Справа №591/259/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/46/18 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2018 року м.Суми

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Хвостика С. Г. (суддя-доповідач),

суддів - Левченко Т. А. , Собини О. І.

з участю секретаря судового засідання Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант»

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 30 жовтня 2017 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант», ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення страхового відшкодування та суми франшизи, -

в с т а н о в и в :

Статтею 351 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

17 січня 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з зазначеним позовом, який в подальшому уточнив (т. 1 а.с. 147), обґрунтовуючи його тим, що він є власником транспортного засобу Hyundai Еlantra, реєстраційний номер НОМЕР_1, який 18 листопада 2016 року зазнав механічних пошкоджень внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участю автомобіля Geely, реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_4, якого постановою Зарічного районного суду міста Суми визнано винним у вчиненні вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди та притягнуто до адміністративної відповідальності. Згідно з полісом ТДВ СК «Альфа-Гарант» про обовязкове страхування від 09 вересня 2016 року забезпеченим транспортим засобом був автомобіль Geely, реєстраційний номер НОМЕР_2. Страхова компанія здійснила лише часткове відшкодування завданої майнової шкоди у розмірі 2506,67 грн., що не покриває всих витрат, повязаних з відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу, які становлять 12315,43 грн. Тому, посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд стягнути із ТДВ СК «Альфа-Гарант» 9926,23 грн. страхового відшкодування, а також з ОСОБА_4 суму неповернутої страховою компанією франшизи у розмірі 500 грн.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 30 жовтня 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_3 суму страхового відшкодування у розмірі 9658 грн. 76 коп.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суму франшизи у розмірі 500 грн.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ТДВ СК «Альфа-Гарант» про стягнення витрат на проведення експертного дослідження у розмірі 267 грн. 47 коп. відмовлено за необґрунтованістю.

Вказане рішення суду в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення страхового відшкодування ТДВ СК «Альфа-Гарант» оскаржило в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, неповне дослідження судом обставин справи, які мають істотне значення для вирішення справи по суті, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3 до ТДВ СК «Альфа-Гарант» в повному обсязі. При цьому, страхова компанія вважає, що звіт № 41-D/26/2 від 23 грудня 2016 року, складений незалежним оцінювачем ТОВ «Промислова компанія «Селтім», є належним та допустимим доказом про наявність та розмір матеріального збитку, завданого позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 18 листопада 2016 року за участю автомобіля останнього, а при виплаті позивачу стархового відшкодування у розмірі 2506,67 грн. було враховано, що вказана виплата має зменшитись на розмір податку на додану на вартість та розмір франшизи. Також відповідач наполягає на тому, що при складанні висновку автотоварознавчого дослідження № 1382 від 12 червня 2016 року, наданого до суду позивачем, експерт істотно завищив розмір матеріального збитку, так як включив до нього і ті пошкодження транспортного засобу позивача, які не знаходяться в причинному звязку з дорожньо-транспортною пригодою, а також у даній справі не взято до уваги коефіцієнт фізичного зносу автомобіля позивача.

Рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь позивача суми франшизи у розмірі 500 грн. сторонами не оскаржується, тому в апеляційному порядку не переглядається.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_7 про задоволення апеляційнї скарги, яку також підтримав і третя особа ОСОБА_6, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_3 є власником автомобіля Hyundai Еlantra, реєстраційний номер НОМЕР_1, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (т. 1 а.с. 12).

18 листопада 2016 року близько 17-40 год. в місті Суми по вул. Харківська біля будинку 7 «А» сталася дорожньо-транспортна пригода за участю вищевказаного автомобіля Hyundai Еlantra, за кермом якого перебував ОСОБА_6, та автомобіля «Geely», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням відповідача ОСОБА_4, власником якого є третя особа по справі ОСОБА_5

Постановою Зарічного районного суду міста Суми від 01 грудня 2016 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди та притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. (т. 1 а.с. 10, 15).

Згідно з полісом обовязкового страхування від 09 вересня 2016 року цивільно правова відповідальність власника автомобіля Geely ОСОБА_5 була застрахована в ТДВ СК «Альфа-Гарант» (т. 1 а.с. 11).

Із вказаного поліса вбачається, що страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором (полісом). Строк дії полісу з 12 вересня 2016 року до 11 вересня 2017 року включно. Страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, становить 100000 грн., розмір франшизи - 500 грн. Забезпеченим транспортим засобом є автомобіль Geely, реєстраційний номер НОМЕР_2.

