31.01.2018 227/3349/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2018 року м. Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді: Мацишин Л.С.,

за участю секретаря: Верній М.Г.,

представника позивача: ОСОБА_1,

відповідача: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Добропілля цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 100631,08 грн., яка складається з: 10775,37 грн. заборгованості за кредитом; 81266,18 грн. заборгованості по відсоткам за користування кредитом; 3321,38 грн. - заборгованість за пенею; 500,00 грн. штрафу (фіксована частина) та 4768,15 грн. штрафу (процентна складова).

В обґрунтування позовних вимог, посилається на те, що 05 липня 2010 року за договором б/н відповідач отримав кредит у розмірі 11000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку «Універсальна 55 днів пільгового періоду» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік (2,5 % на місяць) на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Зокрема, вказують на те, що відповідач підтвердив свою згоду підписом у заяві про те, що його заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складають між ним та банком договір. Відповідач зобов'язань з повернення кредиту не виконав, а тому утворилась заборгованість.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав з мотивів викладених в позовній заяві.

Відповідач в судовому засіданні позов заперечив, надав суду заперечення на позовну заяву, та пояснив що розрахунок заборгованості не може підтверджувати існування боргу оскільки він не є первинним обліковим бухгалтерським документом та відповідно не може підтверджувати існування тих чи інших фінансових операцій. З сумами, зазначеними в розрахунку, не погоджуєся та вважає їх надуманими. Зазначив, що копія анкети позичальника не може підтверджувати існування боргу, що свідчить про не існування договору між сторонами. В зазначеній анкеті відсутні будь які умови, які є істотними для кредитного зобов'язання: в анкеті вказана сума кредитного ліміту 2000 грн, однак відсутні будь які посилання на картку, з якої Відповідач міг отримувати грошові кошти, відсутня умова про отримання цієї картки відповідачем. Крім того зазначив, що сума кредитного ліміту була змінена від початкової в 2000 грн в збільшення, а своєї згоди він на збільшення кредитного ліміту не давав.

Посилання позивача на умови і правила надання банківських послуг, де зазначено, шо клієнт дає згоду на збільшення ліміту за рішенням банку не може бути прийнято судом як доказ оскільки він не був ознайомлений з цими умовами та правилами надання банківських слуг і їх не підписував. В цих Умовах та Правилах немає жодного посилання на Відповідача, що свідчить про те, що вони на Відповідача не розповсюджуються.

Вважає наданий позивачем розрахунок заборгованості необґрунтованим.

Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, заслухавши пояснення сторін, встановив такі обставини.

Договір з ПриватБанком є договором приєднання, коли підписуючи відповідну заяву про надання картки та відкриття картрахунку, клієнт приєднується до розроблених фінансовою установою відповідних умов, які є однаковими для всіх клієнтів. Про зазначене свідчить, зокрема, назва цієї заяви «Анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПРИВАТБАНКУ».

Матеріалами справи встановлено, що відповідач будучи клієнтом ПАТ КБ «ПриватБанк» з використанням кредитної картки «Універсальна 55 днів пільгового періоду», з 05 липня 2010 року за договором б/н отримав кредит у розмірі 11000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок № 280427, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, що становить 30,00 % на рік. (а.с.4-6, 44).

Згідно анкети-заяви про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку позичальника від 05 липня 2010 року, він підтвердив згоду, що заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, та Тарифами банку складають договір з банком, про ознайомлення з яким і розписався клієнт в заяві. (а.с.7)

Згідно умов договору, відповідач зобов'язався погашати кредит у порядку та строки відповідно до заяви. Сплатити відсотки за користування кредитом.

Відповідно до п.п. 1.1.2.6 Умов та правил надання банківських послуг, клієнт зобовязаний у разі невиконання зобовязань за Договором, за вимогою Банка виконати зобовязання з повернення кредиту (у тому числі простроченного кредиту та Овердрафту), оплаті винагороди Банку.

Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу 1 глави 71 цього кодексу, а саме положення про позику.

Статтею 1050 ЦК передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір та порядок процентів встановлюється договором.

