АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

справа №755/25041/14-ц

провадження №22-ц/796/2900/2018

.

22 лютого 2018 року м. Київ

Апеляційний суд м. Києва у складі судді Кирилюк Г.М., вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2014 року у складі судді Антипової Л.О.,

встановив:

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2014 року відкрито провадження у справі за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду 09 лютого 2018 року ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу.

Відповідно до п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІ від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України від 02 червня 2016 року №1402- VІІІ "Про судоустрій і статус суддів" у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць) , та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень цього Закону, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Відповідно до п. 9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІ від 03 жовтня 2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалами Апеляційного суду м. Києва від 14 травня 2015 року (т.1 а.с. 99), 18 червня 2015 року (т.1 а.с. 107-108), 07 грудня 2015 року (т.1. а.с. 138), 21 січня 2016 року (т.1 а.с. 158-159), 21 січня 2016 року (т.1 а.с. 161), 03 березня 2016 року (т.1 а.с. 172), 22 квітня 2016 року (т.1 а.с. 199), 24червня 2016 року (т.1 а.с. 230), 13 жовтня 2016 року (т.1 а.с. 245), 19 грудня 2016 року (т.2 а.с. 3-4), 23 лютого 2017 року (т.2 а.с. 27), 20 квітня 2017 року (т.2 а.с. 38-39), 27 жовтня 2017 року (а.с. 109) у відкритті апеляційного провадження за апеляційними скаргами представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2014 року відмовлено.

Крім того, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 липня 2017 року касаційні скарги ОСОБА_2 - відхилено, ухвали апеляційного суду м. Києва від 19 грудня 2016 року, 23 лютого 2017 рок та 20 квітня 2017 року залишено без змін (т.2 а.с. 97-98)

Відповідач реалізував своє право на оскарження ухвали суду першої інстанції про відкриття провадження у справі.

Чинним цивільним процесуальним законодавством не передбачено можливість повторного розгляду апеляційної скарги однієї і тієї ж особи.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 358 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо є постанова про залишення апеляційної скарги цієї самої особи без задоволення або ухвала про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення.

Одночасно суд роз'яснює що, відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.

Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 148 ЦПК України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штраф у сумі від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадку зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству.

Керуючись п.3 ч.1 ст. 358, 394 ЦПК України

у х в а л и в:

У відкритті апеляційного провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2014 року відмовити.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя: