Провадження №2/389/838/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

23 січня 2018 року Знам'янський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді Тьор Є.М.,

при секретарі Баланюк Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з вимогою про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування жилим приміщенням квартирою № 154 по вул. Віктора Голого (Фрунзе), 122, у м. Знамянка Кіровоградської області.Вимоги обґрунтувала тим, що разом з ОСОБА_3 є власниками квартири №154, розташованої по вулиці Фрунзе, 122,у м. Знамянка Кіровоградської області. У вказаній квартирі з 11 вересня 2007 року зареєстрована ОСОБА_2., але фактично не проживає за вказаною адресою з 01 липня 2016 року. У зв'язку з тим, що позивач змушена сплачувати рахунки за комунальні послуги, виходячи з кількості зареєстрованих осіб, має складнощі при оформленні субсидії на комунальнв послуги. Добровільно вирішити питання з відповідачем не має можливості, а тому вимушена звернутись до суду з даним позовом.

15 грудня 2017 року набув чинності Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального Кодексу України, Цивільного процесуального Кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VІІ від 03.10.2017 року, на підставі якого Цивільний процесуальний Кодекс України викладено в новій редакції.

Згідно п/п 9 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень Цивільного процесуального Кодексу України в новій редакції, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач та її представник у судове засідання не з'явились, від представника позивача до суду надійшла заява, в якій вона позовні вимоги підтримала у повному обсязі, розгляд справи просила провести за її відсутності. Не заперечувала проти винесення заочного рішення.

Відповідач повторно не з'явилася у судове засідання, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином в порядку ч.8 ст.128 ЦПК України, причини неявки суду не повідомила, відзив не подала.

Третя особа ОСОБА_3 у судове засідання не з'явився про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Суд визнав за можливе розглянути справу у відсутності відповідача за наявними у справі доказами та в порядку ч.4 ст.223 ЦПК України ухвалив розглядати справу заочно, про що в адресованій суду заяві позивач не заперечував.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право приватної власності на квартиру №1576 від 06 березня 2000 року, виданого на підставі розпорядження органу приватизації міської ради, квартира №154, загальною площею 15,9 кв.м., розташована у місті Знам'янка Кіровоградської області по вулиці Фрунзе, 122 належить ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с.5).

Згідно даних будинкової книги ОСОБА_2 зареєстрована за вищевказаною адресою з 11 вересня 2007 року (а.с.11-12).

З довідки Знам'янського районного сектору Управління Державної міграційної служби України в Кіровоградській області вих. № 2736 від 13 вересня 2017 року вбачається, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 по реєстрації не значиться (а.с.17). Однак, згідно відповіді Знам'янського районного сектору Управління Державної міграційної служби України в Кіровоградській області №20/2890 від листопада 2017 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 11 вересня 2007 року зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.48). Факт реєстрації відповідача за даною адресою підтверджується також адресною довідкою від листопада 2017 року (а.с.49).

Згідно акту від 07 липня 2017 року, ОСОБА_2 з 01 липня 2016 року у квартирі АДРЕСА_1, фактично не проживає, особистих речей та спального місця не має, що вказує на фактичну відсутність даної особи за вказаною адресою (а.с.6).

Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з ч.1 ст.156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири), член його сімї вправі вселити в займане ним жиле приміщення інших членів сімї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. При цьому положенням ч. 4 цієї статті встановлено, що припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

У розумінні положень ст. 64 ЖК України, до членів сімї належать дружина, діти, батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач і члени його сім'ї.

Статтею 47 Конституції України, закріплено право кожного громадянина України на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Статтею 71 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Згідно вимог ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до абз.1 п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Суд може продовжити пропущений строк у разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо).

Актом не проживання та відсутності особистих речей від 07 липня 2017 року підтверджено факт не проживання ОСОБА_2 більше одного року (на час формування довідки) за адресою: АДРЕСА_2. Тобто, станом на день розгляду справи, підтверджується не проживання відповідача у квартирі позивача більше одного року.

Частиною 2 ст. 405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Таким чином, відповідач, будучи зареєстрованим в квартирі позивача, порушує його права та законні інтереси, як власника на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним майном.

Обставин, які б свідчили, що позивач або будь-які інші особи коли-небудь перешкоджали та в цей час перешкоджають відповідачу у користуванні будинком, або що з цього питання вона зверталась до суду чи до правоохоронних органів, судом не встановлено, як і доказів того, що відповідач відсутній за місцем реєстрації з поважних причин.

Судом встановлено, що договір про порядок користування житловим приміщенням між сторонами не укладався.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 втратила право на користування належною позивачу на праві власності квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3, внаслідок відсутності останньої за місцем реєстрації, понад один рік.

Рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, в силу ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 20, є підставою для зняття цієї особи з реєстрації місця проживання.

Відповідно ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Позивач просить стягнути з відповідача судові витрати, які складаються з витрат по сплаті судового збору та за надання правової допомоги. Однак, розрахунку витрат пов'язаних з наданням правової допомоги суду надано не було, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений та документально підтверджений судовий збір.

Керуючись ст.ст. 41, 47 Конституції України, ст.ст. 16, 317, 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 64, 71, 72, 156 ЖК України, ч.1 ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» та ст.ст.141, 223, 259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою № 154 по вул. Віктора Голого (Фрунзе), 122, у м. Знамянка Кіровоградської області.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП: НОМЕР_1, серія та номер паспорта: ЕВ 176166, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, серія та номер паспорта: ЕА 520220, зареєстрована та проживає: ІНФОРМАЦІЯ_3,сплачений судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп.

В задоволенні інших вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто Знам'янським міськрайонним судом Кіровоградської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цивільним процесуальним кодексом України.

Заочне рішення суду може бути оскаржене позивачем шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду Кіровоградської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Знамянського міськрайонного суду

Кіровоградської області ОСОБА_4