Статтею 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій саме сумі, що були йому передані позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором б/н від 05 липня 2010 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом ОСОБА_2, станом на 31 серпня 2017 року, у відповідача виникла заборгованість за кредитом у розмірі 10755,37 грн. та 81266,18 грн. заборгованості по відсоткам за користування кредитом. (а.с.4-6)

Щодо заперечення відповідача, про відсутність договору з ПриватБанком, оскільки в анкеті-заяві, яку він підписав не має посилання на всі істотні умови договору, то суд вважає їх надуманими з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно приписів ч. 1 ст. 627 та ч. 1 ст. 628 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За змістом ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Враховуючи, що ОСОБА_2, підписавши Анкету-заяву, підтвердив те, що він ознайомлений з Умовами і Правилами надання банківських послуг, Тарифами та погоджується на те, що вони є складовою частиною укладеного між ним та банком договору, доводи відповідача про те, що він кредитний договір з банком не укладав, є безпідставними.

ОСОБА_2 суду пояснив, що під час написання анкети-заяви він не ставив питання щодо підписання кредитного договору із зазначенням всіх істотних умов договору та підтвердив факт користування ним кредитними коштами, зокрема, пояснив, що він неодноразово використовував кошти з кредитної карточки для особистих потреб.

Як вбачається з виписки по картковому рахунку клієнта, відповідач активно користувався кредитними коштами та сплачувала проценти за користування ними.

Пунктом 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін.

Відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов і Правил надання банківських послуг підписання договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком.

Пунктом 1.1.3.2.3 Умов і правил надання банківських послуг, які є складовою частиною договору визначено, що банк має право здійснювати заміну тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому банк, за виключенням випадків зміни розміру виданого кредиту (кредитної ліміту), зобовязаний не менше ніж за 7 днів до ведення в дію змін проінформувати клієнта, в тому числі у виписці за картковим рахунком згідно з п.1.1.3.1.9 цього договору. Якщо протягом 7 днів банк не отримає повідомлення від клієнта про незгоду із змінами, вважається, що клієнт приймає нові умови. Право зміни розміру наданого на платіжну картку кредиту (кредитного ліміту) банк залишає за собою у односторонньому порядку, за власним рішенням банку і без попереднього повідомлення клієнта.

Як вбачається з довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки клієнта ОСОБА_2, 07 липня 2010 року Банком встановлено кредитний ліміт у розмірі 0,00 грн., 09 липня 2010 року кредитний ліміт збільшено до 2000,00 грн., 08 листопада 2010 року кредитний ліміт збільшено до 2400 грн., 07 грудня 2012 року кредитний ліміт збільшено до 8000,00 грн., 19 грудня 2012 року збільшено кредитний ліміт до 8500,00 грн., 12 квітня 2013 року кредитний ліміт збільшено до 11000,00 грн. Строк дії кредитної картки до квітня 2018 року. (а.с.44)

Як пояснив відповідач в судовому засіданні, про зміну кредитного ліміту його було повідомлено шляхом надіслання йому смс-повідомленням, проте про незгоду щодо зміни кредитного ліміту він не повідомляв ОСОБА_3, оскільки на той час змінений розмір кредитного ліміту його влаштовував, тому що він отримував достатній розмір заробітної плати, та у разі використання вищезазначених коштів він міг би вчасно погасити борг.

Згідно довідки, виданої ПАТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_2 за договором б/н від 05 липня 2010 року були видані наступні кредитні картки: кредитна картка № 280427, яка відкрита 07 липня 2010 року, зі строком дії до квітня 2014 року, картка № 055691, яка відкрита 14 грудня 2012 року, строком дії до травня 2016 року, картка № 848750, яка видана 15 травня 2014 року зі строком дії до жовтня 2017 року. (а.с.104)

Як пояснив відповідач, після закінчення строку дії карточки, він неодноразово звертався в банк для видачі нової кредитної карточки. Також надав суду для огляду дві наявні у нього кредитні карточки, зокрема, №055691, терміном дії до травня 2016 року та карточку № 848750, терміном дії до жовтня 2017 року.

Тобто суд приходить до висновку, що відповідач, який був повідомлений про зміну кредитного ліміту прийняв вказані умови, а тому підстав вважати незаконним збільшення кредитного ліміту у справі не вбачається, тому доводи відповідача в цій частині є необґрунтованими.

Згідно розрахунку заборгованості за договором, станом на 31 серпня 2017 року заборгованість становить 100631,08 грн., яка складається з: 10775,37 грн. заборгованості за кредитом; 81266,18 грн. заборгованості по відсоткам за користування кредитом; 3321,38 грн. - заборгованість за пенею; 500,00 грн. штрафу (фіксована частина) та 4768,15 грн. штрафу (процентна складова).

