Провадження № 2/734/823/18 Справа № 734/1765/18
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

31 жовтня 2018 року смт. Козелець

Козелецький районний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді - Іванюка Т.І.,

при секретарі Дідовець М.І.,

за участю: позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника третьої особи ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа - Орган опіки і піклування в особі Козелецької районної державної адміністрації Чернігівської області про визначення місця проживання дітей,-

в с т а н о в и в:

у суд із позовом про визначення місця проживання дітей звернулася ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа - Орган опіки і піклування в особі Козелецької районної державної адміністрації Чернігівської області про визначення місця проживання дітей, у якому просить визначити місце проживання дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, з матірю ОСОБА_1. Свої вимоги мотивує тим, що з відповідачем ОСОБА_3 перебувала у шлюбі з 16 листопада 1996 року. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. У період шлюбу у належному їй на праві власності будинку за адресою: вул. Соборності, 64а, смт. Козелець, дітям було забезпечено належні умови для проживання, виховання та всебічного розвитку, вони мають окремі кімнати, що обладнані необхідними сучасними меблями, діти забезпечені одягом, взуттям, предметами гігієни, шкільним приладдям. Спільне життя з відповідачем ОСОБА_3, з тих причин, що останній є агресивною людиною та має запальний характер, внаслідок чого у присутності дітей влаштовує сварки, принижує її та висловлює образи, що супроводжувалося нанесенням тілесних ушкоджень. Вказані дії відповідача впливають на психіку дітей. Рішенням суду від 21 грудня 2017 рок шлюб між нею та позивачем було розірвано. Наприкінці 2017 року ОСОБА_3 вигнав її з власного будинку і тепер вона вимушена винаймати житло. Крім цього відповідач не дозволяє їй бачитися з дітьми та психологічно впливає на них. Позивач вказує на те, що має регулярний дохід, забезпечена житлом, дуже любить своїх дітей, хоче бути з ними, тому просить задовольнити позовні вимоги.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та пояснила, що протиправні дії відповідача по відношенню до неї змусили її залишити будинок та проживати у найманому житлі. У будинку, який їй належить, разом з відповідачем залишилися проживати їх малолітні діти. Відповідач не дозволяє їй бачитися з дітьми та психологічно впливає на них. На питання представника третьої особи відповіла, що у житлі, яке вона вимушена наймати, умови для проживання дітей відсутні.

Представник позивача у судовому засідання позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вважаючи їх безпідставними, виходячи із того, що позивач добровільно залишила будинок та перейшла мешкати до найманого житла разом з коханцем. При цьому діти залишилися на повному його забезпеченні. Позивач жодної допомоги на утримання дітей не надає, у звязку із чим рішенням суду з неї було стягнуто аліменти на його користь на утримання дітей. Пропонує позивачці добровільно повернутися до їх будинку та продовжити спільно проживати.

Представник третьої особи у судовому засіданні залишаючи питання щодо позовних вимог на розсуд суду, пояснила, що під час бесіди з ОСОБА_5, остання висловила бажання залишитися проживати у будинку, де зараз проживає. Позивач відмовилася надати для обстеження наймане житло, у якому на даний час мешкає.

Допитана у судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_7 пояснила, що між батьком ОСОБА_3 та матірю ОСОБА_1 часто виникали сварки. На даний час мати проживає окремо. Вона, її сестри ОСОБА_5 та ОСОБА_6 залишилися проживати з батьком.

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні пояснила, що працює разом з ОСОБА_1 у музичній школі. Остання неодноразово зверталася до неї, як до депутата селищної ради, з приводу неправомірних дій її колишнього чоловіка ОСОБА_3, який перешкоджає їй потрапити до будинку та застосовує щодо неї насильство.

У судовому засіданні встановлені такі факти і відповідні ним правовідносини:

16.011.1996 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 відділом реєстрації актів громадянського стану Козелецького районного управління юстиції було зареєстровано шлюб, актовий запис № 47. Після реєстрації шлюбу ОСОБА_1 змінила прізвище на ОСОБА_3;

ОСОБА_7 народилася 26.06.2003 року. Відповідно до свідоцтва про народження 1-ЕЛ №063934 її батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_9;

ОСОБА_5 народилася 18.02.2005 року. Відповідно до свідоцтва про народження серії 1-ЕЛ №003250 її батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_9;

