Справа № 466/9922/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Білінська Г.Б.
Провадження № 22-ц/783/5365/17 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2018 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого - Мікуш Ю.Р.,

суддів: Павлишина О.Ф., Приколоти Т.І.

секретар Бохонко Е.Р.

З участю:представника позивача ОСОБА_2,законного представника відповідача ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 24 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 - законний представник ОСОБА_3, Третьої Львівської державної нотаріальної контори про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини,-

в с т а н о в и л а :

Оскаржуваним рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 24 травня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржила позивач ОСОБА_5 В апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення необгрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Стверджує, що суд безпідставно не взяв до уваги достовірно встановлений факт, що про смерть спадкодавця позивачу стало відомо після спливу шестимісячного строку на прийняття спадщини. Вважає помилковим висновок суду про те, що відсутність інформації про смерть спадкодавця не є поважною причиною пропуску строку, оскільки у правовій позиції ВСУ на яку посилається суд йдеться про відсутність інформації про спадкову масу, а не про відсутність іноформації про смерть спадкодавця. Звертає увагу, що дізнавшись про смерть баби вживала заходів до прийняття спадщини, звернувшись до Романівської державної нотаріальної контори, однак їй було відмовлено у зв'язку з відсутністю свідоцтва про смерть та документу, який підтверджує родинні зв'язки, що спонукало її до відновлення вказаних документів. Вважає, що суд упереджено підійшов до розгляду справи, що стало наслідком ухвалення незаконного рішення, тому просить його скасувати та ухвалити нове по суті позовних вимог.

Заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення з приводу апеляційної скарги представника відповідача ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4, вивчивши матеріали цивільної справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Із змісту позовної заяви вбачається, що позивач ОСОБА_5 звернулася в суд із позовом про визначення їй додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини.

Матеріалами справи та судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер батько позивача ОСОБА_7, який на день смерті проживав окремо від її матері ОСОБА_12 з якою припинив сімейно-шлюбні відносини у 1988 році.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_13-її бабуся, яка була матір»ю її батька. Після смерті ОСОБА_9 відкрилася спадщина за останнім місцем її проживання у м.Львові.

Відповідно до ст.1221 ч.1 Цивільного кодексу України (далі ЦК) місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Позивач ОСОБА_5 вважає, що має право на прийняття спадщини за правом представлення відповідно до ст.1266 ч.1 ЦК згідно з якою внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

За змістом ст.1270 ч.1 ЦК для прийняття спадщини встановлюється строк шість місяців з часу відкриття спадщини.

Так як ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 строк для подачі заяви про прийняття спадщини у нотаріальну контору закінчився 26 травня 2012 року.

18 серпня 2016 року ОСОБА_5 звернулася у Третю Львівську державну нотаріальну контору із заявою про видачу Свідоцтва про право на спадщину за законом на частину квартири АДРЕСА_1, що належала померлій ІНФОРМАЦІЯ_2 бабусі ОСОБА_9.

Листом №2936/02-14 від 18 серпня 2016 року державний нотаріус Третьої Львівської ДНК Станкевич В.М. повідомив ОСОБА_5, що відповідно до ст.1272 ЦК якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. (а.с.15).

У відповідності до п.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що у шестимісячний строк після смерті ОСОБА_9 позивачкою не представлено доказів щодо поважних причин, які б були перешкодою для подання заяви у нотаріальну контору. Надані позивачем довідки про її вагітність, перебування чоловіка на лікуванні стосуються періоду 2014-2015 р.р., тобто 2,5- 3роки після смерті спадкодавця.

Той факт, що позивач взагалі не була знайома із своєю бабусею, не підтримувала з нею родинних відносин та ніколи не провідувала таку не можна вважати поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини.

В роз»ясненнях даних у постанові Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року у п.24 абз.6 зазначено, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов»язані з об»єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Такої практики дотримується касаційний суд при розгляді аналогічних справ на правову позицію яких посилався суд першої інстанції.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що належних та допустимих доказів пропуску строку на подачу заяви у нотаріальну контору для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_9 в період з 26.11.2011 року по 26.11.2012 року з поважних причин позивачем не представлено ні суду першої, ні апеляційної інстанції.

Аргументи наведені у апеляційній скарзі не спростовують висновків суду.

Відповідно до ст. 375 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1, 375, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 24 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови в порядку визначеному ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 09 лютого 2018 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: О.Ф.Павлишин

Т.І.Приколота