Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

23 січня 2018 року Черкаський районний суд Черкаської області в складі:

головуючої-судді Соколишиної Л.Б.

при секретарі Ліпатовій К.Г.

за участю позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача 1 Нечаєнко С.І.

представника відповідача 2 ОСОБА_5

3 особи без самостійних вимог ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Степанівської сільської ради, Черкаського району, Черкаської області, ОСОБА_3, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору Черкаська районна державна нотаріальна контора, ОСОБА_6 про визнання заповіту недійсним, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з указаним позовом про визнання заповіту недійсним, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер його батько ОСОБА_7, який усе своє майно заповів відповідачу. Указаний заповіт вважає недійсним, внаслідок невідповідності волевиявлення заповідача його волі у момент складення заповіту та таким, що складений внаслідок зловмисної домовленості відповідачів. Так, в 2010 році у його батька стався інсульт, після чого у нього відібрало мову. За життя батько мав намір подарувати йому та його брату ОСОБА_2 домоволодіння, що знаходиться у с. Червона Слобода, Черкаського району, Черкаської області, однак звернувшись до нотаріальної контори, в оформленні договору дарування, їм було відмовлено, у зв'язку з тим, що стан батька не відповідає вимогам законодавства, оскільки нотаріус не міг почути волю батька. В останні роки свого життя, його батько проживав у м. Черкаси разом з матір'ю своєї покійної дружини. Він неодноразово намагався його провідати, але відвідати батька йому вдавалося дуже рідко, оскільки двері квартири йому майже ніколи не відчиняли. Після смерті батька до нього завітав відповідач, син покійної дружини його батька та почав вимагати свідоцтво про смерть, яке було йому необхідне для оформлення спадщини. З його слів він дізнався, що за життя батько заповів відповідачу усе своє майно, указаний заповіт був посвідчений секретарем виконавчого комітету Степанківської сільської ради, Черкаського району, Черкаської області. Просить суд, визнати недійсним заповіт ОСОБА_7 складений на користь ОСОБА_3, посвідчений секретарем виконавчого комітету Степанківської сільської ради, Черкаського району, Черкаської області.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та пояснив, що його батько у 2010 році, після перенесеного інсульту не мав змоги самостійно пересуватися, оскільки був частково паралізований, у нього відібрало мову і він не міг виразити своє волевиявлення під час складання заповіту, тобто він не мав змоги сказати, що все своє майно заповідає відповідачу. У зв'язку з тим, що батько перебував у такому стані, нотаріусом йому було відмовлено в оформленні договору дарування, оскільки останній не міг почути волю батька. Зі слів відповідача він дізнався, що заповіт був складений ним та секретарем сільської ради. Вважає заповіт підробленим, оскільки складений за відсутності батька, без надання ним паспорту, так як місце народження батька зазначене у паспорті відрізняється від місця народження указаного в заповіті. Також, у заповіті зазначено, що заповіт складено зі слів батька і ним прочитано, що не може відповідати дійсності оскільки, згідно медичної документації - після інсульту він не володів мовою, крім того у нього було захворювання очей - катаракта.

Представник відповідача 1 Нечаєнко С.І. у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що під час складання заповіту, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_7 привезли до Степанківської сільської ради, Черкаського району, Черкаської області, він міг говорити лише «так» чи «ні». На запитання секретаря сільської ради, чи бажає він скласти заповіт та кому бажає заповісти належне йому майно, він погодився та вказав пальцем на ОСОБА_3 Після того, як ОСОБА_3 вийшов з кабінету, у якому посвідчувався заповіт, секретар сільської ради разом з ОСОБА_7 у присутності свідка ОСОБА_8 склали заповіт. Вважає, що волевиявлення померлого було вільним, просить суд відмовити у задоволенні позову.

Представник відповідача 2 у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що на момент складення заповіту покійний ОСОБА_7 не був визнаний у встановленому порядку недієздатним. Наявність хворобливого стану, на який посилається позивач, нічим не підтверджений і у будь-якому разі ніяким чином не міг перешкодити заповідачеві усвідомлювати значення своїх дій та свідомо керувати ними. На розлади психіки, які б могли перешкодити свідомому волевиявленню при складенні заповіту, заповідач не страждав, зловмисної домовленості між відповідачем та сільською радою не існувало, просить суд відмовити у задоволенні позову.

Третя особа ОСОБА_2 у судовому засіданні позов підтримав та вказав, що дійсно його батько після перенесеного інсульту був позбавлений можливості розмовляти, тому вважає заповіт не дійсним, проти задоволення позовних вимог не заперечує.

