АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 752/6948/16-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/2034/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Шумко A.B.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2018 року м. Київ

Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Слюсар Т.А.

суддів: Волошиної В.М., Панченка М.М.

за участю секретаря: Макаренко О.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в інтересах товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 04 квітня 2017 року

в справі за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, Відділ державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2016 року ОСОБА_4 звернулася у суд із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (надалі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна»), в якому просила визнати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. від 05 липня 2013 року таким, що не підлягає виконанню.

Зазначала, що 28 серпня 2006 року між нею та АКБ «Райффайзен Банк Аваль» було укладено кредитний договір № ML-001/219/2006, згідно якого їй було надано кредит на придбання нерухомого майна в розмірі 243 000 дол. США, зі сплатою 4,49% та кінцевим терміном повернення 28 серпня 2038 року.

Крім того, 28 серпня 2006 року між нею та АКБ «Райффайзен Банк Аваль» укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого позичальник передав в іпотеку банку належне їй на праві власності нерухоме майно: житловий будинок НОМЕР_1 загальною площею 308,00 кв.м. з надвірними будівлями та спорудами, та земельну ділянку загальною площею 0,0698 га, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2.

29 березня 2016 року ОСОБА_4 стало відомо, що у Відділі державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції у Київській області перебуває на виконанні виконавчий напис № 4324, виданий 05 липня 2013 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. про звернення стягнення на нерухоме майно.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_4 зазначала, що ні копії постанови про відкриття виконавчого провадження, ні жодних інших документів за адресою свого місця проживання (АДРЕСА_1) вона не отримувала.

Посилаючись на те, що при вчиненні виконавчого напису, в порушення вимог Закону України «Про нотаріат», Інструкції про вчинення нотаріальних дій, нотаріусом не була перевірена безспірність суми заборгованості, не було з'ясовано дане питання з боржником, а також не взято до уваги, що останньому не було надано термін для добровільного погашення заборгованості, оскільки заборгованість розрахована до 10 червня 2010 року, а виконавчий напис вчинено вже 15 червня 2010 року, тобто без дотримання 30-денного строку для вручення вимоги боржнику; при визначенні суми заборгованості не були враховані всі внесені платежі за кредитним договором, що значно впливає на розрахунок суми боргу та вказує на її не безспірність, а також заявлення вимог поз просила позов задовольнити.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 04 квітня 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено.

В апеляційній скарзі представник відповідача, посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, остільки приватним нотаріусом правомірно було запропоновано задовольнити вимоги ЗАТ «ОТП Банк», а вчинення ним відповідного нотаріального напису відповідає вимогам Закону України «Про іпотеку», умовам укладеного між АКБ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_4 договору іпотеки, є безспірними. Зазначає, що районним судом при ухвалені рішення не було з'ясовано ряд обставин, зокрема те, що на розгляді судів перебуває спір, який стосуються предмету даного спору. Просив скасувати рішення суду першої інстанції та постановити по справі нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Колегія суддів, вислухавши представника ТОВ «ОТП Факторинг Україна», який підтримав апеляційну скаргу, представника ОСОБА_4, який просив апеляційну скаргу відхилити, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Як убачається з матеріалів справи, 28 серпня 2006 року між ОСОБА_4 та АКБ «Райффайзен Банк Аваль», було укладено кредитний договір № ML-001/219/2006, згідно якого їй було надано кредит на придбання нерухомого майна в розмірі 243 000 дол. США, зі сплатою 4,49 % та кінцевим терміном повернення 28 серпня 2038 року (а.с.12-16).

Крім того, 28 серпня 2006 року між ОСОБА_4 та АКБ «Райффайзен Банк Аваль» укладено договір іпотеки № PCL-001/219/2006, відповідно до умов якого позичальник передав в іпотеку банку належне їй на праві власності нерухоме майно: житловий будинок НОМЕР_1 загальною площею 308,00 кв.м. з надвірними будівлями та спорудами, та земельну ділянку загальною площею 0,0698 га, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.9-11).

Відповідно до п. 6.2 іпотечного договору, іпотекодердатель має право задовольнити із вартості предмета іпотеки всі фактичні вимоги негайно після виникнення будь-якої із таких обставин: а) несплата іпотекодавцем іпотекодержателю будь-якої суми у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено в кредитному договорі.

Встановлено, що 05 листопада 2010 року між АКБ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, відповідно до умов якого до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшло право вимоги за кредитним договором № ML-001/219/2006.

З матеріалів справи вбачається, що 05 липня 2013 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу БондарІ.М. за заявою ТОВ «ОТП Факторинг Україна» був вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 4324, про звернення стягнення на житловий будинок НОМЕР_1, загальною площею 308,00 кв.м. з надвірними будівлями та спорудами, та земельну ділянку загальною площею 0,0698 га, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2, в рахунок погашення заборгованості в розмірі 38119,98 дол. США (а.с.111).

Задовольняючи позов, районний суд виходив з обґрунтованості позовних вимог та відсутності доказів на підтвердження надання та перевірки нотаріусом документів, передбачених Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, а також Законом України «Про нотаріат», які підтверджують безспірність суми, визначеної нотаріусом у виконавчому написі; пропуск позивачем строків позовної давності, не надсилання позичальнику письмового попередження щодо усунення порушень за кредитним договором з попередженням про наслідки їх не усунень, а також перебування на вирішенні районного суду позову до боржниці про стягнення боргу, що свідчить про наявність спору між сторонами.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів визнає законними й обґрунтованими. Вони повністю узгоджуються з сукупністю зібраних у справі й належно оцінених у рішенні доказів.

Твердження апеляційної скарги проте, що нотаріусом правомірно було запропоновано задовольнити вимоги ЗАТ «ОТП Банк», а вчинення ним відповідного нотаріального напису відповідає вимогам Закону України «Про іпотеку», умовам укладеного між АКБ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_4 договору іпотеки, остільки заборгованість є безспірною та вже існують рішення судів, які стосуються предмету даного спору, колегія суддів визнає необґрунтованими.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» (надалі - Закон «Про нотаріат») нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

Отже, з урахуванням положень ст.ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст.ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача.

Посилання апеляційної скарги на те, що в момент вчинення приватним нотаріусом виконавчого напису № 4324 від 05 липня 2013 року провадження у цивільній справі за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_4, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором відкрите Шевченківським районним судом м. Києва ще не було, колегія суддів визнає таким, що не спростовує висновків районного суду про наявність спору між сторонами щодо заборгованості за кредитним договором.

При цьому, колегія суддів враховує й те, що відповідачем не надано доказів направлення позичальнику вимоги щодо усунення порушень за кредитним договором, а долучена до справи досудова вимога від 16 травня 2013 року (а.с.111) не є належним та допустимим доказом її направлення на ОСОБА_4

У матеріалах справи відсутні докази на спростування тверджень ОСОБА_4 про неотримання нею досудової вимоги та позбавлення можливості вчинити дії на усунення порушень, що передують зверненню стягнення на іпотечне майно.

Доводи апеляційної скарги про дотримання строків позовної давності, колегія суддів визнає такими, що не заслуговують на увагу.

Зі змісту виконавчого напису убачається, що «строк, за який провадиться стягнення, з - 28.08.2006 року по 05.11.2010 року», тобто вказане свідчить про те, що з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років на момент вчинення 05 липня 2013 року виконавчого напису, а тому питання строків позовної давності теж залишилися без відповідного з'ясування.

За таких обставин, районний суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для визнання оспорюваного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Районним судом з достатньою повнотою з'ясовано обставини справи, зібраним доказам дано належну оцінку, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене, а також матеріали справи, у їх сукупності, правових підстав до скасування постановленого по справі рішення, як про це ставиться в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 04 квітня 2017 року залишити без змін.

Повне судове рішення складено 22 лютого 2018 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з моменту складання повного судового рішення.

Суддя-доповідач:

Судді: