Справа № 307/2049/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

14 лютого 2018 року м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів МАЦУНИЧА М.В., БИСАГИ Т.Ю.

при секретарі ВОЛОЩУК В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу № 307/2049/17 за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України «Інформ-ресурси», Тячівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області та Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про усунення перешкод у здійсненні права власності, повернення автомобіля та звільнення від оплати за його утримання, за апеляційною скаргою Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України «Інформ-ресурси» на рішення Тячівського районного суду від 28 листопада 2017 року, головуючий суддя Бобрушко В.І., -

встановив:

15.08.2017 ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом до ДП МВС України «Інформ-ресурси» та Тячівського відділу поліції ГУ НП в Закарпатській області. Ухвалою Тячівського районного суду від 17.11.2017, занесеною до журналу судового засідання, залучено до участі в справі Головне управління Національної поліції в Закарпатській області в якості співвідповідача. Позов мотивувався таким.

25.05.2017 чоловік позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 зупинив автомобіль НОМЕР_1, що належить позивачу, на узбіччі вул. Кошута в м. Тячеві Закарпатської області недалеко від місця роботи. Дорожніх знаків, які б забороняли таку зупинку, на відповідній частині вулиці, не було. Близько 16-00 цього ж дня позивач побачив, що автомобіля на місці зупинки немає. У подальшому зясувалося, що евакуатором автомобіль був доставлений на спецмайданчик ДП МВС України «Інформ-ресурси» по вул. Комсомольській, 6 «а» в м. Тячеві.

Документа або акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, як того вимагають ч.ч. 3-5 розділу 12 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395 (Інструкція), не були надані. Звернення позивача і ОСОБА_2 до органів поліції та прокуратури щодо повернення автомобіля результату не дали. Натомість 30.05.2017 постановою інспектора дорожнього нагляду Тячівського відділу поліції ГУ НП в Закарпатській області ОСОБА_3 водія ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ст. 122 ч. 3 КУпАП.

Постановою Тячівського районного суду від 26.07.2017 указану постанову про накладення адміністративного стягнення визнано незаконною. Попри це, відповідачі на порушення вимог п. 9 розділу 12 Інструкції продовжують утримувати автомобіль на спецмайданчику та не повертають його власнику. Незважаючи на те, що постанову суду орган поліції оскаржив, автомобіль відповідно до Інструкції повинен був бути повернений по спливу трьох днів з дати його затримання, чого не було зроблено.

Такими діями відповідачів порушуються вимоги ст. 19 Конституції України, ст. 8 Закону України «Про національну поліцію», ст. 321 та інші норми ЦК України щодо права власності, а відповідно до ст. 391 ЦК України власник управі вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Посилаючись на ці обставини, позивач ОСОБА_1 просила усунути їй перешкоди у здійсненні прав власника та зобовязати відповідачів повернути автомобіль НОМЕР_1, видати його комісійно та звільнити позивача від оплати за утримання автомобіля.

Рішенням Тячівського районного суду від 28.11.2017 позов задоволено частково: усунуто ОСОБА_1 перешкоди у здійсненні права власності на автомобіль НОМЕР_2, номер шасі (кузов, рама) KMHPM81CP6U247697, зобовязано ДП МВС України «Інформ-ресурси» в установленому порядку повернути ОСОБА_1 належний їй на праві власності вказаний автомобіль, що зберігається на спеціальному майданчику тимчасового утримання транспортних засобів ДП МВС України «Інформ-ресурси» за адресою: м. Тячів, вул. Промислова, 6 «а», в решті позову відмовлено, стягнуто з ДП МВС України «Інформ-ресурси» 640,00 грн судового збору в дохід держави.

Відповідач ДП МВС України «Інформ-ресурси» рішення суду оскаржив у частині, в якій задоволено позов, як ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, зокрема, що суд не врахував норм Порядку тимчасового затримання та зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках і стоянках, затвердженого Постановою КМ України від 17.12.2008 № 1102, і норм Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395, у їх взаємозвязку. Так, суд залишив поза увагою, що поняття «строк затримання» і «строк зберігання» транспортного засобу не є тотожними. Після трьох днів затримання транспортного засобу його власнику належало звернутися за автомобілем незалежно від стадії провадження в справі про адмінправопорушення і таке звернення є обовязковим для виконання. Власник цього не зробив. Натомість транспортування транспортного засобу на спецмайданчик і його зберігання, зокрема, після спливу трьох днів затримання, є платними і законодавством не передбачено безплатного зберігання. Оскільки плата за зберігання власником автомобіля не внесена, відповідач не має підстав для видачі автомобіля і не повинен повертати автомобіль без повного відшкодування витрат на його зберігання. Таким чином, позбавлення позивача права користування автомобілем не можна вважати протиправним і безпідставним. Сторона просить в оскарженій частині рішення суду скасувати, у позові відмовити повністю.