Представник третьої особи Черкаської районної державної нотаріальної контори у судове засідання не з'явилася, надіславши заяву про розгляд справи без її участі, у вирішенні справи покладається на компетентність суду.

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року був її рідним братом. У 90-х роках він покинув позивача, свого сина разом з братом та їхньою матір'ю, допомогу їм не надавав. Вони утрьох проживали і по даний час проживають у будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2, який вони побудували разом, також у будівництві їм допомагали дід з бабою, її чоловік та інші родичі. Після того як ОСОБА_7 переніс два інсульти, позивач його пролікував у реабілітаційному центрі, також мав намір оформити пенсію на себе, щоб мати змогу його лікувати, але ОСОБА_7 відмовився. Коли померла друга жінка її брата, син від другого шлюбу ОСОБА_3 забрав його у м. Черкаси до квартири, куди позивача разом з його братом, провідувати батька не пускали. Також, у 2015 - 2016 роках відповідач взагалі не вивозив свого батька на вулицю, вказане можуть підтвердити сусіди указаної квартири. Вона особисто спілкувалася з померлим у 2015 році, а в 2016 році двері квартири ніхто не відчиняв.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні пояснила, що працювала у Степанківській сільській раді, Черкаського району, Черкаської області на посаді секретаря сільської ради до 14 листопада 2017 року. 21 червня 2016 року до сільської ради прибули ОСОБА_7 разом зі своїм сином ОСОБА_3, який повідомив, що його батько хоче посвідчити заповіт. Також він попередив, що останній погано розмовляє, тому їй необхідно задавати питання, щоб отримати позитивну чи негативну відповідь. Під час складання заповіту ОСОБА_7 був спокійним та врівноваженим, усміхався, вона не помітила ніякого тиску з боку відповідача на нього. З СТОВ «Степанки», яке знаходиться на території сільської ради, для складання заповіту, вона запросила свідка ОСОБА_11, тоді як відповідача попросила почекати у коридорі. Розпочавши спілкуватися з ОСОБА_7 та запитавши чи хоче він посвідчити заповіт, він усміхнувся і відповів «так», на запитання кому саме він бажає заповісти своє майно, він кивнув головою назад, у бік коридору, де чекав його син. На запитання чи не примушують його заповісти майно сину, він відповів «ні». Коли вона почала перечислювати на яке саме майно ОСОБА_7 бажає скласти заповіт - на квартиру, на землю, останній постійно відповідав «ні», коли запитала чи усе своє майно бажає заповісти відповідачу, ОСОБА_7 відповів «так». Надрукувавши текст заповіту та прочитавши його повільно, вголос запитала у заповідача чи усе так, він погодився, потім заповіт поклала перед ним, він прочитав (бурмотів, водив очима), потім підписав лівою рукою у двох екземплярах, усе це відбувалося у присутності свідка. Прийомні дні у сільській раді визначені - понеділок і четвер, однак прийняти громадян може і в інший день. Зважаючи на вік та обставини не могла відмовити відповідачу та його батьку у посвідченні заповіту у неприйомний день. Свідка запросила з власної ініціативи оскільки заповідач погано розмовляв. Сумнівів у волевиявленні особи, що заповідала майно у неї не виникало. До цього випадку, також посвідчувала заповіти, оскільки працювала у сільській раді 2 роки. Домовленостей і розмов у неї з відповідачем щодо посвідчення указаного заповіту ніколи не було. Свою помилку щодо зазначення у заповіті не вірного місця народження заповідача «с. Степанки» замість «с. Червона Слобода» визнає, також вказала, що державне мито за посвідчення заповіту сплатив відповідач, оскільки у приміщенні вузькі коридори і заповідачеві самостійно до каси було би складно добиратися.

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні пояснила, що працює бухгалтером у СТОВ «Степанки» та була присутня при зачитуванні та підписанні заповіту заповідачем. Під час посвідчення заповіту у кабінеті крім неї, секретаря сільської ради та ОСОБА_7 більше нікого не було. Коли увійшла до кабінету ОСОБА_7 кивнув і привітався до неї, усе чітко розумів. Прочитавши перше речення із заповіту, секретар сільради запитала у ОСОБА_7 чи усе йому зрозуміло на що останній відповів «так», на запитання чи треба голосніше зачитувати він махнув головою «ні». Після того, як секретар сільської ради прочитала заповіт повністю, запитала чи дійсно заповідач хоче усе своє майно заповісти ОСОБА_3, він сказав протяжливо «так», потім прочитав усе самостійно та підписав лівою рукою. Бути присутньою під час посвідчення заповіту її попросила ОСОБА_10, оскільки заповідач був паралізований, погано розмовляв.

Позивач ОСОБА_2 допитаний у судовому засідання як свідок пояснив, що він разом зі своїм братом протягом року намагалися знайти батька, допомоги просили у своєї тітки, їздили навіть у будинок для літніх людей, однак успіху не було. Сусіди будинку де проживав батько повідомили їм, що у своєму будинку він давно не проживає, оскільки не бачили ні його, ні ОСОБА_3 з 2015 року. Потім дізналися, що батько живе у м. Черкаси, у квартирі його покійної дружини, у якій разом з батьком проживав ОСОБА_12 Навідавшись туди, останній йому повідомив, що ОСОБА_3 проживає разом з дружиною за іншою адресою, його номер телефону надати відмовився. Зустрівшись з батьком він помітив, що останній був в інвалідному візку, говорити крім «Аті» та «Ата» нічого не міг, показував на очі, можливо, що погано бачить. Він попросив ОСОБА_12, щоб той знайшов ОСОБА_3 Наступного дня приїхавши до батька, двері указаної квартири йому ніхто не відчинив, за дверима чув голос батька. Залишивши пакет з продуктами харчування на дверях він пішов. Приблизно через 2,5 год. на його телефон прийшло смс-повідомлення з текстом, щоб він не з'являвся до будинку по АДРЕСА_3 та до квартири у якій проживав батько, а через 12 днів від відповідача 2 прийшло повідомлення, що батько перебуває у лікарні. Витрати які йшли на лікування він з відповідачем ОСОБА_3 розділяли на двох, він посплачував усе що потрібно було і щодня відвідував батька. У лікарні батько у реанімації перебував місяць, там і помер. Батька він поховав у с. Червона Слобода, Черкаського району, Черкаської області поряд з його батьком. Через 2 дні, після похорону, йому зателефонував ОСОБА_3 та попросив його віддати свідоцтво про смерть батька та повідомив, що буде оформляти спадщину, оскільки існує заповіт складений батьком на його ім'я. Спочатку він не повірив йому, так як батько нічого не казав про існування заповіту, однак як виявилося пізніше заповіт існував, після чого він звернувся до суду.

Відповідач ОСОБА_3 допитаний у судовому засіданні як свідок, пояснив, що він не записаний сином померлого ОСОБА_7, оскільки на момент його народження його батько не перебував у шлюбі з його матір ю, тому він був записаний зі слів матері. З 1994 року їхня сім'я проживали в с. Бузуків, Черкаського району, Черкаської області, потім у будинку по АДРЕСА_4. Оскільки, він має власну сім'ю і не має змоги постійно бути з батьком, за останнім доглядав доглядач ОСОБА_12, який проживав разом з ним у квартирі, у м. Черкаси та доглядав його безкоштовно, так як проживав у квартирі задарма. Перед цим, доглядач доглядав за бабусею, у якої був цукровий діабет, тому мав досвід такої роботи. Позивач до батька приїздив один раз на півроку. Батько завжди йому показував на договір купівлі-продажу будинку, що знаходиться в с. Бузуків, Черкаського району, Черкаської області, він розумів, що батько мав намір заповісти указаний будинок йому. Приблизно у 2013- 2014 роках батько оформив довіреність у нотаріуса на його ім'я і він почав займатися оформленням документів на будинок, щоб потім батько склав заповіт. Також, у даному будинку йому потрібно було зареєструвати свою дитину, однак він не зміг цього зробити за відсутності батька - власника будинку. Приїхавши разом з батьком до Степанківської сільської ради, Черкаського району, Черкаської області він зареєстрував свого сина у будинку по АДРЕСА_1 і у цей же день, секретарем сільської ради було посвідчено заповіт, складений на його ім'я. Те, що батько мав намір заповісти усе майно йому у нього сумнівів не було. Про те, що батькові належав будинок у с. Червона Слобода, Черкаського району, Черкаської області, у якому проживає позивач йому відомо не було, тому про існування заповіту він нікого не повідомляв.

