Постанова

Іменем України

23 січня 2018 року

м. Київ

справа № 451/1731/14-ц

провадження № 61-313 св 17

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Крата В. І., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - Державне підприємство спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» на рішення Радехівського районного суду Львівської області у складі судді Мулявка О. В. від 04 червня 2015 року та рішення апеляційного суду Львівської області у складі колегії суддів: Берези B. І., Гірник Т. А., Савуляка Р. В., від 22 грудня 2015 року

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У листопаді 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» (далі - ДП «Укрспирт») про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовна заява мотивована тим, що наказом від 13 березня 2012 року № 31-к він був переведений на посаду заступника керівника з виробничих питань Вузлівського місце провадження діяльності ДП «Укрспирт» (далі - Вузлівського МПД ДП «Укрспирт»). Наказом генерального директора ДП «Укрспирт» від 24 вересня 2014 року № 365-к його було відсторонено від виконання посадових обов'язків із збереженням заробітної плати. Підставою відсторонення у зазначеному наказі вказано акт перевірки окремих питань фінансово-господарської діяльності управління контрольно-ревізійної роботи

від 12 вересня 2014 року. 28 жовтня 2014 року генеральним директором

ДП «Укрспирт» був виданий наказ № 458-к про звільнення позивача з посади заступника керівника з виробничих питань Вузлівського МПД ДП «Укрспирт» за одноразове грубе порушення трудових обов'язків (пункт 1 статті 41 КЗпП України). Підставою прийняття такого рішення зазначено акт про проведення службового розслідування від 21 жовтня 2014 року. Не погоджуючись із спірним наказом, зазначав, що не міг вчинити одноразове грубе порушення посадових обов'язків, оскільки протягом усієї трудової діяльності у МПД завжди відповідально ставився до виконання своїх обов'язків. Позивач зазначав, що його звільнення порушує пункт 1.3 Посадової інструкції заступника керівника з виробничих питань Вузлівського МПД, відповідно до якого особа призначається на цю посаду і звільняється наказом генерального директора ДП «Укрспирт» за поданням керівника МПД. У даному ж випадку, ця вимога не дотримана, оскільки відсутнє будь-яке подання керівника МПД на ім'я генерального директора ДП «Укрспирт» щодо звільнення його з роботи. Крім того, адміністрацією ДП «Укрспирт» не було належним чином співставлено характер його дій/бездіяльності із обставинами, за яких такі вчинено, істотність наслідків порушення трудових обов'язків і особливості причинного зв'язку між порушенням та наслідками, а також форма вини. Крім цього, не взято до уваги, що розірвання трудового договору за підставою, вказаною у наказі, є дисциплінарним стягненням, проте письмові пояснення з цього приводу, йому надати не пропонувалося. Позивач вважав, що в діях службових осіб адміністрації ДП «Укрспирт» простежується явна упередженість до працівників Вузлівського МПД ДП «Укрспирт» та тиск на них.

Уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_3 просив суд: визнати незаконним та скасувати наказ від 28 жовтня 2014 року № 458-к про його звільнення; поновити його на роботі в Вузлівському МПД ДП «Укрспирт» на посаді заступника керівника з виборчих питань з 28 жовтня 2014 року; стягнути з ДП «Укрспирт» середній заробіток за час вимушеного прогулу, невиплачену премію за липень та серпень 2014 року у розмірі 5 437 грн 34 коп., нараховані та не виплачені при звільненні в жовтні 2014 року грошові кошти в сумі 38 846 грн 16 коп. Рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішенням Радехівського районного суду Львівської області від 04 червня

2015 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Наказ від 28 жовтня 2014 року № 458-к про звільнення ОСОБА_3 з посади заступника керівника з виробничих питань Вузлівського МПД ДП «Укрспирт», визнано незаконним та скасовано.

Поновлено ОСОБА_3 на роботі в Вузлівському МПД ДП «Укрспирт» на посаді заступника керівника з виробничих питань з 28 жовтня 2014 року.

Стягнуто з ДП «Укрспирт» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 28 жовтня 2014 року по 04 червня 2015 року в розмірі 64 420 грн 50 коп.

Стягнуто з ДП «Укрспирт» на користь ОСОБА_3 невиплачену премію за липень та серпень 2014 року в розмірі 5 437 грн 34 коп.

Стягнуто з ДП «Укрспирт» на користь ОСОБА_3 нараховані та невиплачені при звільненні в жовтні 2014 року грошові кошти в сумі 38 846 грн 16 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць у розмірі сумі 9 448 грн 36 коп. допущено до негайного виконання.

Задовольняючи позов ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що порушення трудових обов'язків, що було підставою звільнення позивача з роботи не є одноразовим та грубим, на підставі чого дійшов висновку щодо поновлення ОСОБА_3 на роботі та враховуючи положення ст. 235 КЗпП України стягнув з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогул та невиплачену премію за липень та серпень 2014 року.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 22 грудня 2015 року рішення Радехівського районного суду Львівської області від 04 червня 2015 року скасовано в частині позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення з

ДП «Укрспирт» премій за липень - серпень 2014 року у розмірі 5 437 грн 34 коп. та в частині стягнення невиплачених при звільненні грошових коштів в сумі

38 846 грн 16 коп., та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні цих позовних вимог відмовлено.

