Справа №2-452/09 19.02.2018
Провадження №22-ц/784/297/18 Єдиний унікальний номер судової справи 2-452/09
Провадження №22-ц/784/297/18 Суддя-доповідач апеляційного суду: Самчишина Н.В.
ПОСТАНОВА

іменем України

19 лютого 2018 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Самчишиної Н.В.,

суддів: Лисенка П.П., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання - Андрієнко Л.Д.,

за участю: скаржника ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_2 на дії державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області (далі - Заводського ВДВС) у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_2 про усунення перешкод у користування земельною ділянкою, поновленні меж землеволодіння, знесення господарських споруд, відшкодування майнової та моральної шкоди, за апеляційною скаргою представника боржника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва, постановлену 21 грудня 2017 рокуголовуючим суддею Павловою Ж.П. в приміщенні цього ж суду, яка проголошена того ж дня о 11 год. 31 хв.,

встановила:

20 липня 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду із скаргою на дії державного виконавця Заводського ВДВС.

Заявник зазначала, що рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 14 липня 2009 року та додатковим рішенням від 28 вересня 2009 року її та інших відповідачів зобов'язано усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_4 земельною ділянкою житлового будинку АДРЕСА_1, поновивши межі землекористування між ділянками НОМЕР_1 та НОМЕР_2 шляхом поновлення межі землекористування між ділянками житлових будинків НОМЕР_1 та НОМЕР_2 в Залізничному селищі, затвердженим розмірами та конфігурації відповідно до акту на право власності на земельну ділянку від 02 лютого 2006 року, що відповідає загальній площі 891 кв.м. Крім того, зобов'язано виконати перенесення частини існуючої бокової межі землекористування між ділянками НОМЕР_3 та НОМЕР_2 Залізничного селища м. Миколаєва на ширину - 1,51 м в сторону земельної ділянки НОМЕР_2 на відстань 27,36 м, а саме: від фасадної межі уверх по прямій лінії на відстань -7,57м; поворот до межі земельної ділянки НОМЕР_2 на відстань - 1,51м; вверх по прямій межі ділянки на відстань - 27,36 м; далі по існуючий лінії межі ділянки.

За виконавчими листами, виданими на підставі судового рішення, державним виконавцем Заводського ВДВС відкрито виконавче провадження та вчинялись певні виконавчі дії. На даний час вказане рішення суду виконане частково.

Заявник зазначала, що на межі земельних ділянок НОМЕР_1, НОМЕР_2 за вищевказаною адресою та частково (14 см) на земельній ділянці, що належить стягувачу, фактично розташована належна боржникам літня кухня. 17 червня 2017 року державним виконавцем повідомлено про демонтаж задньої торцевої частини цієї літньої кухні.

Як на її думку, державний виконавець під час проведення виконавчих дій самовільно визначився із вказаним способом виконання рішення суду.

-2-

Посилаючись на те, що за цих обставин порушується право власності, скаржник просила визнати незаконними дії державного виконавця щодо самостійного визначення порядку виконання рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 14 липня 2009 року шляхом демонтажу належної їй на праві власності частини літньої кухні.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 21 грудня 2017 року відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_2

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з'ясування обставин справи та недоведеність тих обставин, які суд вважав встановленими, просив скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою задовольнити вимоги скарги.

У відзиві на апеляційну скаргу стягувач ОСОБА_4 заперечувала факт незаконності дій державного виконавця, вважаючи їх достатніми та необхідними для закінчення провадження, тоді як задоволення скарги заявника унеможливить виконання рішення суду.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

За змістом пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У Законі України «Про виконавче провадження» поняття «виконавче провадження» розуміється як завершальна стадія судового провадження (стаття 1).

В силу ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 14 липня 2009 року та додатковим рішенням від 28 вересня 2009 року ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_7, ОСОБА_2 зобов'язано усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_4 земельною ділянкою житлового будинку АДРЕСА_1, поновивши межі землекористування між ділянками НОМЕР_1 та НОМЕР_2 шляхом поновлення межі землекористування між ділянками житлових будинків НОМЕР_1 та НОМЕР_2 в Залізничному селищі, затвердженим розмірами та конфігурації відповідно до акту на право власності на земельну ділянку від 02 лютого 2006 року, що відповідає загальній площі 891 кв.м. Крім того, зобов'язано виконати перенесення частини існуючої бокової межі землекористування між ділянками на ширину - 1,51 м в сторону земельної ділянки НОМЕР_2 на відстань 27,36 м, а саме: від фасадної межі уверх по прямій лінії на відстань -7,57м; поворот до межі земельної ділянки НОМЕР_2 на відстань - 1,51м; вверх по прямій межі ділянки на відстань - 27,36 м; далі по існуючий лінії межі ділянки (а.с.75-76 - 105 т.1).

-3-

02 грудня 2019 року видано виконавчі листи (а.с. 6,9-13 т.2).

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 14 квітня 2014 року ОСОБА_4 поновлено пропущений строк для пред'явлення виконавчого листа для виконання, а 16 травня 2014 року державним виконавцем Заводського ВДВС відкриті виконавчі провадження № 43322958, 43322536, 43322433, 43322619, 43322743.

Боржникам запропоновано виконати судове рішення у строк до 23 травня 2014 року та попереджено про відповідальність за його невиконання (а.с. 16-17, 24-38 т.2).

