П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2018 року м. Рівне

Апеляційній суд Рівненської області в складі колегії суддів:

головуючої судді - Шеремет А.М.,

суддів: Ковальчук Н.М., Хилевича С.В.,

секретар судового засідання: Шептицька С.С.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Зарічненського районного суду Рівненської області від 30 жовтня 2017 року (суддя - Світличний Р.В.) у справі за позовом ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог - ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про встановлення нікчемності заповіту та визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,-

в с т а н о в и л а :

16 серпня 2017 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_1 про встановлення нікчемності заповіту та визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Рішенням Зарічненського районного суду Рівненської області від 30 жовтня 2017 року позов задоволено.

Встановлено нікчемність заповіту ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що посвідчений секретарем Річицької сільської ради Зарічненського району Рівненської області 11 квітня 2014 року.

Встановлено ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, додатковий строк у шість місяців для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1280,00 грн. понесених ним та документально підтверджених витрат по сплаті судового збору

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій доводить про незаконність та необґрунтованість вказаного рішення суду через порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що позивач мав реальну можливість прибути в Україну та подати заяву про прийняття спадщини у визначений законом шестимісячний строк після смерті свого батька, до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не звертався, а тому пропустив строк для прийняття спадщини без поважних причин.

Щодо встановлення нікчемності заповіту, зазначає, що станом на 11 квітня 2014 року, тобто у день посвідчення заповіту, не перебувала у трудових відносинах з органом місцевого самоврядування, секретарем якого посвідчувався нікчемний заповіт, оскільки виконавчий комітет ради є самостійним структурною одиницею.

Просить рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 10 жовтня 2017 року скасувати та відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Судом встановлено, що 11 квітня 2014 року ОСОБА_5 склав заповіт, яким заповів усе своє майно, у тому числі житловий будинок та господарські будівлі що в АДРЕСА_1 для відповідача ОСОБА_1 Вказаний заповіт посвідчений секретарем Річицької сільської ради Зарічненського району Рівненської області Саган М.К., та зареєстрований в реєстрі за № 11 (а.с.11).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 помер, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1, виданого 21 грудня 2015 року (а.с.12).

У відповідності до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно зі ст. 1251 ЦК України якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою, службовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

Рішенням Річицької сільської ради Зарічненського району Рівненської області від 16 січня 2012 року № 110 покладено обов'язки по вчиненню нотаріальних дій в органах місцевого самоврядування Річицької сільської ради на секретаря Річицької сільської ради Саган М.К. та зобов'язано секретаря сільради у своїй діяльності керуватися Законами України та Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами місцевого самоврядування (а.с.94).

Як вбачається з матеріалів справи, а саме довідки Річицької сільської ради Зарічненського району Рівненської області від 20 червня 2017 року № 1529 відповідач ОСОБА_1 станом на 11 квітня 2014 року по даний час працює в Річицькій сільській раді Зарічненського району Рівненської області на посаді прибиральниці 0,5 ставки, оператора комп'ютерного набору 0,5 ставки (а.с.15).

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про нотаріат» нотаріус та посадова особа органу місцевого самоврядування, які вчиняють нотаріальні дії, не вправі вчиняти нотаріальні дії на ім'я і від імені працівників, що перебувають у трудових відносинах з приватним нотаріусом, або працівників даного виконавчого комітету. У зазначених випадках нотаріальні дії вчиняються в будь-якій іншій державній нотаріальній конторі, у приватного нотаріуса чи у виконавчому комітеті іншої сільської, селищної, міської Ради народних депутатів. Нотаріальні і прирівняні до них дії, вчинені з порушенням встановлених цією статтею правил, є недійсними.

В п. 2.8. Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 11 листопада 2011 року № 3306/5 передбачено, що відповідно до статті 9 Закону України «Про нотаріат» посадова особа органу місцевого самоврядування, яка вчиняє нотаріальні дії, не має права вчиняти нотаріальні дії на своє імя і від свого імені, на ім'я і від імені свого чоловіка чи своєї дружини, їхніх та своїх родичів (батьків, дітей, онуків, діда, баби, братів, сестер), а також на імя та від імені працівників даного органу місцевого самоврядування. Посадові особи органів місцевого самоврядування не мають права вчиняти нотаріальні дії також на імя і від імені даного органу місцевого самоврядування. У зазначених випадках нотаріальні дії вчиняються нотаріусом чи у будь-якому іншому органі місцевого самоврядування.

У відповідності до ч. 1 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Згідно п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» заповіт, складений особою, яка не мала на це права, зокрема, недієздатною, малолітньою, неповнолітньою особою (крім осіб, які в установленому порядку набули повну цивільну дієздатність), особою з обмеженою цивільною дієздатністю, представником від імені заповідача, а також заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно із частиною першою статті 1257 ЦК є нікчемним, тому на підставі статті 215 ЦК визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз'яснив, що у разі наявності відповідного спору вимога про встановлення нікчемності заповіту підлягає розгляду судом. Нікчемність заповіту, встановлена в рішенні суду, має наслідком позбавлення права спадкування за заповітом осіб, визначених розпорядженням заповідача в якості спадкоємців за заповітом, незалежно від того, чи пред'являлися позовні вимоги про застосування наслідків нікчемності заповіту.

Врахувавши, що заповіт ОСОБА_5 від 11 квітня 2014 року вчинений посадовою особою органу місцевого самоврядування на ім'я працівника цього органу, тобто з порушенням вимог щодо його посвідчення, прийшов до обґрунтованого висновку, що заповіт є нікчемним.

Задовольняючи позовні вимоги, в частині встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не мав можливості подати відповідну заяву нотаріусу через тривале перебування на лікуванні.

Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції не погоджується з огляду на таке.

Рішенням Зарічненського районного суду Рівненської області від 13 вересня 2017 року у справі № 561/491/17, яке набрало законної сили, встановлено факт родинних відносин, а саме те, що ОСОБА_5 який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 є батьком позивача ОСОБА_2, тобто позивач ОСОБА_2 є спадкоємцем першої черги спадкоємців за законом після смерті свого батька ОСОБА_5 (а.с.45-46).

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Тобто право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття, закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно інформації Зарічненської державної нотаріальної контори Рівненської області, викладеної в листі від 23 серпня 2017 року № 01-16/295, із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3, звернулася ОСОБА_1

Спадкова справа заведена 09 вересня 2016 року за № 124/2016. Свідоцтво про право на спадщину за законом чи за заповітом не видавалося (а.с.37).

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через юридичну необізнаність, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року (справа № 6-85цс12).

Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2, з 11 грудня 2015 року по 22 грудня 2015 року перебував на денному стаціонарному лікуванні з діагнозом облітеріруючий атеросклероз судин нижніх кінцівок (а.с.15), з 24 лютого 2016 року по 04 березня 2016 року перебував на стаціонарному лікуванні в Новоуренгойській центральній міській лікарні (а.с.16). Згідно довідки медико-соціальної експертизи від 23 квітня 2009 року дочка позивача має першу групу інвалідності з дитинства (а.с.17).

Доводи, ОСОБА_2 про те, що він не мав змоги звернутися з заявою до нотаріальної контори, оскільки він проживає у Російській Федерації, перебував тривалий час на лікуванні та має дитину інваліда, не вказують на поважність причин пропуску строку для приняття спадщини, оскільки наведені позивачем причини не позбавляли його можливості звернутися з заявою про прийняття спадщини, наприклад, завіривши її нотаріально на території Російської Федерації та надіславши її за місцем відкриття спадщини.

Вищезазначене суд першої інстанції не врахував, та прийшов до помилкового висновку про доведеність обставин, що мають значення для справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що в позові про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід відмовити за недоведеністю, а рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 274, 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, колегія суддів -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Зарічненського районного суду Рівненської області від 30 жовтня 2017 року в частині встановлення ОСОБА_2 додаткового строку у шість місяців для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 скасувати.

В задоволенні позову в цій частині відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з моменту проголошення постанови.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23 лютого 2018 року

Головуюча

Судді :