Справа № 317/3463/17
№/п2/317/177/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2018 року Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Громової І.Б.

при секретарі Коваль В.В.,

за участю представника відповідача: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх позовних позивач зазначив, що відповідно до укладеного договору б/н від 19.09.2012 року відповідачка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 300,00 гривень. Банк, на підставі п.п.2.1.1.2.3 та 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, може змінювати кредитний ліміт. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобовязання за договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачці ОСОБА_2 кредит у розмірі встановленому договором. Відповідачка, у порушення норм закону та умов договору, свої зобовязання належним чином не виконала. В звязку з чим станом на 31.08.2017 року утворилась заборгованість у розмірі 32759,06 грн., яка складається з наступного 288,43 грн. заборгованість за кредитом; 26034,48 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 4400,00 грн. - заборгованість за пенею та комісія. А також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: - 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1536,15 грн., - штраф (процентна складова), які позивач і просив стягнути з відповідачки, а також судові витрати в розмірі 1600 грн.

Представник позивача в судове засідання не зявився, про день та час слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, в позові зазначив, у разі неявки представника позивача в судове засідання проти винесення заочного рішення не заперечує, надав додаткові письмові пояснення, які оголошено в судовому засіданні.

Відповідачка ОСОБА_2 особисто в судове засідання не зявилася, про день, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, відповідно до ст. 128-130 ЦПК України.

До суду зявився представник відповідачки на підставі ордеру про надання правової допомоги адвокат ОСОБА_1, яка проти позову ПАТ КБ «ПриватБанк» заперечувала. Вважає позов не обґрунтованим та незаконним, просила суд відмовити в позові або задовольнити в частині стягнення тіла кредиту. В ході розгляду справи неодноразово змінювала думку щодо об*єму задоволення позову. Представник вказала, що надані суду документи, а саме розрахунок заборгованості, заява анкета не можуть підтверджувати те, що між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений кредитний договір, тому що сам по собі розрахунок не може бути первинним обліковим бухгалтерським документом та відповідно не може підтверджувати існування тих чи інших фінансових операцій. Крім того, адвокат зазначила, що на її думку з позовної заяви взагалі не вбачається саме яку кредитну картку було оформлено, а пільговий період не вказано.

Також, надаючи пояснення суду, адвокат звернула увагу на те, що позивач звернувся до суду з порушенням строку позовної давності для вимог за відсотками та комісією. При цьому вважає, що виплаті не підлягають виплати по відсотках та комісії та штрафні санкції по відсотках та комісії. Також ОСОБА_1 вказала, що відповідач не погоджується з розрахунком ПАТ «КБ «ПриватБанк» взагалі, вважає його надуманим. При цьому клопотань про проведення бухгалтерської експертизи сторона відповідача не заявляла, своїх розрахунків не надавала.

Дослідивши матеріали, відзив, пояснення та докази у їх сукупності, суд встановив наступне.

Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі.

Судом встановлено, що 19.09.2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», та відповідачкою ОСОБА_2 був укладений кредитний договір б/н, відповідно до якого позичальник отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 300,00 грн. на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Вказаний факт відповідачкою не заперечується.

Із вказаної заяви вбачається, що підписавши заяву, відповідачка ОСОБА_2 ознайомилася та згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, в тому числі з Умовами та Правилами обслуговування по платіжним карткам, розміщеними на сайті банку, Тарифами банку, які разом з цією заявою складають ОСОБА_3 банківського обслуговування. Також в заяві зазначено, що відповідачці було надано для ознайомлення Умови та Правила в письмовому вигляді, для ознайомлення, що засвідчується підписом ОСОБА_2 в Заяві про приєднання.

Суд також зазначає, що згідно Заяви відповідачка зобов'язалась самостійно ознайомлюватися зі всіма змінами Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів на сайті Приватбанку.

Суду позивачем була надана інформація стосовно відкриття карткового рахунку, а саме: 19.09.2012 року на імя ОСОБА_2 був відкритий картковий рахунок за №369895 та видана кредитна картка «Універсальна» з терміном дії до останнього дня липня місяця 2016 року. 19.09.2012 року на картковий рахунок був встановлений кредитний ліміт в розмірі 300,00 гривень.

Згідно з п.2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг кредитний ліміт на платіжну картку встановлюється за рішенням банку, клієнт надає право банку у будь-який момент змінювати кредитний ліміт.

Згідно наданої довідки, кредитний ліміт за картковим рахунком не змінювався, а довідка про рух за картковим рахунком свідчить про те, що з кредитної картки знімались грошові кошти та частково здійснювалось погашення, тобто кредитною карткою користувались.

Проаналізувавши вищевикладене, суд вважає, що заперечення представника відповідача щодо позову ПАТ КБ «ПриватБанк» в цій частині є безпідставними та такими, що не відповідають дійсності, оскільки при укладанні договору сторонами не були порушені вимоги законодавства, договір був укладений у відповідності до ст. 207, ч.2 ст. 639 та ч.1 ст. 634 ЦК України, оскільки ОСОБА_2, будучі повнолітньою та дієздатною особою, особою яка повністю розуміє та віддає звіт своїм діям, заповнила та підписала заяву анкету ПАТ КБ «ПриватБанк» для отримання кредиту, таким чином уклавши з позивачем ОСОБА_3 про надання банківських послуг (кредитний договір)

Згідно ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання, або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому (ч.1 ст. 1049, ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

У заяві, яку підписала ОСОБА_2 вказано, що вона ознайомлена з Правилами надання послуг, які надаються їй в залежності від оформлюваного продукту в даному випадку це є правила користування платіжною карткою, оскільки предметом договору є платіжна карта.

Стосовно заперечень сторони відповідача щодо пропущенням позивачем строків позовної давності, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Тобто, позовна давність - це встановлений законом строк, протягом якого особа, право якої порушено, може вимагати примусового здійснення або захисту свого права шляхом подання позовної заяви до суду.

Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін (ч.І ст. 259 ЦК України).

Згідно Умов та Правил картковий рахунок це поточний рахунок, на якому враховуються операції по платіжній картці. Згідно Умов та Правил Картрахунки відкриті на невизначений строк.

Платіжна картка спеціальний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законом порядку пластикової або іншого виду картки, яка використовується для ініціалізації переводу коштів з рахунку клієнтка тощо. Згідно Умов обслуговування банк відкриває Клієнту Картрахунок, видає Клієнту картки, їх вид та строк дії визначено в Заяві та в Пам'ятці клієнта.

Відповідно до Правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні Картки (місяць та рік). Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Отже, строк картки до останнього дня липня місяця 2016 року, (довідка про видачу кредитних карт) та вказаний факт не заперечувався представником відповідачки в судовому засіданні.

Позивач звернувся до суду 31.10.2017 року. У звязку з чим, суд вважає, що позивач звернувся до суду в межах позовної давності, в межах трирічного строку.

Відповідно до Постанови ВСУ від 23.11.2016 року №6-2104 цс16, відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки.

Останній платіж по картці ОСОБА_2 здійснила 19.12.2014 року.

Тому посилання сторони відповідача на пропуск строку позовної давності позивачем при зверненні до суду є безпідставними.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Банк свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, видав платіжну карту та відкрив картрахунок.

Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, Тарифами, встановлено, що при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому грошовому зобовязанню більш ніж на 30 днів, клієнт зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. та 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій.

В позові зазначено, що ОСОБА_2 свої зобовязання за даним договором належним чином не виконує, у звязку з чим станом на 31.08.2017 року утворилась заборгованість у розмірі 32759,06 грн., яка складається з наступного 288,43 грн. заборгованість за кредитом; 26034,48 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 4400,00 грн. - заборгованість за пенею та комісія. А також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: - 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1536,15 грн., - штраф (процентна складова).

Однак в той же час суд не може повністю погодитись з наданим розрахунком заборгованості, у звязку з наступним:

Відповідно до Постанови Верховного суду України від 11.10.2017 року №347/1910/15-ц, цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України ). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України ).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Умовами спірного договору, передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення.

У той самий час, згідно з пунктами 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за невиконання або неналежне виконання грошових зобов'язань по кредитному договору, процентів за користування кредитом, комісії за обслуговування.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Тому суд вважає що подвійне стягнення з відповідачки і пені і штрафів суперечить нормам діючого законодавства.

Відповідачка дійсно у добровільному порядку не погасила вищезазначену суму заборгованості за кредитним договором. При таких обставинах позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме суд вважає, що стягненню з відповідачки підлягає 30 722,91 гривень, яка складається з : 288,43 грн. заборгованість за кредитом; 26034,48 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 4400,00 грн. - заборгованість за пенею та комісія.

Щодо зауважень представника відповідачки, що позивачем не надано належних доказів, суд зауважує, що чинним законодавством не передбачено обов*язку Банку надати до суду оригінали договорів. Суду надаються належним чином завірені копії, зазначаються докази, а у разі належного клопотання та підстав вказані оригінали документів надаються суду за ухвалою. Жодних клопотань стосовно витребування оригіналу договору стороною відповідача не заявлено, та така необхідність не обґрунтована, суд не ставить надані йому стороною позивача належним чином копії документів під сумнів.

Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п.3 ч.2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати повязані з розглядом справи у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

А тому, суд вважає, що судові витрати у вигляді судового збору підлягають стягненню з відповідачки частково в сумі 1500,55 гривень.

Керуючись 509, 512-519, 526, 530, 536, 549, 551, 610-612, 629, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 4, 10, 12,27,76-80, 83,95,128-130,141, 263-265,280-283 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер:НОМЕР_1, на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», юридична адреса: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, , МФО305299 на р/р№3111, загальну суму боргу за кредитним договором б/н від 19.09.2012 року в розмірі 30 722,91 гривень (тридцять тисяч сімсот двадцять дві гривні 91 копійка) та понесені судові витрати у загальному розмірі 1500,55 гривень (одна тисяча пятсот гривень 55 копійок).

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги.

Згідно з ч. 1 ст. 355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

У відповідності до п. п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст рішення складений 19.02.2018 року

Суддя І.Б.ГРОМОВА