Справа №498/400/18
Провадження по справі №2/498/238/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2018 року Великомихайлівський районний суд Одеської області в складі: головуючої судді Чернецької Н.С., за участю секретаря судового засідання Іванова І.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України в смт.Велика Михайлівка цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

04 червня 2018 року до Великомихайлівського районного суду Одеської області звернувся представник ПАТ КБ «Приватбанк» з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення з заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 30.04.2008 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 відсотків на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою, та тарифами банку складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобовязання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, таким чином відповідач зобовязання за вказаним договором не виконав. У звязку із чим, відповідач станом на 30.04.2018 року має заборгованість 15876,50 грн., яка складається з наступного: 408,00 грн. - заборгованість за кредитом; 9754,29 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4482,00 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи: 500,00 грн.- штраф ( фіксована частина); 732,21 грн. - штраф ( процентна складова). Тому позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 30.04.2008 року у розмірі 15876,50 грн. та судовий збір в розмірі 1762,00 грн.

Представник позивача в судове засідання не зявився, але надав суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просив розглядати справу у його відсутність. Також зазначив, що у разі відсутності відповідача, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Крім того, в матеріалах справи наявна відповідь на відзив в якій позивач просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 30.04.2008 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 відсотків на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Щодо ознайомлення відповідача з умовами та правилами надання банківських послуг, позивачем надана до суду копія анкети заяви від 30.04.2008 року, з якої чітко вбачається наступна інформація: персональні дані, адреса проживання, та інша додаткова інформація необхідна для отримання кредитної картки. Відповідачем вказана інформація про себе заповнена особисто, також з копії анкети заяви чітко вбачається, що ОСОБА_1 висловив згоду про укладення договору. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контр розрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались. Одночасно, посилання відповідача на постанову ВСУ по справі № 6-16цс15 вважаємо недоречною з огляду на наступне. В зазначеній постанові ВСУ вказав: « Суд не встановив наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника». Однак, в даній справі позивач надав докази, що відповідача було ознайомлено саме із зазначеними умовами та правилами надання банківських послуг та наказ банку яким були затвердженні зазначені умови та правила надання банківських послуг. Доводи відповідача про те, що договір ним не підписувався та не укладався, можуть бути підставою для визнання його судом недійсним. Однак позов про визнання кредитного договору недійсним у встановленому порядку не заявлявся і предметом судового розгляду не був. Правом на оспорення даного договору у судовому порядку ще до звернення позивача з позовом жодна зі сторін не скористалася. Щодо посилання відповідача на ЗУ « Про захист прав споживачів» Банком надано всю необхідну інформацію в письмовому вигляді, результатом чого є факт підписання сторонами кредитного договору. 08.11.2011 року клієнт підписав Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, затверджених Наказом Банку від 06.03.2010 року. Тому відповідно до п.1.1.7.31 Умов та Правил строк позовної давності за кредитним договором, щодо вимог про повернення кредиту відсотків, винагороди, неустойки ( пені та штрафів) був збільшений до 50 років.

Відповідач в судове засідання не зявився, через канцелярію суду від нього надійшла заява в якій він просив розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» не визнає в повному обсязі, просить відмовити в задоволенні позовних вимог, у звязку з пропуском позивачем позовної давності. Крім того в матеріалах справи наявний відзив на позовну заяву в якій відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог ПАЬ КБ «ПРИВАТБАНК» відмовити в повному обсязі, мотивуючи свої вимоги тим, що жодних договорів з ПАТ КБ « ПРИВАТБАНК» 30.04.2008 року ним не укладалось, тобто йому вони не доводилися і вона не ознайомлювався. Постанова судової палати у цивільних справах Верховного суду України у справі № 6-16 цс15 від 11.03.2015 року визначає, що ознайомлення з будь-яким документом має бути підтверджене підписом особи. З наданих документів банком вбачається, що підписана ним лише заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку від 30.04.2018 року, яка оформлювався одночасно з видачею позивачем йому платіжної картки. В самої Анкеті заяві є єдина умов (приманна договору) це бажаний кредитний ліміт 500 грн. Будь-яких інших умов, в тому числі істотних, які є притаманні договору в даній Анкеті- заяві не вказані. Посилання сторони позивача на те, що в Анкеті- заяві зазначено, що відповідач згодний з тим, що підписано ним Анкету заяву разом з памяткою клієнта, Умовами та правила надання банківських послуг, а також Тарифами, становлять між ним та банком « Договір надання банківських послуг» та те, що він нібито ознайомився з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами, - не можливо прийняти як належний та допустимий доказ. Ознайомлення з будь-яким документом може бути підтверджений тільки підписом особи. У разі надання їй відповідачу на ознайомлення умов та правил надання банківських послуг, тарифів під час оформлення платіжної картки, банку ніщо не заважало надати вказані документи на підпис відповідачу. Крім цього, зазначене в Анкеті- заяві про розміщення вказаних документів на сайті банку, додатково свідчить про те, що йому на ознайомленні при підписанні Анкети- заяви та інших документів на оформлення зарплатної картки не надавали. Згідно до п.9.12. умов та правил надання банківських послуг, наданих ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», як вбачається із позовної заяви, Договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Таким чином, строк дії договору кредитування 30.04.09 р. Таким чином строк позовної давності сплив 30.04.2011 року. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається з матеріалів справи, 30.04.2008 року відповідач ОСОБА_1 заповнив та підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «Приват Банк». Даний факт підтверджується копією вищевказаної анкети-заяви.

З анкети - заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 30.04.2008 року вбачається, що відповідач своїм підписом підтвердив свою згоду на те, що дана заява, Памятка клієнта, Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифами є договором про надання банківських послуг, він ознайомився з договором про надання банківських послуг до його укладення. Відповідач ОСОБА_1 своїм підписом підтвердив, що йому було надано повну інформацію щодо надання банківських послуг.