Згідно розрахунку заборгованості позивачем змінювався розмір щомісячної процентної ставки з 01 вересня 2014 року з 30,00 % до 34,80 % та з 01 квітня 2015 року до 43,20 %.

Відповідно до вимог статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Кредитору забороняється збільшувати розмір фіксованої процентної ставки за кредитним договором (або встановлений кредитним договором порядок сплати змінюваної процентної ставки) за відсутності згоди на це позичальника.

Як розяснено у п.28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" при вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог статей 641 - 642 ЦК або в порядку, визначеному ч.6 ст.1056-1 ЦК України. Наприклад, не є односторонньою зміною умов договору та не суперечить ст.1056-1 ЦК зміна розміру фіксованої процентної ставки залежно від зміни обставин кредитного ризику (не укладення договору страхування, припинення договору застави/іпотеки тощо), якщо в кредитному договорі визначено обставини, за якими застосовується інша фіксована процентна ставка, та її розмір.

При підвищенні процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

Згідно Умов та Правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06 березня 2010 року №СП-2010-256, які є складовою кредитного договору, укладеного між сторонами, тарифи - розмір винагороди за послуги банку, є невідємною частиною договору. Перелік може змінюватися та доповнюватися, про що клієнт повідомляється у відповідності з цими Умовами (п.1.1.1.91). Винагорода банку - сума зобовязань держателя платіжної картки з оплати установлених банком тарифів, в тому числі процентів за користування кредитом (п.1.1.1.17).

Банк має право проводити зміни тарифів а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому банк, за винятком випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобовязаний не менше ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці по картрахунку. Якщо протягом 7 днів банк не отримає повідомлення від клієнта про незгоду зі змінами, то вважається, що клієнт приймає нові умови. Право зміни розміру наданого на платіжну картку кредиту (кредитного ліміту) банк залишає за собою в односторонньому порядку, за власним рішенням, без попереднього повідомлення клієнта (п.1.1.3.2.3 Умов та Правил).

Згідно п. 1.1.3.2.9 Умов та Правил, банк має право для різних цілей (повідомлення про зміну тарифів, активації додаткових послуг, контактних даних, Умов та Правил надання банківських послуг, інформування про розмір заборгованості по кредиту, про акції, що проводяться банком тощо) встановлювати контакт з клієнтом, використовуючи різні канали звязку: направлення SMS-повідомлень на мобільний телефон клієнта; авторизація за допомогою мобільного телефону і ОТР-паролю; поштовий лист; телеграма; повідомлення по електронній пошті; повідомлення в банкоматах та терміналах самообслуговування; друкувати на чеках терміналів; інші засоби комунікації .

Крім того, клієнт банку зобовязаний отримувати виписки про стан карткового рахунку та про операції, що проводяться по картрахунку (п.1.1.2.3 Умов та Правил надання банківських послуг).

Згідно п. 1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, у разі незгоди зі зміною Правил та/або Тарифів банку, позичальник зобов'язується звернутись до банку для розірвання договору та погасити заборгованість, що виникла перед банком, в тому числі заборгованість, що утворилась протягом 30 днів з моменту повернення карт, виданих держателю.

Отже, з огляду на умови даного кредитного договору, укладеного між сторонами, можна дійти висновку, що сторони погодили змінюваний тип процентної ставки за користування кредитом та порядок повідомлення позичальника про її зміну. При цьому відповідач, підписавши Анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг, користувався кредитним лімітом, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором б/н від 5 липня 2010 року, укладеного між ПриватБанком та ОСОБА_2 від 31 серпня 2017 року а відтак, погодився з такими умовами, розміром процентів за користування кредитом та порядком його зміни.

Позивачем до суду першої інстанції були надані виписка по особовому рахунку відповідача, роздруківка SMS повідомлень про підвищення процентної ставки за кредитом на номер телефону клієнта.

ОСОБА_3 проінформував відповідача про зміну відсотків по кредиту, SMS- повідомлення про підвищення процентної ставки за кредитом на номер клієнта відправлялися завчасно, про що свідчать копії витягів про відправлення від 15 серпня 2014 року та 15 березня 2015 року.