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалюючи нове рішення, апеляційний суд погодившись з висновками суду першої інстанції в частині поновлення ОСОБА_3 на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, скасував рішення суду першої інстанції в частині стягнення невиплаченої премії, оскільки вважав, що суд першої інстанції не врахував та не дослідив нормативно-правовий акт, яким визначено умови преміювання та розміри цих виплат. Рішення суду першої інстанції в частині стягнення невиплачених при звільненні грошових коштів апеляційний суд скасував за недоведеністю такої позовної вимоги.

11 січня 2016 рокуДП «Укрспирт» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

Заявник просить скасувати оскаржувані рішення повністю, проте в частині вирішення справи в частині невиплаченої премії та частині стягнення невиплачених при звільненні грошових коштів доводів на обґрунтування касаційної скарги не наводить. Підстав для виходу за межі касаційної скарги не вбачається, а тому рішення апеляційного суду в цій частині не переглядається.

Касаційна скарга мотивована тим, що в діях ОСОБА_3 наявні ознаки грубого порушення своїх трудових обов'язків, що полягають у безпідставному вибутті майна із власності чи володіння Вузлівьського МПД ДП «Укрспирт». Крім того, ДП «Укрспирт» вважало, що звільнення позивача відбулося у відповідності до вимог законодавства про працю, тому вимоги позивача задоволенню не підлягають.

06 квітня 2016 року ОСОБА_3, в особі представника - ОСОБА_4, подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, в якому зазначив, що судові рішення є законними і обґрунтованими.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

26 грудня 2017 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно із частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом установлено, що позивач працюючи на Вузлівському МПД ДП «Укрспирт», 13 березня 2012 року був переведений на посаду заступника керівника з виробничих питань, про що зроблено відповідний запис у трудовій книжці.

Відповідно до наказу від 24 вересня 2014 року № 365-к ОСОБА_3 відсторонено від виконання посадових обов'язків заступника керівника з виробничих питань Вузлівського МПД ДП «Укрспирт» з 25 вересня 2014 року із збереженням заробітної плати.

Наказом від 28 жовтня 2014 року № 458-к заступника керівника з виробничих питань Вузлівського МПД ДП «Укрспирт», позивача звільнено з роботи

28 жовтня 2014 року за одноразове грубе порушення трудових обов'язків

(пункт 1 статті 41 КЗпП України). Підставою такого звільнення став акт про проведення службового розслідування від 21 жовтня 2014 року.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний, зокрема, у випадку одноразового грубого порушення трудових обов'язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу).

Ознаками порушення зазначеного як підстава звільнення у пункті 1 частини першої статті 41 КЗпП України, є те, що порушення має бути грубим, порушення стосується трудових обов'язків працівника, порушення є одноразовим. Однією з умов застосування цієї норми при звільненні є встановлення не тільки самого факту одноразового порушення трудових обов'язків, а й вини працівника в такому порушенні. За своїм змістом наказ про звільнення не повинен містити цілу систему порушень, за які був звільнений позивач, а лише посилання на одноразове грубе порушення.

Так, згідно з частиною першою статті 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.

Згідно з актом про результати проведення службового розслідування від 21 жовтня 2014 року вбачається, що позивач грубо порушив трудові обов'язки та не забезпечив належного контролю за дотриманням технологічної дисципліни і норм витрат матеріалів у виробничих підрозділах підприємства, що стало підставою звільнення ОСОБА_3

Згідно з актом про результати проведення службового розслідування

від 21 жовтня 2014 року, порушення трудової та виконавчої дисципліни щодо позивача виявлено за наслідками перевірки окремих питань фінансово-господарської діяльності Вузлівського МПД ДП «Укрспирт», що зафіксовано актом перевірки окремих питань фінансово-господарської діяльності Вузлівського МПД ДП «Укрспирт» від 12 вересня 2014 року № 9-2/26.

Згідно з актом про результати проведення службового розслідування від 21 жовтня 2014 року, в ході такого підтвердилась недостача зерна кукурудзи на суму 9 932 грн, а також надлишок основних засобів підприємства, чим порушено пункт 1 статті 10 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» (далі - Закон) та пункт 7 Наказу Міністерства фінансів України від 11 серпня 1994 року № 69 «Про затвердження Інструкції про інвентаризації основних засобів, нематеріальних активів, товарно-матеріальних цінностей, грошових коштів і документів та розрахунків», як наслідок чого в балансі підприємства занижено вартість основних засобів, чим порушено пункт 1 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року.

Відповідно до пункту 1 статті 10 вищевказаного Закону для забезпечення достовірності даних бухгалтерського обліку та фінансової звітності підприємства зобов'язані проводити інвентаризацію активів і зобов'язань, під час якої перевіряються і документально підтверджуються їх наявність, стан і оцінка.

Разом з тим, посадовою інструкцією ОСОБА_3, посадовими обов'язками не передбачено проведення інвентаризації активів і зобов'язань на підприємстві, що виключає відповідальність за непроведення інвентаризації, а також за виявлений на підприємстві надлишок чи недостачу.

