиту здійснювалось одним траншем у сумі 19 000 доларів США. За користування кредитними коштами договором встановлені проценти у розмірі 12,2% річних.

Згідно п. 1.2 договору кредит надавався відповідачу для придбання нерухомого майна - однокімнатної квартири.

11.10.2008р. між позивачем та відповідачем було укладено додаткову угоду до кредитного договору № 06Ж096-К від 24.05.2006р., на підставі якої відсоткову ставку за користування кредитом змінено з 12,2% річних на 14% річних.

Строк повернення кредиту узгоджено сторонами в п. 1.1.2 до 23.05.2026р., а в пункті 1.1.1 договору був визначений порядок погашення кредиту за весь період користування кредитними коштами.

Зобов'язання позивача, визначені у договорі кредиту (п. 3.1.1), були виконані належ-ним чином та в повному обсязі, тобто надано відповідачу кредитні кошти.

Натомість, в порушення умов договору кредиту відповідач протягом тривалого часу не здійснює погашення процентів за користування кредитом у встановлені графіком строки.

Відповідно до п. 4.2 договору кредиту у разі прострочення відповідачем строків сплати процентів, визначених п. 2.4 кредитного договору, а також прострочення строків повернення кредиту, визначених пп. 1.1, 2.6.3, 3.2.3, 4.4, 5.4 кредитного договору, відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, що діє у періоді прострочення.

Згідно з п. 4.5 договору у разі невиконання (неналежного виконання) відповідачем обов'язків, визначених пп. 3.3.6, 3.3.7 кредитного договору, протягом більше 60 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, тому відповідач зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

Пунктом 3.3.5 договору передбачено, що відповідач зобов'язаний суворо дотримуватись положень кредитного договору, а також договорів, визначених п. 1.3 кредитного договору, за пунктом 3.3.7 - сплачувати проценти за використання кредиту в порядку, визначеному пп. 2.4, 2.5 кредитного договору, 3.3.8 - своєчасно та в повному обсязі погашати кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями у порядку, визначеному п. 1.1 кредитного договору та достроково повернути кредит, погасити нараховані проценти та сплатити можливі штрафні санкції у випадках, визначених пп. 2.6.3, 3.2.3, 4.4, 4.5, 5.4 кредитного договору.

З наведених судом положень кредитного договору слідує, що суд ретельно проаналі-

зував умови кредитного договору та викладені в них обов»язки сторін.

За наданим банком розрахунком суд визнав, що станом на 13.11.2015р. у ОСОБА_2 виникла заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 12 150,75 доларів США, в тому числі: заборгованість за кредитом - 10 668,79 долари США, що еквівалентно 244 499,11 грн.; заборгованість за відсотками - 1 145,02 доларів США, що еквівалентно 26 240,60 грн.; пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 130,80 доларів США, що еквівалентно 2 997,57 грн.; пеня за несвоєчасне повернення відсотків - 206,14 доларів США, що еквівалентно 4 724,21 грн. Цей розмір суд вважав доведеним банком за наданими у справу доказами, тому стягнув її з відповідача на користь позивача.

ОСОБА_2 в скарзі, насамперед, наголошує на порушенні судом норм процесуального права щодо розгляду справи у її відсутності.

Перевіривши матеріали справи в цій частині, апеляційний суд з»сував, що вони свідчать про наступне.

Банком в позові була зазначена адреса місця реєстрації відповідача: АДРЕСА_2, але Якимівським РС УДМС була надана довідка, що ОСОБА_2 була знята з реєстрації за цією адресою у зв»язку з вибуттям до м. Запоріжжя ( Т. а.с. 21, 35, 40).

Тому суд першої інстанції викликав її у перше судове засідння через публікацію оголошення в газету «Урядовий кур»єр» ( Т. 1 а.с. 33, 37, 39).

03 лютого 2016р. судом було спрямовано ухвалу про відкриття провадження у справі, копію позовної заяви з додатками та судову повістку в судове засідання на 23 лютого 2016р. на адресу, яку ОСОБА_2 указала в кредитному договору: АДРЕСА_1, та цю кореспонденцію із суду відповідач отримала 16.02.2016р., тобто завчасно ( Т. а.с. 42).

22 лютого 2016р. відповідач надіслала до суду заяву про незгоду з визначеною банком сумою заборгованості із своєю таблицею платежів та заяву про свою неповідомленість про перше судове засідання 06.01.2016р. з додатками скріншотів Укрпошти та одночасно подала апеляційну скаргу на ухвалу про відкриття провадження у справі, а також позов про визнання кредитного договору недійсним до Голосіївського районного суду м. Києва ( Т. 1 а.с. 43-51, 64 ).