Головне управління Національної поліції в Закарпатській області і позивач ОСОБА_1 рішення суду не оскаржують. У відзиві на апеляційну скаргу відповідача ДП МВС України «Інформ-ресурси» позивач ОСОБА_1 вказує на її необґрунтованість, просить скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін. Посилається, серед іншого, на відсутність правової підстави для затримання автомобіля як такої, оскільки судове рішення щодо визнання постанови про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_2 незаконною є чинним.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників: відповідача ДП МВС України «Інформ-ресурси» ОСОБА_4, який апеляцію підтримав, позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2, який скаргу не визнав, розглянувши справу за правилами ст. 372 ч. 2 ЦПК України у відсутність інших учасників процесу, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, суд приходить до такого.

Встановлено, що ОСОБА_1 є власником легкового автомобіля НОМЕР_2, 2006 року випуску, що підтверджується Свідоцтвом серії РСА № 173096 про реєстрацію транспортного засобу, виданим РЕВ ДАІ м. Тячів ОСОБА_5 України 19.05.2006 (а.с. 6). З наявних у справі документів і матеріалів випливає, що 25.05.2017 чоловік позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 зупинив автомобіль НОМЕР_2, на узбіччі вул. Кошута в м. Тячеві Закарпатської області; його дії працівниками Тячівського відділу поліції ГУ НП У Закарпатській області були кваліфіковані як адміністративне правопорушення, передбачене ст. 122 ч. 3 КУпАП; постановою інспектора дорожнього нагляду Тячівського відділу поліції ГУ НП в Закарпатській області ОСОБА_3 від 30.05.2017 ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за це правопорушення; автомобіль було транспортовано на спеціальний майданчик (наразі - по вул. Промисловій, 6 «а»), де його за актом від 25.05.2017 було передано на зберігання підрозділу ДП МВС України «Інформ-ресурси» (а.с. 10-14, 85 та ін.). Платіжним доручення від 12.10.2017 № 6 ОСОБА_1 сплатила Закарпатській філії ДП МВС України «Інформ-ресурси» 1152,00 грн, з яких 720,00 грн за транспортування автомобіля, 432,00 грн за його зберігання (а.с. 48, 49).

Ці обставини визнаються сторонами.

За приписами ст. 265-2 КУпАП (тут і далі норми матеріального права в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), тимчасове затримання транспортного засобу із поміщенням його на спеціальний майданчик може мати місце у разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено порушення, передбачене, зокрема, ст. 122 ч. 3 КУпАП за відповідних умов; про тимчасове затримання робиться відповідний запис у протоколі про адміністративне правопорушення; транспортний засіб може бути тимчасово затриманий на строк до вирішення справи про адміністративне правопорушення, але не більше трьох днів з моменту такого затримання; після закінчення триденного строку тимчасового затримання транспортного засобу особа має право звернутися за отриманням тимчасово затриманого транспортного засобу, таке звернення особи є обовязковим для його виконання незалежно від стадії вирішення справи про адміністративне правопорушення; за подання такого звернення та повернення особі тимчасово затриманого транспортного засобу не може стягуватися плата; порядок тимчасового затримання та зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках та стоянках визначається Кабінетом Міністрів України.

Порядок тимчасового затримання та зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках і стоянках, затверджений Постановою КМ України від 17.12.2008 № 1102 (Порядок), передбачає, зокрема, що:

транспортний засіб може бути тимчасово затриманий на строк до вирішення справи про адміністративне правопорушення, але не більш як на три дні з дати такого затримання; строк затримання транспортного засобу обчислюється з моменту винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення, складення протоколу про адміністративне правопорушення або акта огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, а строк зберігання - з моменту доставлення транспортного засобу на спеціальний майданчик чи стоянку (п. 10);

