Справа № 489/2688/17
Номер провадження 2/489/247/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2018 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого - судді Тихонової Н.С.,

секретар судового засідання - Сироватка Т.О.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про припинення права власності та визнання права власності на частку майна,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2017 р. ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про припинення право власності на частку майна. Свої вимоги мотивувала тим, що їй на праві власності належить 1/2 частка квартири АДРЕСА_1 (Театральній) в м. Миколаєві, яку вона успадкувала після смерті її чоловіка ОСОБА_4 При цьому, 1/2 частка вказаної квартири на праві власності належить відповідачу. Проте, остання проживає в Росії та ніколи в спірній квартирі не проживала і жодних прав на неї не заявляла, комунальні платежі не сплачує, це заважає позивачці в реалізації прав власності в повному обсязі .

Посилаючись на вищевикладене, позивач просить суд припинити право власності на ? частку квартири АДРЕСА_1 (Театральній) в м. Миколаєва, яка належить відповідачу; визнати за позивачкою право власності на ? частину квартири № 18, по вул. Васляєва (Театральна), 29 в м. Миколаєві, яка належить ОСОБА_3.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не зявилась, про місце та час розгляду справи була повідомлена належним чином. Разом з тим, згідно Протоколу судового засідання, складеного Кіровським районним судом м. Ростова на Дону Російської Федерації від 18.09.2017 р. вбачається, що відповідач не визнає позовні вимоги, оскільки оціночна вартість квартири значно занижена.

Відповідно до ухвали суду проводиться заочний розгляд справи.

Вислухавши пояснення позивача, дослідивши надані докази, суд встановив наступне.

Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 20.04.1993 р. квартира АДРЕСА_1 (Театральній) в м. Миколаєві належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_4, ОСОБА_3.

15.06.2012 р. ОСОБА_4 помер.

Згідно Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 01.07.2015 р. по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення частки у спільному сумісному майні, збільшення частки у праві власності, визнання права власності в порядку спадкування, визначено частку ОСОБА_4, який помер 15 червня 2012 р., у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_2, в розмірі 1/2 частини.

Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 27.08.2015 р., виданого Приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрованого в реєстрі за №741, ОСОБА_1 успадкувала після смерті чоловіка 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 (Театральній) в м. Миколаєві, яка на теперішній час належить їй на праві власності.

Враховуючи вищевикладене судом встановлено, що на теперішній час позивачу на праві власності належить ? вищевказаної квартири; відповідачу ? частка вказаної квартири.

Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб, належить їм на праві спільної власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 346 ЦК України наведено перелік випадків, за наявності яких право власності може бути припинено. Виходячи зі змісту ч. 2 цієї статті, даний перелік не є вичерпним та право власності може бути припиненим і в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб з визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Разом з тим, відповідно до ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо:

1)частка є незначною і не може бути виділена в натурі;

2)річ є неподільною;

3)спільне володіння і користування майном є неможливим;

4)таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Оцінюючи подані докази та встановлені судом обставини, є всі підстави вважати, що в даних правовідносинах відсутні умови, передбачені ч.1ст.365 ЦК України.

Неможливість спільного володіння та користування майном обґрунтовується позивачем тим, що відповідач у квартирі не проживає, не приймає участі в утриманні квартири, не сплачує комунальні послуги, інтересу до квартири не проявляє.

Проте, згідно технічного паспорту квартири АДРЕСА_3 (Театральна) в м. Миколаєві вбачається, що квартира складається з 2 кімнат, загальною площею 42, 80 кв.м. та має житлову площу 27,80 кв.м.

Відповідно до висновку ТОВ « ПРИВАТ ЮР ГРУП» від 03.05.2017 р. оціночна вартість квартири АДРЕСА_3 (Театральна) в м. Миколаєві, загальною площею 42, 8 кв. м., житловою площею 27,8 кв. м., складає 56 691 грн. Тобто, вартість ? частини вищевказаної квартири, яка належить на праві власності ОСОБА_3 складає 28 345 грн. 50 коп.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. відповідно до квитанції, наданої позивачем, нею внесено на депозитний рахунок 28345 грн., в рахунок вартості 1/2 частини квартири.

Але, суд не може прийняти до уваги наданий позивачем ОСОБА_6 про оцінку вартості квартири, оскільки вона вочевидь не відповідає ринковим цінам на нерухоме майно у м. Миколаєві.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що частка відповідача є значною та складає ? частину квартири, неможливість поділу квартири позивачем не доведена, доказів неможливості спільного користування та володіння суду не надано.

Таким чином, суд вважає, що припинення права власності на 1/2 частину квартири завдасть відповідачу істотної шкоди .

За таких обставин, відсутні правові підстави для припинення права відповідача на частку у спільному майні та визнання за позивачем права власності на це майно. Керуючись ст.ст. 12, 18, 48, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про припинення права власності та визнання права власноті на частку майна відмовити.

Повернути ОСОБА_1 грошові кошти, внесені нею на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Миколаївській області, за частину вартості майна в розмірі 28345 грн.50 коп. за квитанцією № 4 від 18.01.2018 року.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку відповідачем шляхом подачі апеляційної скарги апеляційному суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржено позивачем до Апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 16.02.2018 року.

Суддя Н.С. Тихонова