22 лютого 2016р. ОСОБА_2 також було подано клопотання про передачу справи за підсудністю за місцем її реєстрації з Якимівського районного суду до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя ( Т. 1 а.с. 65-66).

При цьому, в судове засідання 22 лютого 2016р. сторона відповідача не з»явилась.

Ухвалою Якимівського районного суду Запорізької області від 22 лютого 2016р. клопотання було задоволено та справу передано за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя ( Т. а.с. 72).

Після цього справа була направлена до Апеляціного суду Запорізької області для розгляду апеляційної скарги ОСОБА_2 на ухвалу про відкриття провадження. Але увалою від 04.04.2016р. апеляційна скарга була визнана неподаною та повернута апелянту, а справа повернута до Якимівського районного суду, звідки перенаправлена до Шевченківського районного суду відповідно до постановленої 22.02.2016р. ухвали.

Ухвалою від 11 травня 2016р. Шевченківським районним судом було призначено розгляд справи на 24 травня 2016р., але розгляд справи не відбувася у зв»язку з неявкою сторін ( Т. 2 а.с. 11).

Матеріали справи не містять повідомлення ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3 у це судове засідання.

У наступне судове засідання 02 червня 2016р. ОСОБА_2 було спрямовано СМС-повідомлення, але її представник ОСОБА_3 у адресованій суду заяві від 31.05.2016р. вказував на неналежне повідомлення відповідача в такий обраний судом спосіб, оскільки заяви про виклик її до суду шляхом направлення СМС-повідомлення остання суду не надавала ( Т. 2 а.с. 28).

31 травня 2016р. до суду також надійшла заява ОСОБА_2 про зупинення провадження у цій сраві до розгляду справи за її позовом про визнання недійсним кредитного договору, яка була задоволена судом та ухвалою від 02.06.2016р. провадження у справі було зупинено ( Т. 2 а.с. 32).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 березня 2017р. провадження у цій цивільній справі відновлено та справу призначено до розгляду у судовому засіданні на 29 березня 2017р. ( Т. 2 а.с. 42).

Оскільки направлена ОСОБА_2 за адресою місця її реєстрації судова повістка про виклик у вказане судове засідання повернулась без вручення за закінченням терміну зберігання, судом 14.03.2017р. додатково було повідомлено її та представника ОСОБА_3 шляхом СМС-повідомлення, які були прийняті ними ( Т. 2 а.с. 46, 63-64, 66).

Однак в судове засідання 29 березня 2017р. сторона відповідача не з»явилась, у зв»язку з чим суд постановив рішення у відсутності ОСОБА_2

Саме на розгляді справи за відсутності повідомлення відповідача наголошується апелянтом та її представником.

Між тим, суд намагався вручити судову повістку в судове засідання на 29 березня 2017р., срямувавши її ОСОБА_2 завчасно на адресу місця реєстрації, але остання повернулась із вказівкою на сплив терміну зберігання, тому судом було використану єдину іншу можливість повідомити відповідача про розгляд справи шляхом СМС-повідомлення попри відсутність відповідної заяви.

Отже, зважаючи на вказані обставини, колегія визнає, що судом було порушено спосіб сповіщення відповідача про судове засідання, але це сталося лише через неотримання судової повістки самим відповідчем, яка у випадку зацікавленості у своїй присутності при розгляді справи мала скористатись обізнаністю про дату та час засідання та з»явитись до суду. Натомість, обрала іншу позицію - нез»являтись до суду у зв»язку з повідомленням не повісткою, а через мобільний зв»язок. Та така її позиція відслідковується за матеріалами справи протягом всього часу її розгляду.

Відповідно до положень ч. 2 статті 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Визначена у п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України обов»язковість скасування рішення та постановлення нового через його ухвалення у відсутності не повідоменої належним чином сторони кореспондується з вимогами ч. 2 ст. 376 ЦПК України, а тому така обов»язковість настає лише у випадку неправильного вирішення справи.

Тому, насамперед, підлягає перевірці правильність вирішення справи судом.

В судовому засіданні апеляційного суду 25 січня 2018р. представником позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 було заявлено клопотання про призначення у справі судово-економічної експертизи, яке було залишено без задоволення, як таке, що суперечить цивільно-процесуальному кодексу.

Так, відповідно до ч. 1 статті 303 ЦПК України ( в ред. від 18.03.2004р., за якою розпочинався розгляд справи в апеляційному суді), під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. За ч. 2 цієї норми апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Аналогічні положення містить статті 367 ЦПКУ ( в ред.. ЗУ від 03.10.2017р., яка набула чинності з 15.12.2017р.під час розгляду справи). Але у ч. 3 цієї норми зазначається, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об»єктивно не залежать від нього.