Суд, заслухавши думку учасників процесу, пояснення свідків, дослідивши письмові матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року. Після його смерті відкрилася спадщина, зокрема на домоволодіння, що по АДРЕСА_1. Вказане підтверджується свідоцтвом про смерть ОСОБА_7 серії НОМЕР_1, виданого 26 вересня 2016 року та довідкою Степанківської сільської ради Черкаського району, Черкаської області № 341 від 27 лютого 2017 року, згідно якої за померлим ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_7, рахується домоволодіння, що по АДРЕСА_1 у якому він був постійно зареєстрований та проживав до дня смерті. Крім ОСОБА_7 у вказаному будинку був зареєстрований та проживав відповідач 2.

21 червня 2016 року секретарем виконавчого комітету Степанківської сільської ради, Черкаського району, Черкаської області посвідчено заповіт ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, який проживав у АДРЕСА_1, який на випадок своє смерті усе своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що йому належатиме на день смерті за законом заповів ОСОБА_3 Заповіт підписано заповідачем у присутності секретаря сільської ради ОСОБА_13 та свідка ОСОБА_8

Згідно ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Те, що ОСОБА_7 на випадок своєї смерті бажав заповісти усе майно відповідачу 2, підтверджується показаннями останнього, який у судовому засіданні був допитаний у якості свідка та вказав, що за життя батько неодноразово вказував на документи, на домоволодіння, що по АДРЕСА_1 маючи намір скласти заповіт на його ім'я. Тому, ним було оформлено довіреність на його ім'я, завдяки якій він підготував усі необхідні документи на вказане домоволодіння, для складання заповіту.

Посилання позивача на те, що указаний заповіт був складений внаслідок зловмисної домовленості між відповідачами, оскільки через хворобливий стан батько не міг усвідомлювати значення своїх дій та свідомо керувати ними та те, що секретар сільської ради не мала права посвідчувати заповіт, не почувши волю батька, спростовуються показами свідків ОСОБА_13 та свідка ОСОБА_8, які у судовому засіданні вказали, що під час посвідчення заповіту ОСОБА_7, у кабінеті крім них нікого не було, тиску на ОСОБА_7 з боку відповідача вони теж не помітили, заповідач був привітним, спокійним, врівноваженим, на запитання відповідав жестами та словами «так» чи «ні». Тому, посилання позивача не можуть вважатися законними підставами для визнання дій секретаря сільської ради не законними, оскільки ним не надано жодного доказу того, що вона перебувала у зловмисній домовленості з відповідачем. Крім того, позивачем не надано жодного документа, за винятком виписки з історії хвороби Черкаської ЦРЛ, відносно ОСОБА_7 та довідки до акту огляду МСЕК, серії 10 ААА № 357650, у якій зазначено, що останній потребує постійного стороннього догляду. Тобто, медичної документації щодо того, що ОСОБА_7 страждав на розлади психіки, які б могли перешкодити свідомому волевиявленню при складенні заповіту, позивачем надано не було, тому суд вважає, що ОСОБА_7 на час посвідчення заповіту міг виявити своє волевиявлення, оскільки до даного часу іншого встановлено не було. Заповідач міг говорити так чи ні, рухати головою (недієздатним в установленому законом порядку не визнавався).

Згідно із ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Однак, позивач не надав доказів на підтвердження викладених в позовній заяві обставин.

Відповідно до ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Указані вимоги закону повністю дотримані у заповіті від 21 червня 2016 року, а саме він укладений у письмовій формі, в ньому зазначено місце і час його складання, він підписаний особисто заповідачем та посвідчений секретарем сільської ради, за таких обставин, суд приходить до висновку, що оспорюваний заповіт, відповідає вимогам закону, а тому підстави на які посилається позивач у позові для визнання його недійсним - відсутні.

Інші підстави наведені позивачем у своїх поясненнях щодо неправильності зазначеного місця народження заповідача та щодо запрошених свідків з ініціативи секретаря сільської ради не були зазначені позивачем у позові, а тому судом вирішувалося питання щодо визнання заповіту недійсним в межах заявлених позивачем позовних вимог та підстав позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1233, 1247 ЦК України, керуючись ст. ст. 12, 263, 265 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Степанівської сільської ради, Черкаського району, Черкаської області, ОСОБА_3, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору Черкаська районна державна нотаріальна контора, ОСОБА_6 про визнання заповіту недійсним - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Черкаської області через Черкаський районний суд шляхом подачі в 30 денний строк з дня складення повного судового рішення - апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а в разі оскарження - після розгляду справи апеляційним судом, якщо воно не буде скасоване.

Повне судове рішення складено 29 січня 2018 року.

Суддя: Л. Б. Соколишина