ОСОБА_6 народилася 21.11.2008 року. Відповідно до свідоцтва народження серії 1-ЕЛ №065995 її батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_9;

ОСОБА_1 неодноразово зверталася до Козелецького ВП Ніжинського ВП ГУНП в Чернігівській області з приводу насильницьких дій ОСОБА_3 по відношенню до неї, у звязку із чим працівниками поліції з останнім проводилися бесіди профілактичного характеру;

ОСОБА_9 за місцем своєї роботи у Козелецький дитячій музичній школі характеризується позитивно;

рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 21 грудня 2017 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_9 було розірвано, прізвище ОСОБА_9 змінено на ОСОБА_1;

ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4;

ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5;

згідно довідки Козелецької ОСОБА_10 ступенів № 2 від 05 червня 2018 року ОСОБА_1 дійсно заямається вихованням своїх дітей учениць 4, 8, 9 класів ОСОБА_6, ОСОБА_5 та ОСОБА_7, постійно піклується, цікавиться навчанням, відвідує батьківські збори, бере участь у шкільних заходах. Діти навчаються на достатньому і високому рівнях і є переможцями олімпіад з базових дисциплін, відвідують гуртки, серед однокласників користуються авторитетом.;

згідно висновку опитування учениці ІНФОРМАЦІЯ_6, складеного директором Козелецької ОСОБА_10 ступенів, практичним психологом та класним керівником, дитина розгублена у виборі з ким проживати, її бажання, щоб все було так, як і раніше. Хоче, щоб і мама, і тато жити з ними. Вона не хоче образити жодного їх батьків своїм вибором на користь одного із них. Але бажає проживати у тому будинку, де живе все своє життя;

15 травня 2018 року комісією у складі в.о. начальника служби у справах дітей Козелецької РДА ОСОБА_4, головного спеціаліста служби у справах дітей Козелецької РДА ОСОБА_11, начальника відділу соціального захисту населення Козелецької селищної ради ОСОБА_12, було проведено обстеження матеріально-побутових умов сімї ОСОБА_3 за адресою смт. Козелець вул. Соборності, буд. 64а. За результатами обстеження комісією було складено акт, відповідно до якого у житловому будинку проживають батько ОСОБА_3, діти: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. Діти є учнями Козелецької ОСОБА_10 ступенів № 2. Повнолітній син ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_7, працює в ТОВ «Баришевська зернова компанія». Житловий будинок загальною площею 120 кв.м. має 8 кімнат. Загальний дохід сімї складається із пенсії батька. В сімї ОСОБА_3 доброзичливі взаємовідносини, взаємна підтримка і допомога. Санітарний стан житлового приміщення задовільний, є достатній запас продуктів. ОСОБА_14 відповідально ставиться до виховання свої дітей, піклується про їх здоровя, фізичний і духовний розвиток. Діти мають окремі кімнати, обладнані необхідними меблями. Юрій, Юлія, Оля і ОСОБА_6 забезпечені необхідним одягом, взуттям, предметами гігієни, постільною білизною, раціональним харчуванням. Згідно висновку комісії ОСОБА_3 створив задовільні житлово-побутові умови для дітей, приділяє належну увагу їх фізичному, моральному, культурному, інтелектуальному, соціальному розвитку;

судовим наказом № 734/2084/18 від 10 липня 2018 року Козелецького районного суду Чернігівської області було стягнуто з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_8, зареєстрованої за адресою ІНФОРМАЦІЯ_9, проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_10, на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_11, проживає ІНФОРМАЦІЯ_9, аліменти на утримання дітей: доньки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 ? частину заробітку (доходу), але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 26.06.2018 року і до досягнення дітьми повноліття. Судовий наказ набрав законної сили 10 липня 2018 року;

12 вересня 2018 року старшим державним виконавцем Козелецького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області ОСОБА_15 було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження по судовому наказу №734/2084/18 про стягнення з боржника ОСОБА_1 аліментів ? частки доходу на користь стягувача ОСОБА_3.

Заслухавши позивача, представника позивача, відповідача, свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа - Орган опіки і піклування в особі Козелецької районної державної адміністрації Чернігівської області про визначення місця проживання дітей задоволенню не підлягають із наступних підстав:

Частинами 1 та 2 ст.24 Конституції України регламентовано, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань,статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Як передбачає ч. 1ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частина 2 цієї ж статті наголошує, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

За змістом положень ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

За правилами ч. 1ст. 160 СК України,місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Пункт 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» наголошує, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Статтею 171 СК України, регламентовано, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 3 та ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р., ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками в супереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

За правилами ч. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959р., у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Поняття «розлучення дитини та матері» не є тотожним поняттю «визначення різних місць проживання матері та дитини», оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, на турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу та порядку спілкування з дитиною або за рішенням органу опіки та піклування чи за судовим рішенням з цього питання.