23 листопада 2016 року ОСОБА_6 було подано повідомлення до ТДВ СК «Альфа-Гарант» про дорожньо транспортну пригоду за участю водія ОСОБА_4 та забезпеченого транспортного засобу автомобіля Geely (т. 1 а.с. 103).

Крім того, 23 листопада 2016 року ОСОБА_3 звернувся до страхової компанії із заявою про страхове відшкодування (а.с. 104).

25 листопада 2016 року представником ТДВ СК «Альфа-Гарант» проведено огляд транспортного засобу позивача і на власний розсуд у відповідному протоколі огляду було зазначено, що пошкодженнями в автомобілі, не повязаними з аварією, є боковина права (деформація, пошкодження ЛФП), бампер передній (пошкодження ЛФП), а в результаті дорожньо транспортної пригоди було пошкоджено бампер задній (деформація, пошкодження ЛФП) та панель задня (деформація, пошкодження ЛФП), які підлягають ремонту. В графі «Інше» цього протоколу вказано, що «Автомобіль наданий для огляду після демонтажу бамперу заднього та ліхтарів задніх завнішніх. Є пошкодження амортизатора переднього лівого, але встановити причинний звязок з даною ДТП не представилось можливим». Власник пошкодженого автомобіля Hyundai від підпису в протоколі огляду відмовився (т. 1 а.с. 185 186).

На підтвердження розміру майнової шкоди позивач надав до суду акт виконання робіт по евакуації автомобіля та товарний чек на оплату зазначених послуг на суму 350 грн. та складений судовим експертом Сумського відділення Харківського науково - дослідного інституту судових експертиз ім. засл.проф. ОСОБА_8 висновок автотоварознавчого дослідження від 05 грудня 2016 року (т. 1 а.с. 16, 123 146).

Відповідно до вказаного висновку вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Hyundai Еlantra, реєстраційний номер НОМЕР_1, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 18 листопада 2016 року, складає 12315,43 грн.

Заперечуючи проти позовних вимог, ТДВ СК «Альфа-Гарант» надало звіт про вартість матеріального збитку, заподіяного позивачу, що був виготовлений оцінювачем ТОВ «Промислова компанія «СЕЛТИМ» ОСОБА_9, який має вищу освіту, стаж експертної роботи з 2004 року, свідоцтво про реєстрацію в державному реєстрі оцінювачів від 31.03.2005 року (т. 1 а.с. 173 195).

В судовому засідані місцевого суду представник відповідача пояснив, що визначення вартості матеріального збитку позивачу здійснювалось оцінювачем на підставі фотокарток і протоколу огляду транспортного засобу від 25 листопада 2016 року, виготовлених і складених представником страхової компанії ОСОБА_10, тобто особою, відносно якої не було надано доказів про наявність у неї спеціальних знань, освіти, кваліфікації для визначення характеру та ступеня пошкоджень транспортного засобу. Субєкт оціночної діяльності безпосередньо у своєму звіті (п.3 розділу 4) вказав, що при виконанні оцінки, оцінювач виходив з того, що огляд пошкодженого транспортного засобу виконаний якісно, а акт огляду і фотографії містять вичерпну інформацію про характер і ступінь пошкоджень автомобіля позивача (т. 1 а.с. 175).

Визначаючи суму матеріального збитку, оцінювач врахував лише ті пошкодження, їх ступінь та характер, які були зазначені в протоколі огляду транспортного засобу від 25 листопада 2016 року, а саме: бампер задній, вказавши, що кріплення підлягають ремонту, а не заміні. Що стосується пошкоджень завитої пружини, деформації правої задньої боковини, замикаючої панелі, пошкоджень передньої шини (покришки), задніх ліхтарів тощо, то інформація про це в зазначеному протоколі відсутня, як і у звіті субєкта оціночної діяльності також.

Крім того, у звіті субєкта оціночної діяльності зазначено, що матеріальний збиток, завданий позивачу, становить 3608 грн. з урахуванням ПДВ або 3006 грн.67 коп. без урахування ПДВ (т. 1 а.с. 173).

З платіжного доручення від 02 лютого 2017 року вбачається, що ОСОБА_3 було перераховано страхове відшкодування у розмірі 2506,67 грн. (або 3006,67 грн. 500 грн. франшиза) (т. 1 а.с. 192).

Однак, частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 в частині стягнення матеріальної шкоди, суд першої інстанції взяв до уваги висновок автотоварознавчого дослідження, складений судовим експертом Сумського відділення Харківського науково -дослідного інституту судових експертиз ім. засл.проф. ОСОБА_8 від 05 грудня 2016 року, оскільки вважав, що він має більшу перевагу перед оцінкою розміру шкоди, проведеної субєктом оціночної діяльності ТОВ «Промислова компанія «СЕЛТИМ», посилаючись на те, що відповідачем не доведено, що освітньо-кваліфікаційний рівень представника страхової компанії та субєкта оціночної діяльності, який визначав розмір завданої позивачу шкоди, дорівнює або є вищим відносно освітнього рівня судового експерта, а також вказав, що субєкт оціночної діяльності, залучений страховою компанією, безпосередньо не проводив огляд пошкодженого автомобіля, а робив оцінку по фотокарткам і не міг обєктивно визначати ступінь та характер пошкодження деталей автомобіля позивача, тому суд стягнув із страхової компанії заподіяну позивачу матеріальну шкоду в сумі 9658,76 грн., з урахуванням послуг евакуатора та виплаченої останньому суми страхового відшкодування і франшизи.

В той же час, колегія суддів у повній мірі не може погодитися із вказаними висновками суду, виходячи з наступного.

Згідно із ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України «Про страхування» страхування може бути добровільним або обов'язковим.

Виходячи з вимог ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Нормами п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 28 Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов'язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними в пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року N 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

У п.п. 2.4, 3.9 ОСОБА_8 товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24 листопада 2003 року йдеться про те, що вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Фізичний знос обумовлюється погіршенням технічного стану КТЗ унаслідок експлуатаційного зносу його складників. Фізичний знос ураховується як втрата вартості КТЗ, що виникає в процесі його експлуатації. Фізичний знос може розраховуватись у вигляді коефіцієнта фізичного зносу складників залежно від технічного стану КТЗ, який відображає взаємозв'язок умов експлуатації і технічного стану КТЗ з вартістю його складників. Фізичний знос може також визначатись шляхом урахування погіршення технічного стану КТЗ унаслідок отриманих і усунених пошкоджень залежно від вартості їх усунення.

Пунктом 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому, доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв'язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, як вважає колегія суддів, з матеріалів справи вбачається, що при стягненні суми страхового відшкодування суд першої інстанції не врахував тих обставин, що відповідно до Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір шкоди, який підлягає відшкодуванню страховою компанією відповідачу, як потерпілій особі, повинен бути зменшений на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість.

Як зазначено у висновку автотоварознавчого дослідження № 1382 від 05 грудня 2016 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Hyundai Еlantra, була вирахувана із зазначенням суми податку на додану вартість, розмір якого відповідно до Податкового кодексу України становить 20 %, а саме: у розмірі 1416,67 грн. (7083,34 грн. запасні частини + 1416,67 грн. сума ПДВ) (т. 1 а.с. 134).

З огляду на викладене, сума матеріального збитку, що підлягає стягненню на користь позивача становить 8242 грн. 09 коп. (12315,43 грн. вартість матеріального збитку за висновком експертизи 1416,67 грн. сума ПДВ (20%) 2506,67 грн. сума виплачена страховою компанією - 500 грн. франшиза + 350 грн. послуги евакуатора).

Доводи апеляційної скарги про те, що при складанні висновку автотоварознавчого дослідження № 1382 від 05 грудня 2016 року, наданого до суду позивачем, експертом було істотно завищено розмір матеріального збитку, оскільки враховані пошкодження транспортного засобу, які не відносяться до дорожньо-транспортної пригоди, а саме: пошкодження передніх лівої та правої завитих пружин та пошкодження покришки передньої лівої, на думку колегії суддів, не можуть бути підставою для її задоволення. Зокрема, страхова компанія не спростувала належними та допустими доказами визначений експертом розмір матеріального збитку, а також наявність встановлених експертом пошкоджень автомобіля, зазначені ним як такі, що виникли внаслідок ДТП. При цьому, експертом було також враховано, що пошкоджена внаслідок дорожньо-транспортної пригоди завита пружина передньої лівої вісі потребує заміни разом із завитою пружиною передньої правої вісі, оскільки відповідно до п. 4.16.17 ОСОБА_8 визначення обсягу ремонтних дій при встановленні розміру матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу, є окремі складники, що мають використовуватися комплектно: амортизатори, комплекти стояків підвіски (амортизатор з пружиною) у разі їх розташування на КТЗ попарно з обох боків однієї осі.

До того ж, з пояснень третьої особи ОСОБА_6 в судовому засіданні суду апеляційної інстанції вбачається, що за кермом автомобіля позивача перебував він, а в момент ДТП автомобіль стояв на місці і був на тормозі, що і спонукало пошкодження передніх лівої пружини та покришки після удару автомобілем відповідача ОСОБА_4

Після удару, як уточнив третя особа, автомобіль його батька самостійно рухатись не міг, у звязку з чим і був замовлений евакуатор. До цього часу той автомобіль не відремонтований.

Для підтвердження вказаних обставин колегія суддів враховує встановлений факт того, що автомобіль позивача після ДТП самостійно не рухався, а були надані послуги евакуатора.

Відповідно до п. 2.4 ОСОБА_8 товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Отже, твердження відповідача про те, що сума матеріального збитку була розрахована без урахування коефіцієнта фізичного зносу не знайшли свого підтвердження, оскільки відповідно до висновку автотоварознавчого дослідження при визначені вартості матеріального збитку експертом було враховано коефіцієнт фізичного зносу складників, що потребують заміни, який складає 0,234.

Таким чином, зазначений висновок експерта є належним та допустимим доказом щодо розміру заподіяного позивачу матерального збитку, що отримав з боку місцевого суду належну оцінку.

Наданий страховою компанією до суду звіт про вартість матеріального збитку, виготовлений оцінювачем ТОВ «Промислова компанія «СЕЛТИМ» ОСОБА_9, на думку колегії суддів, не можна взяти до уваги, оскільки з нього вбачається, що оцінювач виходив з того, що огляд пошкодженого транспортного засобу був виконаний представником страхової компанії якісно, а акт огляду і фотографії містять вичерпну інформацію про характер і ступінь пошкоджень автомобіля, а фактичний огляд пошкодженого автомобіля ним не проводився. Разом з тим, п.п. 4.4, 5.1 ОСОБА_8 товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів передбачено, що огляд транспортного засобу є обовязковим при складанні звіту про вартість матеріального збитку та являє собою початковий етап дослідження, який дає змогу органолептичними методами визначити ідентифікаційні дані КТЗ; його комплектність; укомплектованість; технічний стан, обсяг і характер пошкоджень; пробіг за одометром, інші показники на момент технічного огляду, необхідні для оцінки майна. Визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його огляду особисто експертом (оцінювачем), який складає висновок чи звіт (акт), можливе тільки за рішенням органу (посадової особи), який здійснює судове чи досудове слідство, у разі надання ними даних, необхідних для оцінки.

Крім того, необхідно врахувати, що в протоколі огляду транспортного засобу від 25 листопада 2016 року представником відповідача встановлено пошкодження пружини амортизатора переднього лівого, але встановити причинний звязок між вказаним пошкодженням і дорожньо-транспортною пригодою не виявилось можливим, як вказав той представник відповідча, проте, матеріали справи не містять даних стосовно того, що страховою компанією в подальшому було вжито заходів для встановлення причинного звязку із виявленим порушенням.

Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає зміні, як в частині стягнення страхового відшкодування на користь позивача, так і в частині розподілу судових витрат також, а апеляційна скарга, відповідно, має бути частково задоволена.

На підставі ст. 141 ЦПК України пропорційно задоволеної частини позовних вимог (83%) з ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 531,20 грн. за розгляд справи в суді першої інстанції.

Крім того, пропорційно задоволеної частини апеляційної скарги (17%) з ОСОБА_3 на користь ТДВ СК «Альфа-Гарант» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 119,68 грн. за апеляційний перегляд справи.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п. 2; 376 ч. 1 п.п. 1, 4; 381; 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» задовольнити частково.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 30 жовтня 2017 року в оскарженій частині в даній справі змінити, стягнувши з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_3 суму страхового відшкодування в розмірі 8242,09 грн.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь держави судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в розмірі 531,2 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» судові витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд справи в розмірі 119,68 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий (суддя доповідач) Хвостик С.Г.

Судді: Левченко Т.А.

ОСОБА_11