При оформленні анкети-заяви на отримання кредиту, що була підписана ОСОБА_1 зазначено, що заява разом з Памяткою, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між ним і Банком Договір про надання банківських послуг.

Укладення Договору здійснюється за принципом укладання між Банком і клієнтом договору приєднання ( ст. 634 ЦК України). Підписання заяви Позичальника приєднується до запропонованих банком Умов та Тарифів.

Умови та зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві Позичальника, Умовах надання банківських послуг, Правилах користування платіжною карткою та Тарифах.

Таким чином, під час укладення кредитного договору сторонами було досягнуто всіх істотних умов договору, як це передбачено законом.

Укладаючи Договір відповідач не ставив під сумнів розумність та справедливість його умов, укладаючи договір сторони розумно оцінювали умови, за яких вона буде виконуватись, зокрема, зважувати на відповідальність, яка настає при його невиконанні або неналежному виконанні.

Банком надано всю необхідну інформацію в письмовому вигляді, результатом чого є факт підписання сторонами кредитного договору.

Враховуючи, що законодавчо не встановлений обовязок кредитора на відібрання підпису позичальника під наданою інформацією, доказом наявності факту ознайомлення відповідача з Умовами кредитування є положення ч.2 ст.638, ч.2 ст.642 ЦК України, тобто фактичне прийняття пропозиції до укладення договору дією (отримання кредиту боржником та сплати ним періодичних платежів).

Наслідком надання відповідачу повної інформації є підписання сторонами кредитного договору та відсутність від позичальника претензій протягом передбаченого законом строку.

Крім того, доказом наявності кредитного договору є фактичне прийняття пропозиції договору дією (отримання кредиту боржником та сплата ним періодичних платежів у продовж 2008 - 2009 років).

Таким чином суд вважає, що 30.04.2008 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір у письмовій формі. Укладення кредитного договору саме в такій формі не суперечить чинному законодавству.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

На підставі вказаної анкети-заяви відповідачу ОСОБА_1 було видано кредитну картку із встановленим кредитним лімітом 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 відсотків на рік на суму.

Згідно з доданими до матеріалів справи банківськими документами, ОСОБА_1 користувався кредитною лінією, періодично знімаючи різні суми, але згідно з даними позивача за користування кредитом сплачувала нерегулярно, не в повному обсязі, останній платіж відбувся 04.06.2009 року, в розмірі 55,00 грн., будь яких інших платежів в рахунок погашення кредиту відповідачем не здійснювалось.

Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначеній родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч.2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України - «Позика», якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитодавець свої зобов`язання виконав повністю та надав позичальнику обумовлену договором суму грошових коштів.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідач свої зобовязання за кредитним договором належним чином не виконував, у звязку з чим станом на 30.04.2018 року утворилась заборгованість за кредитним договором.

В підтвердження суми заборгованості по кредиту позивачем наданий розрахунок заборгованості за договором б/н від 30.04.2008 року, укладеного між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1, яка станом на 30.04.2018 року становить 15876,50 грн., яка складається з наступного: 408,00 грн. - заборгованості за кредитом; 9754,29 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом; 4482,00 грн. - заборгованості за пенею та комісією; а також штрафи: 500,00 грн. штрафу (фіксована частина) та 732,21 грн. штрафу (процентна складова).

Таким чином судом встановлено, що відповідачем було порушено право позивача на повернення йому грошових коштів, наданих позичальнику у кредит.

Проте, твердження відповідача ОСОБА_1 про те, що він не підписував договір № б/н від 30.04.2008 року не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи. Відповідних клопотань з приводу призначення судом експертизи з боку відповідача до суду не заявлялось та не надходило.

Таким чином, суд не приймає до уваги доводи заяви ОСОБА_1 про те, що він не підписував договір № б/н від 30.04.2008 року, у звязку з тим, що ним не надано жодного доказу про те, що між ним та позивачем не було укладено договору № б/н від 30.04.2008 року.

Щодо заяви відповідача про застосування позовної давності суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч.3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Позовна давність згідно ст. 256 ЦК України - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки ( ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч.2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі ( частина перша статті 259 ЦК України ).

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, що визначено частиною 1 статті 261 ЦК України.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 30 вересня 2015 року № 6-154цс15.

Положеннями ч.5 ст. 261 ЦК України закріплено, що за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобовязаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до положень ст. 254 ЦК України строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку, а строк, що визначений місяцями, - у відповідне число останнього місяця строку.

Згідно умов укладеного між сторонами Договору, клієнт має здійснювати щомісячні платежі в рахунок погашення заборгованості.

При цьому, відповідно до приписів ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З вказаною позовною заявою до суду позивач звернувся 04 червня 2018 року, тобто після спливу строку позовної давності, встановленого ст. 257 ЦК України.

Таким чином, суд не приймає до уваги доводи позивача про те, що відповідно до п.1.1.7.31 умов та правил строк позовної давності за кредитним, щодо вимог про повернення кредиту відсотків, винагороди, неустойки ( пені та штрафів) був збільшений до 50 років. Оскільки, з наданої позовної заяви вбачається, що до заяви приєднанні умови та правила надання банківських послуг, в яких взагалі відсутній пункт п.1.1.7.31.

Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки ( ст. 261 ЦК України) , а не закінченням строку дії договору.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приходить до висновку, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні, оскільки сплинув строк позовної давності.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, судові витрати по справі підлягають віднесенню на сторону позивача.

Керуючись ст.ст.12, 13, 229, 259, 264, 265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Одеської області. Відповідно до пп.15.5 п.1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Великомихайлівський районний суд Одеської області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.С. Чернецька