АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________
Справа № 681/807/16-ц
Провадження № 22-ц/792/195/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2018 року м. Хмельницький

Апеляційний суд Хмельницької області в складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Корніюк А.П., Талалай О.І., Ярмолюка О.І

секретар Філіпчук О.С.

секретар за участю представника апелянта ОСОБА_4 ОСОБА_5, представника Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області Циганюка І.М., представника ОСОБА_7 ОСОБА_8,

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу №681/807/16-ц за апеляційною скаргою Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області на рішення Полонського районного суду від 30 листопада 2017 року (суддя Горщар А.Г.) у справі за позовом ОСОБА_4 до приватного нотаріуса Пруняка Володимира Івановича, ОСОБА_7, Полонської районної державної адміністрації, третя особа Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області про визнання недійсними договорів оренди земельних ділянок та скасування державної реєстрації, а також за позовом ОСОБА_7 до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, треті особи: ОСОБА_4 про визнання незаконними та скасування наказів про передачу у користування земельних ділянок.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_4 просив визнати недійсними договори оренди земельних ділянок від 04.12.2012 року, що укладені між ОСОБА_7 та Полонською РДА, які розташовані за межами населеного пункту на території Котелянської сільської ради Полонського району Хмельницької області; скасувати рішення приватного нотаріуса Хмельницького міського нотаріального округу Пруняка В.І. від 03.03.2016 року про державну реєстрацію права оренди ОСОБА_7 на земельні ділянки та стягнути з відповідача судові витрати.

В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що відповідно до наказів Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області (далі Головне управління) №22-4069-СГ, №22-4070-СГ, №22-4071-СГ від 25.02.2016 року йому було надано у користування на умовах оренди три земельні ділянки, а 17.03.2016 року між ним та Головним управлінням були укладені три договори оренди землі. При зверненні 23.03.2016 року до реєстраційної служби для реєстрації права оренди по вищезазначених договорах він отримав відмову у зв'язку з тим, що право оренди на зазначені земельні ділянки зареєстроване 03.03.2016 року за іншим орендарем ОСОБА_7

Позивач вважає, що нотаріусом неправомірно була проведена реєстрація права оренди ОСОБА_7 на спірні земельні ділянки, оскільки на час їх реєстрації змінився власник земель. Крім того, оспорювані договори оренди між ОСОБА_7 та Полонською РДА від 04.12.2012 року укладені з порушенням законодавства: без затвердження технічної документації з нормативно грошової оцінкою землі, а тому оспорювані договори оренди землі суперечать вимогам ст.ст. 13, 23 Закону України «Про оцінку земель», ст.15 Закону України «Про оренду землі», а отже підлягають визнанню недійсними.

Звертаючись до суду ОСОБА_7 просив визнати незаконними та скасувати накази Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області №22-4069-СГ, №22-4070-СГ, №22-4071-СГ від 25.02.2016 року про надання у користування на умовах оренди земельних ділянок площами 37,8470 га, 25,6292 га та 30,8540 га ОСОБА_4 Свої вимоги обґрунтовував тим, що в силу договорів оренди від 04.12.2012 року він є користувачем згаданих земельних ділянок, однак, у зв'язку зі змінами в земельному законодавстві щодо зміни розпорядників земель (РДА на територіальні органи Держземагенства/Держгеокадастру), об'єктивно не мав можливості зареєструвати право оренди. При зверненні до реєстраторів отримував відмови, оскільки за територіальним органом центральної влади з питань земельних ресурсів не було зареєстровано право власності на спірні земельні ділянки.

ОСОБА_7 вказує, що лише після реєстрації 19.02.2016 року Головним управлінням права власності держави на ці земельні ділянки, за його зверненням приватним нотаріусом Пруняком В.І., яким 29.02.2016 року було здійснено реєстрацію його права оренди на спірні земельні ділянки, а тому позивач вважає, що укладені з ним договори оренди чинні, а прийняті відповідачем накази є незаконними.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 06 жовтня 2016 року справу за позовом ОСОБА_7 передано для розгляду до Полонського районного суду Хмельницької області.

Ухвалою судді Полонського районного суду від 22 листопада 2016 року вказані позови об'єднано в одне провадження та присвоєно справі №681/807/16-ц.

Рішенням Полонського районного суду від 30 листопада 2017 року в позові ОСОБА_4 відмовлено. Позов ОСОБА_7 задоволено. Визнано незаконними та скасовано накази Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області № 22-4069-СГ, №22-4070-СГ, №22-4071-СГ від 25 лютого 2016 року про надання у користування земельних ділянок ОСОБА_4 Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області оскаржило його в апеляційному порядку та зазначає, що суд, внаслідок неправильного застосування норм матеріального та процесуального права, помилково прийшов до висновку про доведеність позовних вимог ОСОБА_7 та задовольнив позов. Апелянт зазначає, що судом порушено принцип диспозитивності та змагальності, всебічно не досліджено та в повному обсязі не з'ясовано обставини справи щодо моменту виникнення права оренди земельною ділянкою. Судом залишено поза увагою факт відсутності державної реєстрації договорів оренди земельних ділянок, що не відповідає вимогам Закону України «Про оренду землі», Земельному кодексу України та Цивільному кодексу України. Апелянт вказує, що судом проігноровано п. 43 договорів оренди земельної ділянки, згідно якого договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації і не враховано, що строк дії спірного договору оренди землі починається після набрання ним чинності, а не з моменту його укладення. Апелянт зазначає, що приймаючи рішення по суті, судом залишено поза увагою ту обставину, що ОСОБА_7 із 2013 року по другу декаду 2016 року не сплачував орендної плати за використання земельних ділянок та вніс перший платіж по оренді лише після реєстрації договорів у нотаріуса, а отже укладені у 2012 році із Полонською РДА договори не вступили в юридичну силу і не тягли за собою юридичних наслідків. Крім того, на момент їх підписання не було затверджено нормативно грошової оцінки земельної ділянки і лише 22.03.2013 року, тобто після укладення договорів оренди та в період, коли повноваження щодо укладання договору оренди і його реєстрації у РДА були відсутні, остання затвердила технічну документацію з нормативно-грошової оцінки.

Що стосується державної реєстрації права оренди земельних ділянок, апелянт вважає, що така проведена приватним нотаріусом з порушенням вимог ст. 21 Закону України «Про оренду землі» та ст. 288 Податкового кодексу України.

Головне управління Держгеокадастру посилається також на те, що при дослідженні спірних правовідносин судом не взято до уваги ту обставину, що спірні земельні ділянки перейшли у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру, яке в свою чергу розпорядилось передати їх у оренду ОСОБА_4 Враховуючи те, що суд під час розгляду справи не встановив власника та розпорядника спірних земельних ділянок, що в свою чергу призвело до прийняття незаконного рішення у справі, апелянт просить скасувати оскаржуване рішення в частині задоволення позову ОСОБА_7 та ухвалити нове, яким в задоволенні його позовних вимог відмовити в повному обсязі.

ОСОБА_4, не погодившись із рішенням суду, також подав апеляційну скаргу, в якій вказував, що судом першої інстанції постановлено оскаржуване рішення при неповному з'ясуванні обставин справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права. А тому і просить рішення Полонського районного суду від 30.11.2017 року скасувати та ухвалити нове про задоволення його позовних вимог в повному обсязі та відмову в задоволенні позову ОСОБА_7 Апелянт зазначає, що суд в порушення вимог Закону України «Про оренду землі» та Закону України «Про оцінку земель» прийшов до помилкового висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_7 та відповідність договорів оренди, укладених з Полонською РДА вимогам чинного законодавства. Розглядаючи спір, суд проігнорував вимоги п.43 договорів оренди щодо набрання чинності договором, не врахував відсутність до моменту реєстрації договорів сплати ОСОБА_7 орендної плати, відсутність затвердженої нормативно-грошової оцінки земельної ділянки, не встановив власника та розпорядника спірних земельних ділянок, що призвело до ухвалення незаконного рішення у справі. На думку апелянта договори оренди земельних ділянок, укладених між ОСОБА_7 та Полонською РДА, є незаконними, оскільки не набрали чинності та не створюють жодних наслідків, а рішення нотаріуса про їх державну реєстрацію є протиправним, оскільки на момент його вчинення РДА не була розпорядником земель.

Представник Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області та апеляційну скаргу ОСОБА_4 підтримав у повному обсязі та просить їх задовольнити.

Представник ОСОБА_4 ОСОБА_5 апеляційну скаргу довірителя та апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області підтримав та просить їх задовольнити.

Представник ОСОБА_7 ОСОБА_8 апеляційні скарги не визнав та просить їх відхилити, залишивши рішення суду першої інстанції без змін.

Апелянт ОСОБА_4, позивач - відповідач ОСОБА_7 представник Полонської РДА та приватний нотаріус Пруняк В.І. до суду не з'явилися, хоча про день і час розгляду справи повідомлені належним чином. Приватний нотаріус Пруняк В.І. направив клопотання щодо розгляду справи у його відсутності. Решта учасників справи про причини неявки суд не повідомили.

Відповідно до п. 3 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Колегія суддів вважає, що апеляційні скарги Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області та ОСОБА_4 підлягають залишенню без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. (ч. 1 ст. 263 ЦПК України).

Судом першої інстанції вірно встановлено, що розпорядженням Полонської РДА від 30 листопада 2012 року № 534/2012-р затверджено проекти землеустрою про відведення земельної ділянки з метою передачі в оренду для ведення фермерського господарства ОСОБА_7, що розташовані за межами населених пунктів Котелянської сільської ради та передано йому в оренду земельні ділянки загальною площею 94,3302 га (НОМЕР_1 площею 25,6292 га, НОМЕР_2 площею 30,8540, НОМЕР_3 площею 37,8470 га) для ведення фермерського господарства терміном на 25 років з орендною платою 1,5% від нормативно-грошової оцінки даних земельних ділянок.

04 грудня 2012 року між ОСОБА_7 та Полонською РДА укладено договори оренди строком 25 років на земельні ділянки площами 37,8470 га (кадастровий номер НОМЕР_4), 25,6292 га (кадастровий номер НОМЕР_5), 30,8540 га (кадастровий номер НОМЕР_6) та підписано акти приймання передачі вказаних земельних ділянок.

28 жовтня 2014 року державним реєстратором відмовлено ОСОБА_7 у державній реєстрації права оренди земельних ділянок площею 37,8470 га, 25,6292 га та 30,8540 га через відсутність державної реєстрації права власності.

20.02.2016 року державним реєстратором реєстраційної служби Полонського райуправління юстиції зареєстровано право власності на спірні земельні ділянки за державою в особі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області.

03 березня 2016 року приватним нотаріусом Пруняком В.І. зареєстровано право оренди на земельні ділянки площею 37,8470 га (кадастровий номер НОМЕР_4), площею 25,6292 га (кадастровий номер НОМЕР_5), площею 30,8540 га (кадастровий номер НОМЕР_6) за ОСОБА_7

Також, 25 лютого 2016 року Головним управлінням Держгеокадастру у Хмельницькій області видано накази №22-4069-СГ, № 22-4070-СГ, № 22-4071-СГ, відповідно до яких ОСОБА_4 надано у користування на умовах оренди земельні ділянки площею 37,8470 га (кадастровий номер НОМЕР_4), площею 25,6292 га (кадастровий номер НОМЕР_5) та площею 30,8540 га (кадастровий номер НОМЕР_6).

Відповідно 17 березня 2016 року між Головним управлінням Держгеокадастру у Хмельницькій області та ОСОБА_4 було укладено три договори оренди землі щодо земельних ділянок площею 37,8470 га (кадастровий номер НОМЕР_4), площею 25,6292 га (кадастровий номер НОМЕР_5) та площею 30,8540 га (кадастровий номер НОМЕР_6).

Рішенням державного реєстратора від 25 березня 2016 року ОСОБА_4 відмовлено у реєстрації права оренди на вказані вище земельні ділянки з тих підстав, що оренда на зазначені ділянки зареєстрована за іншим орендарем - ОСОБА_7

Вказані обставини не заперечуються учасниками справи, а тому відповідно до ч. 2 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягають.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4, суд першої інстанції вірно виходив з того, що оспорювані договори оренди земельних ділянок, які укладені 04.12.2012 року між ОСОБА_7 та Полонською РДА не порушували прав та законних інтересів ОСОБА_4 на час їх укладення, оскільки останній будь-якого відношення до спірних земель не мав. Разом з тим, суд прийшов до правильного висновку, що дії приватного нотаріуса Пруняка В.І., як державного реєстратора при реєстрації права оренди земельних ділянок за ОСОБА_7, відповідали вимогам діючого законодавства.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_7, суд першої інстанції вірно виходив з того, що накази Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 25.02.2016 року № 22-4069-СГ, № 22-4070-СГ, № 22-4071-СГ про надання у користування земельних ділянок ОСОБА_4 не відповідають вимогам діючого законодавства, оскільки ці накази стосуються передачі у користування ОСОБА_4 тих ділянок, право оренди яких зареєстровано за ОСОБА_7

Дійшовши такого висновку, суд обґрунтовано посилався на відповідні норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України (в редакції 2004 року, що діяла на час ухвалення рішення) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Положеннями ч. 1 ст. 15 ЦК України (в редакції 2004 року, що діяла на час ухвалення рішення) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України в постанові від 24.09.2014 року (справа 6-115ц/14)/

Також, відповідно до п. 5 роз'яснень, що викладені у постанові Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до статей 215 та 216 ЦК (435-15) вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Висновки суду узгоджуються з матеріалами справи.