Така правова позиція викладена і Верховним Судом України в постанові від 14.12.2016р. у справі № 6-2445цс16.

Таким чином, вищезазначене положення Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959р., не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини.

При цьому, вимоги національного законодавства, а саме: ст. 21, 22, 24, 51 Конституції України, ст. 141 СК України, ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачають рівність всіх громадян перед законом і рівність обох батьків щодо виховання та утримання своїх дітей без будь-яких привілеїв і обмежень, включаючи стать особи.

Отже, при ухваленні рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, судом встановлені обставини, досліджені письмові докази у їх сукупності та співставленні, а також зроблені висновки відносно того, що ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 Валеріїна, 21.11.2008 року проживають разом із батьком ОСОБА_3 та знаходиться на його утриманні. Судовим наказом № 734/2084/18 від 10 липня 2018 року Козелецького районного суду Чернігівської області, який набрав законної сили, стягнуто з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_8, зареєстрованої за адресою ІНФОРМАЦІЯ_9, проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_10, на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_11, проживає ІНФОРМАЦІЯ_9, аліменти на утримання дітей: доньки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 ? частину заробітку (доходу), але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 26.06.2018 року і до досягнення дітьми повноліття.

Відповідно висновку комісії від 15 травня 2018 року ОСОБА_3, в сімї ОСОБА_3 доброзичливі взаємовідносини, взаємна підтримка і допомога. Санітарний стан житлового приміщення задовільний, є достатній запас продуктів. ОСОБА_14 відповідально ставиться до виховання свої дітей, піклується про їх здоровя, фізичний і духовний розвиток. Діти мають окремі кімнати, обладнані необхідними меблями. Юрій, Юлія, Оля і ОСОБА_6 забезпечені необхідним одягом, взуттям, предметами гігієни, постільною білизною, раціональним харчуванням. Згідно висновку комісії ОСОБА_3 створив задовільні житлово-побутові умови для дітей, приділяє належну увагу їх фізичному, моральному, культурному, інтелектуальному, соціальному розвитку

Згідно висновку опитування учениці ІНФОРМАЦІЯ_6, складеного директором Козелецької ОСОБА_10 ступенів, практичним психологом та класним керівником, дитина розгублена у виборі з ким проживати, її бажання, щоб все було так, як і раніше. Хоче, щоб і мама, і тато жити з ними. Вона не хоче образити жодного їх батьків своїм вибором на користь одного із них. Але бажає проживати у тому будинку, де живе все своє життя.

Суд також бере до уваги той факт, що діти проживають у будинку, який належить на праві приватної власності позивачу ОСОБА_1, і остання зареєстрована за даною адресою. Із пояснень у судовому засіданні ОСОБА_1 виходить, що вона тимчасово не проживає у належному їй будинку з вини відповідача, який своєю протиправною поведінкою створив умови, які змусили її залишити житло, та проживати у найманій квартирі, де належні умови для дітей відсутні. Зазначене свідчить про те, що позивачкою ОСОБА_1 при зверненні до суду було обрано невірний спосіб захисту свого порушеного права, передбаченого ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, враховуючи викладені вище обставини справи, практику Європейського суду з прав людини, а також вимоги вітчизняного законодавства, зокрема Закону України «Про охорону дитинства», думку органу опіки та піклування, виходячи із найвищих інтересів дітей, аналізуючи кожен аспект відносин до дітей, висвітлений під час розгляду справи, оцінивши всі докази у їх сукупності, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову.

Керуючись ст. 9, 12, Конвенції про права дитини ст.ст. 141, 160, 161, 171 СК України, ст. ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 265, 273, 354, 368 ЦПК України, суд ,-

у х в а л и в:

у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа орган опіки і піклування в особі Козелецької районної державної адміністрації Чернігівської області про визначення місця проживання дітей відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_12);

Відповідач ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_13);

Третя особа - Орган опіки і піклування в особі Козелецької районної державної адміністрації Чернігівської області (, місце знаходження: Чернігівська область, смт. Козелець, вул. Соборності, 27).

Суддя: