Справа № 526/2371/17
Провадження № 2/526/53/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2018 року Гадяцький районний суд Полтавської області в складі:

головуючої судді Тищенко Л.І.

при секретарі Синепол С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Гадяч цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: територіальна громада Лютенської сільської ради про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

в с т а н о в и в :

до суду звернулась ОСОБА_1 з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

У позовній заяві позивач вказує, що у кінці 2009 року ОСОБА_2 зареєструвався у її будинку за адресою: АДРЕСА_1, після чого, не проживаючи жодного дня, виїхав до батьків в с. Обич Шумського району Тернопільської області. Незважаючи на вищевказане, відповідач до цього часу зареєстрований у її будинку. Прохання позивача знятися з реєстрації виявилися безнадійними, у зв'язку з чим вона не може скористатися правом на оформлення субсидії та розпоряджатися власним майном. Посилаючись на вищевикладене, вона звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме будинком за адресою: АДРЕСА_1, а також стягнути з відповідача на її користь понесенні судові витрати.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з'явилася, направила до суду заяву про можливість розгляду справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чиеном.

Представник третьої особи територіальної громади Лютенської сільської ради у судове засідання не з'явився, направив до суду заяву про розгляд справи без участі представника сільської ради.

Підстав для відкладення розгляду справи, передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України, судом не встановлено.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимогиОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням підлягають до задоволення, з таких підстав.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 належить будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 11364609 від 27.07.2006, виданим Миргородським підприємством технічної інвентаризації та експертиз «Інвентаризатор».

Зі змісту довідок виконавчого комітету Лютенської сільської ради Гадяцького району Полтавської області № 02-46/2075 від 03.10.2017 та № 02-46/1449 від 07.11.2017, ОСОБА_1 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1. Разом з нею, за вказаною адресою зареєстрований, але не проживає ОСОБА_2, 1979 року народження.

Факт відсутності відповідача за місцем фактичної реєстрації, позивачем доведено долученими до справи доказами, а саме: актами обстеження домогосподарства за адресою: АДРЕСА_1 від 04.10.2016, 07.11.2016, 05.12.2016, 09.01.2017, 02.02.2017, 03.03.2017, 05.05.2017, 04.06.2017, 02.07.2017, 03.08.2017, 07.09.2017, складеними депутатом сільської ради Бутко О.В., згідно яких значиться, що ОСОБА_2 зареєстрований, але не проживає у вказаному будинку, його особисті речі у житлі відсутні.

Відомостей щодо родинних відносин, чи належності відповідача ОСОБА_2 до членів сім'ї позивача ОСОБА_1 відсутні.

Згідно статті 41 Конституції України, ніхто не може бути обмежений у здійсненні права власності.

У відповідності до ч. 1 ст. 317 ЦК України та ч. 1 ст. 319 ЦК України - власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном і він реалізовує їх на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї та інших осіб.

Як роз'яснено у п. 34 та п. 35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Задовольняючи позов про захист права власності від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння, суд має право як заборонити відповідачу вчиняти певні дії, так і зобов'язати відповідача усунути наслідки порушення права позивача.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Житлового кодексу, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Згідно ст. 72 Житлового кодексу - визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Таким чином, виходячи з наведених правових норм, якщо права власника порушені, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, тому суд вважає, що в розрізі даного спору позивач правомірно вимагає усунення будь-яких порушень його прав, в даному випадку визнати ОСОБА_2, таким, що втратив право на користування жилим приміщенням, оскільки, як підтверджують наявні матеріали справи, відповідач з жовтня 2016 року не проживає у належному позивачу будинку, ним не виконано зобов'язання щодо зняття з реєстраційного обліку, тому визначений позивачем спосіб захисту порушених прав не суперечить вимогам чинного законодавства.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки відповідач понад шість місяців не проживає за місцем реєстрації, а саме у житловому будинку по АДРЕСА_1, який належить позивачу на праві власності.

Враховуючи те, що позивач при подачі позовної заяви сплатила судовий збір в розмірі 640 (шістсот сорок) грн, що підтверджується квитанцією ПриватБанку від 08.11.2017, тому згідно ст. 141 ЦПК України, сплачена позивачем сума судових витрат, підлягає стягненню з відповідача.

Керуючись ст. 391 ЦК України, ст. ст. 71, 72 Житлового кодексу, ст.ст. 12, 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: територіальна громада Лютенської сільської ради про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, таким, що втратив право на користування жилим приміщенням, а саме будинком за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 640 (шістсот сорок) грн, пов'язані зі сплатою судового збору.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Головуючий Л. І. Тищенко