Оцінюючи доводи апеляційних скарг апелянтів в тій частині, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про те, що спірні договори оренди земельних ділянок від 04.12.2012 року, що укладені між Полонською РДА та ОСОБА_7 відповідають вимогам законодавства, колегія суддів вважає їх недоведеними та безпідставними. Так, судом вірно встановлено, що на час укладення спірних договорів 04.12.2012 року будь-які права та законні інтереси ОСОБА_4 порушені не були, а Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області з позовними вимогами до ОСОБА_7 про визнання недійсними договорів оренди земельних ділянок від 04.12.2012 року з підстав невідповідності їх вимогам Законам України «Про оренду землі», «Про оцінку землі» та «Про державну експертизу землевпорядної документації» не зверталося. А тому посилання апелянтів на порушення судом першої інстанції норм матеріального права є такими, що не заслуговують на увагу.

Доводи апеляційних скарг про те, що судом першої інстанції проігноровано п. 43 спірних договорів оренди земельних ділянок, у якому зазначається, що договір набирає чинність після підписання сторонами та його державної реєстрації є такими, що не заслуговують на увагу, адже суд при ухваленні оскаржуваного рішення виходив з того, що ці договори є укладеними, однак право оренди земельних ділянок ОСОБА_7 виникло лише після їх державної реєстрації.

Посилання апелянтів на те, що судом першої інстанції залишено поза межами правового поля ту обставину, що спірні земельні ділянки перейшли у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, яке розпорядилося передати їх в оренду ОСОБА_4 є такими, що не заслуговують на увагу, адже як на час укладення спірних договорів оренди 04.12.2012 року так і на час винесення Головним управлінням Держгеокадастру оспорюваних наказів 25.02.2016 року спірні земельні ділянки перебували у державній власності, однак станом на 04.12.2012 року право розпоряджатися цими землями належало Полонській районній державній адміністрації, а в силу Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» №5245-VІ, від 06.09.2012 року, що набрав законної сили 01.01.2013 року, земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у власність або користування для всіх потреб передає центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи.

Крім того, згідно ч. 5 ст. 116 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що за заявами ОСОБА_7 від 09.10.2013 року була проведена державна реєстрація спірних земельних ділянок площами 37,8470 га, 25,6292 га та 30,8540 га, що розташовані за межами населених пунктів Котелянської сільської ради Полонського району і присвоєні їх кадастрові номери відповідно НОМЕР_4, НОМЕР_5 і НОМЕР_6 та відомості внесені до Державного земельного кадастру. (т. 2 а.с. 44-45, 52-55).

На час звернення держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області (представника Хоменко Н.М.) із заявою про державну реєстрацію права власності на спірні земельні ділянки 19.02.2016 року Головному управлінню Держгеокадастру було відомо про те, що на спірні земельні ділянки 22.05.2012 року та 16.08.2012 року виготовлялися проекти землеустрою щодо їх відведення. Вказана обставина підтверджується Витягами з державного земельного кадастру про земельні ділянки. (т.3 а.с. 4, 22).

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг в тій частині, що приватним нотаріусом, як державним реєстратором при проведенні державної реєстрації права оренди земельних ділянок за ОСОБА_7 не було враховано вимоги Закону України «Про оцінку землі» та Закону України «Про оренду землі» в частині визначення розміру орендної плати є такими, що не заслуговують на увагу, адже положеннями Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень не передбачено обов'язок державного реєстратора перевіряти саме правильність нормативно-грошової оцінки землі та розміру орендної плати.

З огляду на викладене, оскаржене рішення є законним та обґрунтованим і підстав в межах доводів апеляційних скарг для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області та апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 30 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 05 лютого 2018 року.

Суддя - доповідач /підпис/ А.П. Корніюк

Судді /підпис/ О.І. Талалай

/підпис/ О.І.Ярмолюк

Згідно оригіналу: суддя апеляційного суду А.П. Корніюк

________________________________________________________________________________Головуючий у першій інстанції - Горщар А.Г. Справа № 22ц/792/195/18

Доповідач - Корніюк А.П. Категорія № 19.23