Справа № 467/604/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.01.2018 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого - судді Явіци І.В.

за участю секретарів судового засідання Похитун М.В., Андросової А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Благодатненської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/3 частку земельної ділянки у порядку спадкування за законом,-

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернулась з вказаним позовом до суду, в обґрунтування якого посилалась на те, що 28 липня 2009 року померла її бабуся ОСОБА_4, після смерті якої відкрилась спадщина за законом, до складу якої входить земельна ділянка площею 6,57 га (рілля), розташована в межах Садівської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області.

Вказує, що вона, як спадкоємиця 1/3 частини майна померлої бабусі, подала заяву про прийняття спадщини, однак державним нотаріусом Арбузинського районного нотаріального округу Миколаївської області їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з відсутністю витягу з Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки, яка входить до складу спадщини.

Звернення до відділу Держгеокадастру в Арбузинському районі Миколаївської області з метою отримання необхідного для оформлення спадщини витягу також виявилось безрезультатним, оскільки її дядько ОСОБА_3 оформив спадщину після смерті його матері ОСОБА_4, у звязку з чим межі належної бабусі земельної ділянки вже були виділені в натурі, а тому вона не є цілим обєктом, що унеможливлює видачу їй витягу.

Просить суд захистити її права та визнати за нею у порядку спадкування за законом право власності на 1/3 частку від загальної площі земельної ділянки площею 6,57 га (рілля) з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої в межах Садівської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області, що належала померлій ОСОБА_4 Ільїнічні на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії І-МК № 045509, виданого Арбузинською районною державною адміністрацією Миколаївської області 05 квітня 2003 року.

Провадження за вимогами позивачки було відкрите ухвалою судді Арбузинського районного суду Миколаївської області від 03 липня 2017 року.

07 серпня 2017 року від державного нотаріуса Арбузинської державної нотаріальної контори Миколаївської області ОСОБА_5 було витребувано оригінал спадкової справи, яка відкрилась після смерті ОСОБА_4 Ільїнічни, померлої 28 липня 2009 року.

Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 28 серпня 2017 року до участі у справі у якості співвідповідачів було залучено ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_6.

Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 06 жовтня 2017 року у справі, за згодою позивача, замінено первісного відповідача Садівську сільську раду Арбузинського району Миколаївської області на належного, а саме на Благодатненську сільську раду Арбузинського району Миколаївської області.

Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 19 січня 2018 року провадження у справі в частині вимог до ОСОБА_6 було закрите на підставі п.7 ч.1 ст. 255 ЦПК України.

Позивач в судове засідання не зявилась, про його дату, час і місце повідомлена належно, надала суду заяву, в якій просила розглядати справу без її участі та вказала про те, що позовні вимоги підтримує.

Представник відповідача Благодатненської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області в судове засідання не прибув, подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначив, що проти задоволення позову не заперечує.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не зявились, про дату, час і місце судового засідання повідомлялись шляхом направлення судової повістки, причин неявки суду не повідомили, заяв про розгляд справи за їх відсутності не подали, будь-яких клопотань до суду не направляли.

За таких обставин розгляд справи здійснювався судом за відсутності всіх учасників справи, а тому на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Тож суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому їх дослідженні, а також оцінивши їх з точки зору належності і допустимості, достатності та взаємозвязку, в межах заявлених вимог, керуючись принципом верховенства права, встановивши фактичні обставини та визначивши відповідні їм правовідносини, прийшов до такого.

В судовому засіданні встановлено, що 28 липня 2009 року померла ОСОБА_4 Ільїнічна (Свідоцтво про смерть серії І-ФП № 105846, видане Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції 29 липня 2009 року, а.с. 8), а після її смерті відкрилась спадщина та заведено спадкову справу.

За життя ОСОБА_4 на праві власності належала земельна ділянка площею 6,57 га, яка розташована на території Садівської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області і була передана їй для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Право власності ОСОБА_4 на вказану земельну ділянку посвідчувалось Державним актом на право приватної власності на землю І-МК № 045509, зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 247, який було видано Арбузинською районною державною адміністрацією Миколаївської області 05 квітня 2003 року.

Згідно ч.1 ст. 126 ЗК України (у редакції, що діяла на момент відкриття спадщини) право власності на земельну ділянку посвідчується державними актами.

За такого, суд приходить до висновку, що спадкодавець ОСОБА_4 за життя набула право власності на вказану земельну ділянку відповідно до закону, а тому в силу ст. 1218 ЦК України, це право входить до складу спадщини, яка відкрилась після її смерті.