В ході перевірки виконання судового рішення державним виконавцем встановлено, що судове рішення не виконано. Постановами державного виконавця від 12 листопада 2014 року та 12 грудня 2014 року на боржників накладено штраф в розмірі по 170 грн. та по 340 грн. відповідно (а.с. 98-107 т.2). Актом державного виконавця від 20 березня 2015 року засвідчено невиконання боржниками рішення суду (а.с.108 т.2).

18 березня 2015 року стягувач ОСОБА_4 через свого представника ОСОБА_9 звернулась до державного виконавця з заявою про проведення виконавчих дій за рахунок її авансового внеску (а.с. 114-115 т.2).

Ухвалами Заводського районного суду м. Миколаєва від 27 липня 2015 року за заявами ОСОБА_4 та державного виконавця змінено спосіб та порядок виконання рішення суду за рахунок авансування витрат на проведення виконавчих дій стягувачем ОСОБА_4 (а.с.85-86, 120-121 т.2).

З метою належного виконання рішення суду, з перенесення частини існуючої бокової межі землекористування між ділянками НОМЕР_1 та НОМЕР_4, постановою державного виконавця від 09 жовтня 2015 року призначено експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні. Із експертного дослідження № 120-1344 від 17 листопада 2015 року слідує, що для виконання рішення суду в повному обсязі, поновлення меж суміжного землекористування між ділянками НОМЕР_3 та НОМЕР_2 необхідно виконати демонтаж частини задньої торцевої зовнішньої стіни з настройкою з витяжними стояками із азбестоцементних труб площею 16,38 кв.м, вартістю робіт 2 206 грн. (а.с.131-133 т.2).

На вимогу боржниці ОСОБА_2 про роз'яснення порядку добровільного виконання рішення суду без руйнування стіни літньої кухні державний виконавець надіслав відповідь про виконання рішення суду шляхом демонтажу фасадної межі у верх за рахунок авансування витрат на проведення виконавчих дій стягувачем ОСОБА_4 (а.с. 127, 130 т.2).

При вирішенні питання про відповідність дій державного виконавця вимогам виконавчого законодавства, колегія суддів виходить з такого.

Порядок виконання рішень немайнового характеру урегульовано розділом VІІІ Закону «Про виконавче провадження», зокрема стаття 63 Закону передбачає перелік дій по виконанню рішення, за яким боржник зобов'язаний до вчинення певних дій.

Зобов'язання, покладені на відповідачів, в тому числі і на ОСОБА_2 за рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 14 липня 2009 року та додатковим рішенням цього ж суду від 28 вересня 2009 року - усунути перешкоди, поновити межі між земельними ділянками та виконати перенесення частини існуючої бокової межі, за характером не є будівельними роботами та не пов'язані із демонтажем будь-яких побудов. Те, що ці роботи мають бути виконані за рахунок стягувача, такого характеру зобов'язань не змінюють. До того ж, за вищевказаними судовими рішеннями ОСОБА_4 було відмовлено у задоволенні позовних вимог до відповідачів про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом знесення самовільних побудов.

Отже, висновок державного виконавця про те, що рішення суду може бути виконане без участі боржників шляхом демонтажу фасадної межі у верх за рахунок авансового внеску стягувача не відповідає вимогам виконавчого законодавства.

-4-

Дійшовши висновку про виконання рішення суду, з виконанням робіт з демонтажу фасадної межі, суд першої інстанції не взяв до уваги та не оцінив зазначені вище докази в їх сукупності, якими встановлено, що виконання рішення суду, яке полягало в усуненні перешкод, поновленні межі та перенесенні частини існуючої бокової межі не передбачало проведення робіт з демонтажу на місці, де розташована літня кухня.

За таких обставин висновок державного виконавця про наявність підстав для виконання рішення суду з проведенням робіт з демонтажу є незаконним, а дії державного виконавця не відповідають вимогам Закону, а тому їх слід визнати неправомірними.

Відповідно до вимог ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги, у разі встановлення її обґрунтованості, суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

З огляду на зміст рішення, щодо виконання якого подана скарга, а також виходячи з того, що ОСОБА_2 фактично оспорює саму дію державного виконавця, колегія суддів вважає, що для відновлення прав заявника необхідно визнати оскаржувану дію державного виконавця неправомірною. Приймаючи до увагу викладене, оскаржуване судове рішення в силу п. 2 ч.1 ст. 374 ЦПК України необхідно скасувати, постановити нове про часткове задоволення вимог скарги.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України із Заводського ВДВС ММУЮ на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню 352 грн. 40 коп. судового збору за подачу апеляційної скарги.

Керуючись статтями 367, 374, 451 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу представника боржника ОСОБА_2 - ОСОБА_10 задовольнити частково.

Ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва постановлену 21 грудня 2017 року скасувати та постановити нову постанову.

Скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії державного виконавця Заводського ВДВС Запольського В.М. щодо виконання рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 14 липня 2009 року та додаткового рішення цього ж суду від 28 вересня 2009 року шляхом демонтажу частини зовнішньої стіни приміщення літньої кухні позначеної літ. «В». розташованої за адресою: АДРЕСА_2

Стягнути з Заводського ВДВС ММУЮ на користь ОСОБА_2 352 (триста п'ятдесят дві) грн. 40 коп. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: П.П. Лисенко

Т.В. Серебрякова

--------------------------------

Повний текст постанови складено 19 лютого 2018 року