Ухвала

07 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 638/15879/14-ц

провадження № 61-46296ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Фаловської І. М. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 11 квітня 2018 року

та постанову Апеляційного суду Харківської області від 19 вересня

2018 року у справі за позовом Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Садова гірка» до ОСОБА_1, третя

особа - Харківська міська рада, про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2017 року Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Садова гірка» (далі - ОСББ «Садова гірка») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, третя особа - Харківська міська рада, про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що ОСББ здійснює утримання та управління житловим комплексом «АДРЕСА_1.

На підставі рішення Виконавчого комітету Харківської міської ради

від 11 червня 2010 року № 99/1 ОСОБА_1 видано ордер на право зайняття разом із сином ОСОБА_2 житлового приміщення - квартири АДРЕСА_1.

У квартирі відповідач зареєстрований з 10 жовтня 2013 року.

ОСББ звернулося до Харківської міської ради для роз'яснення, хто має сплачувати за спожиті послуги або сплатити заборгованість як власник квартири. Харківська міська рада вказала, що згідно з ордером наймачем квартири з 2010 року є відповідач, а тому саме він має сплачувати за спожиті послуги.

ОСББ неодноразово відповідачу направлялися підготовлені договори на утримання будинку, однак вони залишалися без відповіді. Крім того, від відповідача жодного разу не надходили скарги на об'єм та якість наданих послуг.

Посилаючись на вищевказане, ОСББ «Садова гірка» просило суд визнати укладеним договір про надання послуг з утримання будинків і споруд прибудинкових територій між ОСББ «Садова гірка» та ОСОБА_1 та стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за нараховані та спожиті комунальні послуги на утримання будинку, споруд і прибудинкової території у розмірі 23 827,73 грн; 3 % річних за прострочення повернення заборгованості - 2 135 грн; інфляційне збільшення боргу - 19 786,34 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 11 квітня

2018 року (у складі судді Омельченко К. О.) позов ОСББ «Садова гірка» задоволено.

Визнано укладеним договір про надання послуг з утримання будинків і споруд прибудинкових територій між ОСББ «Садова Гірка» та

ОСОБА_1

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСББ «Садова гірка» заборгованість за період з серпня 2011 року по серпень 2014 року за нараховані та спожиті комунальні послуги на утримання будинку, споруд і прибудинкової території у розмірі 23 827,73 грн; 3 % річних за прострочення повернення заборгованості - 2 135 грн; інфляційне збільшення боргу - 19 786,34 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Апеляційного суду Харківської області від 19 вересня

2018 року (у складі колегії суддів: Овсяннікової А. І., Коваленко І. П., Сащенко І. С.) рішення Дзержинського районного суду міста Харкова

від 11 квітня 2018 року в частині визнання укладеним договору про надання послуг з утримання будинків і споруд прибудинкових територій скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову в цій частині ОСББ «Садова гірка» відмовлено.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

23 жовтня 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 11 квітня 2018 року та постанову Апеляційного суду міста Харківської області від 19 вересня 2018 року, в якій заявник просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині стягнення заборгованості і передати справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи

та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом

на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

Предметом позову у цій даній справі є стягнення заборгованості за надані комунальні послуги на утримання будинку, споруд і прибудинкової території, тобто ціна позову становить 45 479,07 грн, яка станом на 01 січня 2018 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 762 грн х 100 = 176 200 грн).

Крім того, позивач просив визнати укладеним договір про надання послуг з утримання будинків і споруд прибудинкових територій між ОСББ «Садова гірка» та ОСОБА_1

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Отже, зазначена справа є малозначною відповідно до вищенаведених приписів ЦПК України.

Разом з тим, ОСОБА_1 в касаційній скарзі посилається на підпункти «а», «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, та вважає, що дана справа потребує перегляду Верховним Судом, оскільки касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а також дана справа становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для учасника справи.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Однак, обґрунтованих причин, на підставі яких касаційна скарга

ОСОБА_1 повинна бути прийнята Верховним Судом, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Оскільки посилання на обставини, що відповідач не є власником квартири та членом ОСББ, а лише є наймачем квартири, тому не повинен платити за комунальні послуги, та судами невірно стягнуто судовий збір, не свідчать про виняткове значення для відповідача цієї справи, так само, як і не підтверджують подання цієї касаційної скарги у зв'язку з тим, що вона стосується питання права, яке має фундаментальне значення.

Крім того, судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, доводи касаційної скарги, а також значення справи для сторін і суспільства, практику розгляду справ з даної категорії.

Вказівка в резолютивній частині постанови Апеляційного суду міста Харківської області від 19 вересня 2018 року про можливість її оскарження в касаційному порядку не є підставою для відкриття касаційного провадження Верховним Судом, оскільки оскаржувані рішення ухвалені у малозначній справі.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов'язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином

(Zubac v. Croatia (Зубак проти Хорватії), від 05 квітня 2018 року).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R(95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною шостою, частиною дев'ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 11 квітня 2018 року та постанову Апеляційного суду Харківської області від 19 вересня 2018 року у справі за позовом Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Садова гірка» до ОСОБА_1, третя особа - Харківська міська рада, про стягнення заборгованості, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя І. М. Фаловська