Отже, враховуючи, що сторони погодили умови договору про зміну процентної ставки, за якими закріпили обовязок позичальника отримувати виписки про стан картрахунків та про здійснення операції по картрахункам, а також виходячи з того, що протягом 7 днів після підвищення тарифів Володін не предявляв вимоги банку щодо незгоди з ними та розірвання кредитного договору, вбачається, що банк дотримався умов щодо підвищення процентної ставки.

Таким чином, суд дійшов висновку про порушення відповідачем встановленого у кредитному договорі строку повернення грошових коштів, а тому з нього на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитом, а також, з урахуванням положень ст. 1048 ЦК України, заборгованість по процентам за користування кредитом.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за пенею та комісією і штрафу, то суд виходить з наступного.

Частиною 2 статті 615 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно приписів ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно із ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року №1669-VII на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам-підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Згідно з Переліком населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженим розпорядженнями Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р та від 02 грудня 2015 року №1275-р, с. Водянське Добропільського району Донецької області віднесено до вказаного переліку.

Відповідач ОСОБА_2, згідно довідки Виконавчого комітету Білицької міської ради м. Добропілля Донецької області від 23 листопада 2017 року, зареєстрований за адресою: вул. Паркова (стара назва Комсомольська), буд. 34, смт Водянське Добропільського району Донецької області. (а.с.54)

Відповідно до розрахунку заборгованості (а.с.4-6) позивачем зроблений розрахунок пені та комісії станом на 31 серпня 2017 року в розмірі 3321,38 грн.

З урахуванням того, що від сплати пені, нарахованої після 14 квітня 2014 року відповідач на підставі ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» має бути звільнений, а станом на 07 квітня 2014 року розмір нарахованої пені та комісії складав 0,00 грн.

На підставі Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» не підлягають стягненню з відповідача штрафи в розмірі 500,00 грн. (фіксована частина) та 4768,15 грн. (процентна складова).

Таким чином, на користь позивача з відповідача належить стягнути заборгованість в сумі 92041,55 грн., а саме: 10775,37 грн. заборгованості за кредитом; 81266,18 грн. заборгованості по відсоткам за користування кредитом.

Необгрунтованим є посилання відповідача, що він звертався в 2014 році до позивача про добровільне погашення боргу, проте ПриватБанк відмовив йому у цьому. Так, представник позивача суду пояснив і це підтвердив відповідач, що у 2014 році ОСОБА_2 звертався в ПриватБанк щодо вирішення питання про наявну заборгованість, на що ПриватБанк, запропонував йому оплатити лише тіло кредиту у в сумі 11 000 грн. одним платежем, проте відповідач відмовився. ОСОБА_3 ОСОБА_2 не погодився на умови, запропоновані Банком.

Враховуючі викладені обставини, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог, які в свою чергу підлягають задоволенню частково. В іншій частині позовних вимог слід відмовити з вищенаведених підстав.

В силу вимог ст. 141 ЦПК України, в користь позивача із відповідача слід стягнути понесені судові витрати по справі, зокрема 1463,43 грн. судового збору.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 509, 525-527, 530, 598, 599, 610, 611, 615, 629, 1048-1050, 1054 Цивільного кодексу України, ст. ст. 5, 12, 81, 141, 263, 273, 280-284, 288 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, (РНОКПП НОМЕР_1, місце проживання: 85000, Донецька область Добропільський район смт Водянське, вул. Комсомольська, буд. 34) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (, адреса місцезнаходження: 01001, м.Київ вул. Грушевського буд. 50) заборгованість за договором б/н від 05 липня 2010 року у розмірі 92041,55 грн. (девяносто двох тисяч сорока однієї гривні 55 копійок), а саме: 10775,37 грн. заборгованості за кредитом; 81266,18 грн. заборгованості по відсоткам за користування кредитом.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, (РНОКПП НОМЕР_1, місце проживання: 85000, Донецька область Добропільський район смт Водянське вул. Комсомольська, буд. 34) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (, адреса місцезнаходження: 01001, м.Київ вул. Грушевського, буд. 50) витрати по сплаті судового збору у розмірі 1463,43 грн. (однієї тисячі чотирьохсот шістдесяти трьох гривень 43 копійок).

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Донецької області через Добропільський міськрайонний суд Донецької області протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної сскарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складене 01 лютого 2018 року.

Суддя Л.С. Мацишин

31.01.2018