Між тим, ОСОБА_2 та її представнику за довіреністю від 06.04.2015р. ОСОБА_3 було відомо про наявність цієї справи у суді, а з розрахунком відповідач не погоджувалась із дня отримання позовної заяви банку - 16.02.2016р.

Обравши спосіб захисту щодо визнання недійсним кредитного договору, відповідач ОСОБА_2 одразу після залишення без змін 31 січня 2017р. апеляційним судом рішенням Голосіївського районного суду м. Запоріжжя від 05 жовтня 2016р. про відмову у визнанні недійсним кредитного договору, мала можливість надати клопотання про призначення у цій цивільній справі судової експертизи. З ухвали Апеляційного суду м. Києва від 31.01.2017р. вбачається, що представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 приймав участь у судовому засіданні в апеляційному суді з розгляду апеляційної скарги ОСОБА_2

Але такого клопотання до прийняття рішення у цій справі сторона відповідача не спрямувала, хоча фактично була обізнаною ще 14.03.2017р. про призначення справи Шевченківським судом на 29.03.2017р., а про існування справи в провадженні судів - з 16.02.2016р.

Тому заявлення лише у апеляційної інстанції 25 січня 2018р. клопотання про призначення у справі судово-економічної експертизи є фактично зловживанням своїми процесуальними правами, зокрема, зважаючи ще й на те, що такого клопотання не було долучено до апеляційної скарги та не було заявлено у двох попередніх судових засіданнях апеляційного суду 03.08.2017р. та 02.11.2017р., хоча непогодження з розрахунком є доводом апеляційної скарги, яка подана ще у травні 2017р.

Отже, колегією не встановлено винятковості випадку для задоволення клопотання про призначення судово-економічної експертизи на цій стадії розгляду справи, у зв»язку з не- встановленням об»єктивних перешкод у відповідача для заявлення такого клопотання у суді першої інстанції, а згодом одночасно з поданням апеляційної скарги та у двох перших засіданнях апеляційного суду. Тому ухвалою апеляційного суду від 25 січня 2017р. відповідне клопотання залишено без задоволення.

В скарзі зазначається, що суд не з»ясував обставин щодо отримання позичальником кредиту, неналежного виконання ним своїх зобов»язань, розміру заборгованості за кредитним договором. Тобто не встановив дійсні обставини справи у повному обсязі.

З приводу наявності між сторонами кредитних правовідносин матеріали справи містять такі докази: кредитний договір № 06Ж096-К від 24.05.2006р., дійсніть якого ОСОБА_2 оспорювала в судовому порядку у іншому суді, але в позові було відмовлено; додаткова угода до цього договору від 11 жовтня 2008р. із новим графіком погашення кредиту; детальний опис сукупної вартості кредиту ( Т. а.с. 4-8). Та і сама відповідач не оспорювала наявності між нею та банком кредитних правовідносин, що випливають із вказаного договору.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2016р., залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 21 січня 2017р., позов ОСОБА_2 до ПАТ «Укрсиббанк» про визнання кредитного договору недійсним залишено без задоволення ( Т. 2 а.с. 74-86).

Щодо доводів про невстановлення судом обставин отримання кредиту та розміру заборгованості, колегія з»ясувала наступне.

Згідно з п. 3.1.1 кредитного договору банк має відкрити позичальнику позичковий рахунок № НОМЕР_1, на який видати останньому кредитні кошти.

На цей же рахунок відповідно до п. 2.4.1 позичальник в подальшому зобов»язаний

сплачувати проценти у валюті кредиту до 10 числа місяця, наступного за тим, у якому нараховані проценти.

Пунктом 2.5 кредитного договору визначено, що у разі наявності простроченої заборгованості за кредитом та нарахованим процентам, погашення заборгованості здійснюється у наступній черговості: прострочена заборгованість за нарахованими процентами, прострочена заборгованість за кредитом, строкова заборгованість за нарахованими процентами, строкова заборгованість за кредитом, пеня за порушення строків повернення кредиту та процентів, штрафи.

Згідно з випискою по особовому рахунку № НОМЕР_1, відкритому ОСОБА_2 24.05.2006р., позичальнику за довгостроковим споживчим кредитом видано готівку у розмірі 19 000 дол. США, що за курсом НБУ на цю дату - 5,05 грн. за 1 дол. США дорівнює сумі 95 950 грн. ( Т. 1 а.с. 13).

Банком надано деталізований розрахунок заборгованості, з якого вбачається, як сплачувались кошти позичальником у періоді з 24.05.2006р. по 13.11.2015р. ( Т. 1 а.с. 11-12).

Цей розрахунок складено на підставі графіку платежів, визначеного для погашення кредиту та відсотків позичальникові, та здійснених фактичних платежів ОСОБА_2

Так, перша таблиця надає картину по погашенню тіла кредиту ( Т. 1 а.с. 11), на що вказує графа «сума повернених грошових коштів» та дату їх сплати. Остання її графа вказує, яку суму відсотків нараховано кожного місяця.

З цієї таблиці та наступної за нею вбачається, що ОСОБА_2 сплачувала тіло креди-

ту регулярно до березня 2015р., погасивши за період з 24.05.2006р. по 09.02.2015р. тіло кредиту на суму 8331,21 доларів США. Після припинення сплати тіла кредиту за період з березня 2015р. по 13.11.2015р. (дата розрахунку заборгованості) прострочена заборгованість відповідача за тілом кредиту склала 710,96 дол. США.

Третя таблиця наводить платежі по відсоткам, які ОСОБА_2 також сплачувала з дня отримання кредиту і до 10 березня 2015р., припинивши сплату в подальшому. За цей період нею сплачено 17 597, 27 дол. США, та борг станом на 13.11.2015р. склав 1 145,02 дол. США.

Наявність вказаних заборгованостей за тілом кредиту та процентами надала право банку у відповідності до п. 4.5 кредитного договору вважати строк користування кредитом таким , що сплив, оскільки період нездійснення платежів перевищив 60 днів. Тому банк мав право вимагати від позичальника дострокового повернення всього кредиту та нарахованих на дату прийняття рішення про повернення кредиту відсотків.

Крім того, з дати першої несплати тіла кредиту та відсотків - з 11.03.2015р. банк почав нараховувати позичальнику на суму заборгованості пеню у відповідності до вимог пункту 4.2 договору, яку нарахував за півроку - до дати прийняття рішення про дострокове повернення всього кредиту, розмір якої за порушення строків сплати тіла становить 130,8 дол. США, а за порушення строків сплати відсотків - 206,14 дол. США.

Вказані розрахунки відображають всю картину погашення кредиту та є досить деталізованими, оскільки здійснені за кожною із складових заборгованості, а також узгоджуються між собою. До того ж, базуються на аналізі руху коштів по рахунках, відкритих для погашення кредиту, та з урахуванням графіку платежів.

Відповідач вказувала, що визначена банком заборгованість не відповідає дійсній, оскі-

льки вона протягом тривалого часу сумлінно здійснювала всі платежі, надавши свою табли-

цю про сплату кредиту.

З наведеної відповідачем таблиці платежів вбачається, що вона здійснила протягом

періоду з 24.05.2006р. по 09.02.2015р. 107 платежів на суму 197 241, 21 грн.

Порівнянням з розрахунком банку її розрахунку встановлено, що банком також враховано 107 платежів, тобто всі, які здіснені відповідачем. Проте ОСОБА_2 вираховує суму сплати в гривнях, в той час як банк розраховує її у валюті кредиту - в доларах США, як це передбачено умовами кредитного договору. Між тим, курс долару до гривні протягом вказаного періоду поступово збільшувався в бік знецінення національної валюти, а отже в гривневому еквіваленті витрати відповідача за кредитом збільшувались одночасно із збільшення курсу долара до гривні.

Цих обставин не врахувала відповідач, оспорюючи розмір заборгованості, який розраховано банком у доларах США із переведенням у національну валюту за курсом на день платежу, а загальний розмір заборгованості - за курсом станом на день розрахунку 13.11.2015р., який становить 22,9172 гривні за 1 дол. США, в той час як кредит отримувався при курсі 5,05 грн. за 1 долар США. Ці коливання курсу валют і вплинули на розмір кредитних зобов»язань у гривневому еквіваленті.

Щодо недослідження обставин отримання кредиту колегія встановила, що його отримання відповідачем підтверджується відкриттям позичкого рахунку № НОМЕР_1 на ім»я відповідача у банку, рухом коштів по ньому, здійсненням відповідчем протягом 10 років платежів на його погашення. До того ж, ОСОБА_2 набула у власність квартиру АДРЕСА_1, на яку і надавався споживчий кредит, передавши цю квартиру в іпотеку банку.

З наведеного вбачається, що позовні вимоги банку знайшли своє підтвердження в ході перевірки оскаржуваного рішення суду, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду щодо обгрунтованості позовних вимог. Тому неналежний спосіб сповіщення судом сторони відповідача про судове засідання 29 березня 2017р. шляхом СМС-повідомлення, викликаний неотриманням відповідачем судової повістки у це засідання, не є в такому разі підставою для скасування цього рішення.

Зважаючи на такі висновки апеляційного суду, у відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382-384, 390, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 29 березня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дати її прийняття. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови буде складено 05 лютого 2018 року.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Кочеткова І.В.

Гончар М.С.