Справа № 343/54/15-ц
Провадження № 22-ц/779/44/2018
Головуючий у 1 інстанції Лицур І. М.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2018 року м. Івано-Франківськ

Апеляційний суд Івано-Франківської області в складі колегії суддів:

головуючої Пнівчук О.В.

суддів Василишин Л.В., Мелінишин Г.П.

секретаря Турів О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного Акціонерного Товариства «ВіЕс Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитними договорами, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на рішення Долинського районного суду, ухвалене суддею Лицур І.М. 24 жовтня 2017 року

в с т а н о в и в:

У січні 2015 року ПАТ «ВіЕс Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2, про стягнення заборгованості за кредитними договорами.

ПАТ «ВіЕс Банк» зазначало, що 27 березня 2013 року між ним та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № KU019960 з додатками та доповненнями, згідно з яким остання отримала кредит у розмірі 195 000,00 доларів США з кінцевим строком погашення не пізніше 26.03.2020 року. З метою забезпечення виконання даного кредитного договору з відповідачем ОСОБА_2 27 березня 2013 року укладено договір поруки № KU019960/S-1, згідно якого останній являється поручителем за зобов'язаннями позичальниці ОСОБА_1

Крім того, 05 червня 2008 року між ВАТ «Електрон Банк», правонаступником якого є ПАТ «ВіЕс Банк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 73007/36 з додатками та доповненнями, згідно якого остання отримала кредит у сумі 400 000,00 доларів США з кінцевим строком погашення не пізніше 04.06.2018 року. Для забезпечення належного виконання даного кредитного договору банком було укладено із ОСОБА_2 договір поруки № 73007/36/S-1 від 27.06.2014 року, згідно з яким останній взяв на себе обов'язок відповідати за зобов'язаннями ОСОБА_1 за кредитним договором № 73007/36 від 05.06.2008 року.

Посилаючись на те, що відповідачі належним чином не виконували взяті на себе зобов»язання, у зв»язку з чим заборгованість за кредитним договором № 73007/36 від 05.06.2008 року станом на 13.01.2015 року становила 194 418,35 доларів США, та 8531,70 грн. пені позивач уточнюючи позовні вимоги просив стягнути вказану заборгованість з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у солідарному порядку та заборгованість за кредитним договором № КU019960 від 27.03.2013 року станом на 13.01.2015 року - 179 588,21 доларів США та 7160,91 грн. з поручителя ОСОБА_2

Рішенням Долинського районного суду від 24 жовтня 2017 року позов ПАТ «ВіЕс Банк» задоволено частково.

Стягнуто в солідарному порядку зі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «ВіЕс Банк» заборгованість по кредитному договору № 73007/36 від 05.06.2008 року в розмірі 194 418,35 доларів США, що в перерахунку на національну валюту згідно курсу НБУ на день ухвалення рішення становить 5 167 008,66 грн., з яких: 185 305,67 доларів США, що становить 4 924 838,21 грн. - заборгованість по кредиту, 9 112,68 доларів США, що становить 242 185,45 грн. - заборгованість по відсотках та 7743,54 грн. заборгованість за пенею.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ВіЕс Банк» загальну суму заборгованості за кредитним договором № КU019960 від 27.03.2013 року в розмірі 179 588,21 доларів США, що в перерахунку на національну валюту згідно курсу НБУ на день ухвалення рішення становить 4 772 871,68 грн., з яких: 169 116,05 доларів США, що становить 4 494 555,66 грн. - заборгованість по кредиту, 10 472,16 доларів США, що становить 278 316,02 грн. - заборгованість по відсотках та 7160,91 грн. заборгованість за пенею.

Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частках по 1827 грн. з кожного на користь ПАТ «ВіЕс Банк» відшкодування витрат по оплаті судового збору та по 60,90 грн відшкодування витрат за подання до суду заяви про забезпечення позову.

На дане рішення представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповноту з»ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, та надання неправильної юридичної оцінки доказам та фактичним обставинам справи.

Апелянт зазначив, що рішенням Долинського районного суду від 02.06.2016 року задоволено позов ПАТ «ВіЕс Банк» до ОСОБА_1 В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №KU019960 від 27.03.2013 року в загальному розмірі 179651,94 дол. США, що еквівалентно 4508830,73 грн. та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором№73007/36 від 05.06.2008 року в загальному розмірі 194823,61 дол. США, що еквівалентно 4889603,09 грн. станом на 02.06.2016 року, звернуто стягнення на готель та кафе, загальною площею 932,1 кв.м, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1, земельну ділянку площею 0,3400 га, кадастровий номер НОМЕР_1, цільове призначення: для обслуговування мотелю і кафе, що розташована за адресою АДРЕСА_1, що належать ОСОБА_1, на підставі рішення суду шляхом продажу майна ПАТ «ВіЕс Банк» від свого імені будь-якій особі покупцю згідно договору купівлі-продажу за початковою ціною для реалізації 15 400 383 грн.

Апелянт вважає, що судом першої інстанції не враховано роз»яснення Верховного Суду України, відповідно до яких одночасне стягнення суми боргу з боржника та звернення стягнення на предмет іпотеки, що належить майновому поручителю, у рахунок погашення зазначеного боргу призводить до стягнення на користь кредитора однієї й тієї самої суми заборгованості одночасно як з боржника, так і з майнового поручителя за рахунок належного йому майна. За такої ситуації відбувається фактичне подвоєння суми заборгованості, яка належить до виплати кредиторові.

Таким чином, одночасне звернення стягнення заборгованості зі зверненням стягнення на предмет іпотеки в будь-якому випадку є неправильним. Задоволення подібних позовних вимог можливе лише у разі, коли суду надані беззаперечні докази того, що попередні заходи не призвели до належного виконання зобов»язання.

У зв»язку з наведеним, оскаржуване рішення про стягнення з ОСОБА_1 боргу по кредитному договору №73007/36 від 05.06.2008 року призводить до подвійного стягнення однієї і тієї ж суми боргу.

Апелянт просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову банку відмовити у повному обсязі.

У судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_1- ОСОБА_3 вимоги апеляційної скарги підтримав з наведених в ній мотивів.

Представник ПАТ «ВіЕс Банк» Матієвський С.В. заперечив вимоги апеляційної скарги, посилаючись на обґрунтованість висновків суду та пояснив що рішення суду про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитними договорами шляхом звернення стягнення на іпотечне майно не виконано.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлений у вставному законом порядку.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що 05.06.2008 року між ВАТ «Електрон Банк», правонаступником якого є ПАТ «ВіЕс Банк», та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, згідно якого остання отримала кредит у розмірі 400 000,00 доларів США зі сплатою 12,5 % річних за користування кредитом та кінцевим строком його погашення не пізніше 04.06.2018 року, що підтверджується кредитним договором № 73007/36 від 05.06.2008 року з додатками та доповненнями (а.с. 32-48).

Відповідно до договору поруки № 73007/36/S-1 від 27.06.2014 року (т.с.1, а.с. 53-54) ОСОБА_2, як поручитель взяв на себе зобов'язання відповідати перед кредитором солідарно із боржником ОСОБА_1 в повному обсязі за своєчасне виконання останньою своїх зобов'язань за кредитним договором № 73007/36 від 05.06.2008 року.

Крім того встановлено, що 27.03.2013 року між ПАТ «Фольксбанк», правонаступником якого є ПАТ «ВіЕс Банк», та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № KU019960(т.с.1, а.с. 159-169), згідно якого остання отримала кредит у розмірі 195 000,00 доларів США зі сплатою 12.5% річних + 3М LIBOR за користування кредитом та кінцевим строком його погашення не пізніше 26.03.2020 року.

З метою забезпечення виконання даного кредитного договору між ПАТ «Фольксбанк», правонаступником якого є ПАТ «ВіЕс Банк» та відповідачем ОСОБА_2 27 березня 2013 року укладено договір поруки № KU019960/S-1, згідно якого останній зобов»язався відповідати перед кредитором солідарно із боржником ОСОБА_1 в повному обсязі за своєчасне виконання нею зобов»язань за договором основного зобов»язання - кредитним договором № KU019960 від 27.03.2013 року (а.с.49-50 т.1).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 належним чином не виконувала взяті на себе зобов'язання за даними кредитними договорами, обов»язкові щомісячні платежі своєчасно не вносила.

Так, згідно наданих позивачем розрахунків - заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 73007/36 від 05.06.2008 року (т.с.1, а.с. 142-148), станом на 13.01.2015 року складає 194 418,35 доларів США, з яких: 185 305,67 доларів США - заборгованість по кредиту, 9112,68 доларів США - заборгованість по відсотках та 7743,534 грн. - пеня. Заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № КU019960 від 27.03.2013 року (т.с.1, а.с. 135-141), станом на 13.01.2015 року складає 179 588,21 доларів США, з яких: 169 116,05 доларів США - заборгованість по кредиту, 10 472,16 доларів США - заборгованість по відсотках та 7160,91 грн. - пеня.

15.10.2014 року ПАТ «ВіЕс Банк» надіслано на адресу ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_1 повідомлення-вимоги, згідно яких у зв»язку з тривалим невиконанням зобов»язань за кредитними договорами банк вимагає дострокового погашення заборгованості за кредитними договорами № КU019960 від 27.03.2013 року та № 73007/36 від 05.06.2008 року (а.с.55, 56 т.1).

Такі ж повідомлення-вимоги ПАТ «ВіЕс Банк» 15.10.2014 року надіслано на адресу поручителя ОСОБА_2 (а.с.57, 58 т.1).

Відповідно до положень ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК).

Згідно з нормою ст.526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обігу або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Рішенням Долинського районного суду від 02.06.2016 року, залишеним без зміни ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 02 червня 2016 року, задоволено позов ПАТ «ВіЕс Банк» до ОСОБА_1 В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №KU019960 від 27.03.2013 року в загальному розмірі 179651,94 дол. США, що еквівалентно 4508830,73 грн. та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором№73007/36 від 05.06.2008 року в загальному розмірі 194823,61 дол. США, що еквівалентно 4889603,09 грн. станом на 02.06.2016 року, звернуто стягнення на готель та кафе, загальною площею 932,1 кв.м, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1, земельну ділянку площею 0,3400 га, кадастровий номер НОМЕР_1, цільове призначення: для обслуговування мотелю і кафе, що розташована за адресою АДРЕСА_1, що належать ОСОБА_1, на підставі рішення суду шляхом продажу майна ПАТ «ВіЕс Банк» від свого імені будь-якій особі покупцю згідно договору купівлі-продажу за початковою ціною для реалізації 15 400 383 грн.

Встановлено, що вищезазначене рішення суду про продаж іпотечного майна ПАТ «ВіЕс Банк» від свого імені будь-якій особі покупцю згідно договору купівлі-продажу за початковою ціною для реалізації 15 400 383 грн. станом на час розгляду справи не виконано, тобто іпотечне майно позивачем не реалізоване.

Згідно пояснень представника позивача - банк не може реалізувати іпотечне майно - готель, кафе та земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 за початковою ціною для реалізації 15 400 383 грн. визначеною рішенням суду через відсутність покупців.

Таким чином не заважаючи на наявність рішення суду про звернення стягнення заборгованості за кредитним договором на предмет іпотеки шляхом продажу майна ПАТ «ВіЕс Банк» від свого імені будь-якій особі покупцю - зобов»язання за кредитними договорами не виконано, а тому правовідносини сторін кредитного договору не припинено, відтак вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором є обґрунтованими.

З огляду на зазначене, не заслуговують на увагу посилання апелянта про подвійне стягнення заборгованості за кредитним договором.

Колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «ВіЕс Банк» заборгованості за кредитним договором № 73007/36 від 05.06.2008 року в розмірі 194 418,35 доларів США та з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ВіЕс Банк» загальну суму заборгованості за кредитним договором № КU019960 від 27.03.2013 року в розмірі 179 588,21 доларів США.

Рішення суду постановлено з дотриманням вимог норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду обставинам справи, а тому підстав для його скасування, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Долинського районного суду від 24 жовтня 2017 року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 29 січня 2018 року.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: Л.В. Василишин

Г.П. Мелінишин