АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/108/18Головуючий у 1-й інстанції Орендарчук Н.П. Доповідач в апеляційній інстанції Фетісова Т.Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2018 року Апеляційний суд Черкаської області в складі:

головуючого Фетісової Т.Л.

суддів Карпенко О.В., Нерушак Л.В.

за участю секретаря

Анкудінова О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 21 листопада 2017 року (ухвалене о 10 год. 00 хв. у залі судових засідань Христинівського районного суду, повний текст складено 21.11.2017) у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором,:

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 звернувся до суду із вказаним позовом, яким просив стягнути із відповідача на свою користь 114375,00 грн. заборгованості з урахуванням відсотків за договором позики, мотивуючи про те, що між сторонами справи наявні правовідносини на підставі відповідного договору позики згідно якого відповідач є позичальником. Оскільки останній свої договірні зобов'язання не виконав у нього перед позивачем виникла заборгованість про стягнення якої порушено питання у цій справі.

Рішенням Христинівського районного суду Черкаської області від 21.11.2017 відмовлено у задоволенні позовних вимог у справі.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. В обґрунтування вказує на те, що помилка в прізвищі позивача, вказаному в борговій розписці, є механічною опискою. Відповідач не надав заперечень проти позову та доказів у їх підтвердження. Справа розглядалася тривалий час. Суд не заслухав особистих пояснень відповідача, хоч це, на думку апелянта, є необхідним. Суд не врахував часткове погашення боргу відповідачем.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явилися у судове засідання, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав та мотивів.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не є позикодавцем за договором позики, яким він обґрунтовує позовні вимоги у справі, оскільки цей договір укладено іншою особою зі сторони позикодавця.

Суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає, що, встановивши дійсні обставини справи, суд дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, та ухвалив у справі законне і обґрунтоване рішення, підстав для скасування якого суд не вбачає, виходячи з наступного.

При розгляді справи встановлено, що у відповідності до розписки від 10.09.16 року: - «Я ОСОБА_5 НОМЕР_1 виднаий Христинівським РС УДМС Черкаської області 21 грудня 2012 року мешкаю за адресою АДРЕСА_1. 10.09.2016 я отримав в борг сім тисяч п'ятсот гривень (7500) від ОСОБА_6. Який зобов'язуюся повернути до 30.10.2016р. в случаї не повернення за кожні прострочині сутки буде нараховуватися пеня (5%) від позиченої суми що складає 375 грн. в сутки гроші отримав».

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов'язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

З наданих позивачем доказів не вбачається того факту, що він та вказаний в розписці в якості кредитора ОСОБА_6 є однією і тією ж особою, у якій відповідно і належить право вимоги за вищевказаним договором.

Більш того, відповідач ОСОБА_5 в своїх письмових запереченнях, наданих до суду першої інстанції категорично заперечує факт надання ним розписки саме позивачу та стверджує, що позичав кошти в іншої особи, яка ним зазначена в розписці.

Доказів відступлення права вимоги за вказаним договором позики від кредитора ОСОБА_6 до позивача сторонами не надано.

При цьому, суд не може визнати за належний доказ часткового виконання боржником ОСОБА_5 перед позивачем взятих на себе зобов'язань за договором позики, записи по часткове погашення боргу на загальну суму 7500 грн., оскільки вказані записи на претензії до ОСОБА_5 про отримання ним цих коштів виконані позивачем власноручно, а відповідач категорично заперечує факт передачі ним будь-яких коштів ОСОБА_7 в якості виконання зобов'язань за спірним договором.

Проаналізувавши викладене апеляційний суд приходить до висновку про те, що апелянтом не надано доказів у підтвердження його доводів про те, його права та законні інтереси порушено відповідачем.

Згідно до вимог ч.1ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 21.11.2017 у даній справі належить залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу - залишити без задоволення.

Рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 21 листопада 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором - залишити без змін.

Судові витрати за розгляд справи в апеляційному суді залишити за особою, що подала апеляційну скаргу.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з моменту прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строки та порядку, визначені цивільним процесуальним законодавством.

Повний текст постанови виготовлений 29.01.2018

Головуючий

Судді