УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про відмову у видачі судового наказу

9 січня 2018 р. суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Шалагінова А.В., ознайомившись з матеріалами заяви акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за житлово-комунальні послуги,

ВСТАНОВИВ:

22.12.2017 до суду надійшла заява акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Вивчивши подані матеріали, приходжу до висновку, що у видачі судового наказу слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до частини пятої статті 165 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) у разі якщо боржником у заяві про видачу судового наказу вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суддя не пізніше двох днів з дня надходження такої заяви, крім випадків подання заяви про видачу судового наказу в електронній формі до боржника, який має офіційну електронну адресу, звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи боржника.

В порядку частини пятої статті 165 ЦПК України судом витребувана інформація про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи боржника, яка надійшла до суду 05.01.2018. Відповідно до отриманої судом інформації боржник ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, за відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Запорізькій області зареєстрованим/знятим з реєстрації не значиться.

Частиною девятою статті 165 ЦПК України передбачено, що у разі якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи боржника, суд відмовляє у видачі судового наказу.

За таких обставин, доходжу до висновку про відмову у видачі судового наказу, розяснивши заявникові, що відповідно до частини другої статті 166 ЦПК України, відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків. Відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 36 частини першої статті 165 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Водночас, заявникові розяснюється, що за приписами частини другої статті 164 КПК України у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі предявлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 164, 165, 166, пп. 11 п. 1Перехідних положень ЦПК України, суддя

УХВАЛИВ:

Відмовити у видачі судового наказу за заявою акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя А.В. Шалагінова