З оглянутої в судовому засіданні спадкової справи вбачається, що позивачка, являючись спадкоємицею померлої ОСОБА_4 в силу ч.1 ст. 1266 ЦК України, прийняла спадщину, яка відкрилась після смерті останньої, подавши відповідну заяву до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини.

При цьому, із відомостей, що містяться у свідоцтві про шлюб серії 1-ФП № 071423, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Южноукраїнського міського управління юстиції у Миколаївській області позивачка змінила прізвище з «Дубова» на «Лотоцька».

Як видно з матеріалів спадкової справи, заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4, окрім позивачки, подали її сини ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Між тим, із свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Арбузинської державної нотаріальної контори Миколаївської області від 13.12.2011 року слідує, що воно видане ОСОБА_3 на 1/3 частку спадкового майна, а саме земельної ділянки, належної померлій ОСОБА_4

При цьому, свідоцтва про право на спадщину на 2/3 частки спадкового майна ще не видані.

Таким чином, позивач ОСОБА_1 являючись спадкоємицею 1/3 частки майна померлої ОСОБА_4 та подавши заяву про прийняття спадщини, свідоцтво про право на неї не отримала через відсутність ОСОБА_5 з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, що підтверджується матеріалами спадкової справи, зокрема, розясненням завідувача Арбузинської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 про неможливість вчинення нотаріальної дії.

З метою отримання зазначеного ОСОБА_5, позивач звернулась до Відділу Держгеокадастру в Арбузинському районі Миколаївської області, на що їй було направлено лист за № Л 376/0-403/6-16 від 10.10.2006 року про те, що межі земельної ділянки, яка належала ОСОБА_4 вже були виділені в натурі, оскільки ОСОБА_3 скористався своїм правом на виділення своєї 1/3 частки згідно свідоцтва про право на спадщину за законом № 3058 від 12.12.2001 року та отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 848637 від 04.07.2012 року, що унеможливлює видачу ОСОБА_5 з Державного земельного кадастру, так як земельна ділянка не є цілим обєктом Державного земельного кадастру.

Вказані докази суд оцінює відповідно до 89 ЦПК України з урахуванням положень ст. 76 цього Кодексу і вважає їх належними, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, допустимим, так як суд не встановив, а сторони не довели, що вони отримані з порушенням порядку, встановленого законом та достовірними, оскільки дають підстави встановити дійсні обставини справи, а також у своїй сукупності, за внутрішнім переконанням суду, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування у даному, конкретному випадку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленню, майновій самостійності їх учасників.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, та право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верхового Суду України за № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.

Особа, яка не має змоги реалізувати своє право на отримання свідоцтва про право на спадщину у нотаріальному порядку, набуває право на звернення до суду у порядку позовного провадження із вимогами щодо визнання права на спадщину.

Відповідно до статті 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини; інші юридичні факти.

Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За змістом положень ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, особи мають право на спадкування за законом.

У відповідності до ч.ч. 1-3, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України).

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Зазначене положення також закріплено в ст.ст. 81 та 131 ЗК України, п. 22-1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», згідно яких громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, так як існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Тож суд, враховуючи доведені згідно ст. 81 ЦПК України обставини справи, оцінивши наявні у справі докази відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, керуючись правовими нормами, що регулюють дані правовідносини, встановивши існування перешкод для реалізації позивачем її спадкових справ у нотаріальному порядку, виходив із засад непорушності права власності і прийшов до переконання, що позовні вимоги є законними і обґрунтованими, а право позивачки підлягає захисту у спосіб, що нею запропонований у позові, тобто шляхом визнання за нею права власності на 1/3 частину земельної ділянки у порядку спадкування за законом, а відтак він підлягає задоволенню.

На підставі положень ст. 141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору залишаються за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2-7, 10-13, 89, 141, 258, 259, 263- 265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Благодатненської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/3 частку земельної ділянки у порядку спадкування за законом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, мешкає за адресою: АДРЕСА_1; паспорт серії ЕР № 422804, виданий 20 липня 2011 року Южноукраїнським МВ УМВС України в Миколаївській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) право власності на 1/3 частку від загальної площі земельної ділянки 6,57 га (рілля) з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої в межах Благодатненської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області, що належала померлій ОСОБА_4 Ільїнічні на підставі державного акту на право приватної власності на землю серія І-МК № 045509, виданого Арбузинською районною державною адміністрацією Миколаївської області від 05 квітня 2003 року.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Миколаївської області через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.В. Явіца