Згідно з пунктом 1 статті 3 цього Закону, за порушення якого серед інших виявлених також було звільнено ОСОБА_3, стало ненадання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства. Сам по собі факт порушення правил ведення бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є вчиненим позивачем, не є його компетенцією та обсягом повноважень та обов'язків, відтак виключає відповідальність останнього.

Пунктом 7 Інструкції по інвентаризації основних засобів, нематеріальних активів, товарно-матеріальних цінностей, грошових коштів і документів та розрахунків, про порушення якого йдеться в акті про результати проведення службового розслідування, передбачено, що у разі одержання відмови постачальника задовольнити претензію щодо недовантаження товарів або при одержанні від покупця претензії щодо недовантаження товарів проводиться вибіркова інвентаризація тих товарів, на які заявлені вказані претензії.

Отже, правильними є висновки судів про те, що посадові обов'язки позивача та виявлені порушення на такі обставини не вказують.

Згідно з актом від 21 жовтня 2014 року однією з підстав звільнення позивача є відсутність контролю за дотриманням технологічної дисципліни і норм витрат матеріалів.

Поняття технологічна дисципліна виражається в дотриманні технологічного режиму, технологічних регламентів. Порушення її може призвести до зниження якості продукції, браку, погіршення використання сировини, передчасного закоксовування апаратури та інше. Причинами порушення технологічної дисципліни, як правило, є неуважне ставлення до роботи або недостатня підготовленість працівників. Технологічна дисципліна є необхідною умовою і основою забезпечення необхідної якості продукції, що виготовляється. Технологічна дисципліна передбачає точне дотримання режимів, послідовності і способів ведення технологічних процесів. Порушення її призводить до зниження якості, а іноді до випуску бракованої продукції, до вимушених зупинок, а іноді до аварії та поломок технологічного обладнання.

Отже, порушення технологічної дисципліни не є наслідком недостачі чи надлишку сировини або основних засобів, та не вказує на причинно-наслідковий зв'язок між виявленими наслідками та причинами, які могли б призвести до таких наслідків.

Окрім того, як зазначено в акті перевірки окремих питань фінансово-господарської діяльності Вузлівського МПД ДП «Укрспирт» від 12 вересня

2014 року, де вперше було зафіксовано порушення трудової дисципліни, зазначено, що відповідно до протоколу рішення інвентаризаційної комісії від 12 вересня 2014 року головою та членами комісії вирішено недостачу, що виникла при переважуванні, списати в межах норм природних втрат. Окрім того, як вбачається з акта від 12 вересня 2014 року, матеріально-відповідальною особою на Вузлівському МПД був начальник транспортно-сировинного відділу ОСОБА_5

Щодо виявленого надлишку основних засобів, як зазначено в акті, необліковане обладнання залишилось від ДП «Вузлівський спиртовий завод». При переході заводу на МПД комісією оцінювалось і передавалось тільки те майно, яке було на балансі ДП «Вузлівський спиртовий завод». Необліковане майно до уваги комісії не бралось. Згідно з рішенням інвентаризаційної комісії необліковані основні засоби під час перевірки розцінено та оприбутковано на відповідні рахунки бухгалтерського обліку.

Враховуючи наведене, суди, встановивши, що низка зазначених порушень, відображених у акті, не є одноразовим грубим порушенням, такі охоплюють період перевірки з 01 січня 2014 року по 11 вересня 2014 року та стосуються виявлених фактів з 2011 року, як недостача, так і надлишок створювались протягом тривалого часу, та не виникли внаслідок одноразового порушення трудової дисципліни, посадові обов'язки позивача відповідальності за виявлені порушення не передбачають, дійшли обґрунтованого висновку, що такі порушення не підтверджують вини саме позивача та шкідливих наслідків для підприємства чи заподіяння шкоди підприємству саме позивачем.

Згідно з частинами першою та другою статті 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Правильними є висновки судів про те, що відповідачем було порушено строки притягнення до дисциплінарної відповідальності, передбачені статтею 148 КЗпП України, відповідно до якої дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, а отже граничним терміном притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_3 мало бути 12 жовтня 2014 року, разом з тим останнього звільнено 28 жовтня 2014 року, тобто більш як через місяць з моменту виявлення порушень трудової дисципліни.

За правилами частини першої та другої статті 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Отже, встановивши, що під час звільнення позивача не були дотримані передбачені законом підстави звільнення, суд першої інстанції, з висновками якого в цій частині погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку щодо поновлення позивача на роботі та враховуючи положення статті 235 КЗпП України обґрунтовано стягнув з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу, виходячи з розміру середньомісячної заробітної плати за період з 28 жовтня 2014 року по 04 червня 2015 року в сумі 64 420 грн 50 коп., з урахуванням вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 389, 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» залишити без задоволення.

Рішення Радехівського районного суду Львівської області від 04 червня

2015 року у нескасованій частині та рішення апеляційного суду Львівської області від 22 грудня 2015 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В. М.Коротун

В. І.Крат

В. П.Курило