16.02.2018 227/305/18
УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

16 лютого 2018 року м. Добропілля

Суддя Добропільського міськрайонного суду Донецької області Мацишин Л.С., розглянувши заяву ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини,-

ВСТАНОВИВ:

02 лютого 2018 року заявник звернулось до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, щомісячно на її користь аліментів на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня предявлення заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Вивчивши матеріали цивільної справи наказного провадження, приходжу до висновку про необхідність відмови у видачі судового наказу, виходячи з наступного.

Згідно ч. 5 ст. 165 ЦПК України, у разі якщо боржником у заяві про видачу судового наказу вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суддя не пізніше двох днів з дня надходження такої заяви, крім випадків подання заяви про видачу судового наказу в електронній формі до боржника, який має офіційну електронну адресу, звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи боржника.

15 лютого 2018 року звідділу реєстрації Добропільської міської ради Донецької області до суду надійшла відповідь на запит вих. №17-16/104 від 12 лютого 2018 року щодо зазначеного в заяві зареєстрованого місця проживання боржника, з якоївбачається, що боржник зареєстрований з 07 липня 2000 року і по сьогоднішній день за адресою: вул. Григорія Сковороди, буд. 7, м.Добропілля Донецької області, тобто за тією ж адресою, що й заявниця та їх неповнолітня дитина, що підтверджується довідкою № 1007, виданою головою квартального комітету ОСОБА_4 від 11 січня 2018 року.

Крім того, заявник в заяві зазначала, що вони з боржником та спільною дитиною тимчасово проживають разом.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Згідно ч. 5 ст. 183 Сімейного кодексу України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що ОСОБА_1Р, заявляючи вимогу про видачу судового наказу, не надала жодних належних та допустимих доказів порушення батьком дитини ОСОБА_2 обов'язку утримання своєї неповнолітньої дитини, та письмових доказів щодо проживання саме з нею неповнолітньої дитини та перебування дитини саме на її утриманні, та окремого проживання батька дитини і самої дитини.

За таких обставин, суд дійшов до висновку про те, що заявниця не довела своїх вимог, а з заяви і доданих до неї документів не вбачається виникнення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу, тобто вбачається спір про право, який розглядається в порядку позовного провадження, що є підставою для відмови у видачі судового наказу.

Разом з тим, суд зазначає, що заявниця ОСОБА_1 не позбавлена права звернутися до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Керуючись ст. ст.160-166, 186, 353-355 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини.

Розяснити заявнику, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків. Відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 165 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала суду оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених ст. 353 ЦПК України.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Добропільського міськрайонного суду

Донецької області ОСОБА_5