повернення тимчасово затриманого транспортного засобу, який зберігається на спеціальному майданчику чи стоянці, здійснюється за письмовим зверненням його водія, власника (співвласника) за умови оплати ним витрат, повязаних з транспортуванням та зберіганням такого транспортного засобу, та предявлення відповідної постанови у справі про адміністративне правопорушення або протоколу про адміністративне правопорушення у разі їх складення (п. 12);

за транспортування і зберігання транспортного засобу на спеціальному майданчику чи стоянці справляється плата у встановленому спільним наказом МВС, Мінфіну та Мінекономіки розмірі; витрати з транспортування і зберігання транспортного засобу боржника на спеціальному майданчику чи стоянці компенсуються органом державної виконавчої служби після вилучення транспортного засобу із спеціального майданчика чи стоянки за рахунок коштів виконавчого провадження у порядку, встановленому спільним наказом МВС та Мінюсту (п. 13).

Відповідні положення відображені також у Розділі ХІІ «Тимчасове затримання транспортних засобів» Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженій наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395 (реєстрація в Мінюсті України від 10.11.2015 за № 1408/27853, Інструкція).

Постановою Тячівського районного суду від 26.07.2010 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Тячівського відділу ГУ НП України в Закарпатській області про скасування постанови про адміністративне правопорушення скасовано постанову серії АР № 182420 від 30.05.2017 інспектора дорожнього нагляду Тячівського ВП ГУ НП в Закарпатській області ОСОБА_3 про визнання ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122 ч. 3 КУпАП, на накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн (а.с. 7-9). Судом встановлено, зокрема, що інспектор поліції не склав протокол про адміністративне правопорушення, тоді як за обставинами справи повинен був його скласти, відповідач не довів правомірності оскарженого позивачем рішення, тому постанова про адміністративне правопорушення підлягає скасуванню.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 10.10.2017 постанову Тячівського районного суду від 26.07.2010 було скасовано, у адміністративному позові ОСОБА_2 до Тячівського відділу ГУ НП України в Закарпатській області про скасування постанови про адміністративне правопорушення було відмовлено, однак, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 05.12.2017 постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 10.10.2017 скасовано, а постанову Тячівського районного суду від 26.07.2010 залишено в силі (а.с. 73-78, 132-133). Судове рішення є обовязковим до виконання, обставини, встановлені судовим рішенням у адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини (ст. 129-1 Конституції України, ст. 61 ч. 3 ЦПК України в редакції, чинній на час вирішення справи судом першої інстанції, ст. 82 ч. 4 редакції цього Кодексу, чинної на час апеляційного розгляду справи).

Таким чином, правова підстава, на якій у позивача був вилучений автомобіль і був доставлений на спеціальний майданчик для зберігання, перестала існувати, а вилучення автомобіля, поміщення його на спецмайданчик і зберігання там було наслідком дій працівника поліції та складення ним постанови про адміністративне правопорушення, визнаних неправомірними.

Конституцією України встановлено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обовязком держави (ст. 3); в Україні визнається і діє принцип верховенства права (ст. 8); органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19); право приватної власності є непорушним (ст. 41); кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (ст. 56).

В силу цих норм Конституції України, ст. 321 ЦК України, положень ст.ст. 3, 6-8, 19 Закону України «Про Національну поліцію», інших норм законодавства, обмеження прав особи, в т.ч., права власності, діями і рішеннями органів і співробітників поліції, діями інших юридичних і фізичних осіб, може мати місце лише на належній правовій підставі відповідно до закону, у передбачений ним спосіб, у разі відсутності такої підстави відповідне обмеження недопустиме, підлягає негайному припиненню, відповідне право підлягає поновленню, а в разі заподіяння обмеженням особі шкоди така, за наявності для того відповідних умов і підстав, підлягає відшкодуванню.

За змістом наведених положень КУпАП, Порядку та Інструкції, затримання транспортного засобу та поміщення його на спецмайданчик повязуються з фактом вчинення відповідного адмінправопорушення та оформлюються відповідним чином. За відсутності цих обставин правових підстав для затримання автомобіля, поміщення на спецмайданчик, його зберігання там та стягнення з власника транспортного засобу, його правомірного володільця або уповноваженої ними особи плати за час такого затримання та/або зберігання немає. Для власника або правомірного володільця майна, який не вчиняв правопорушення, не є винним у такому, не можуть наставати негативні наслідки через неправомірні дії та рішення представника держави (поліцейського). Права власника (володільця) майна не можуть обмежуватися чи порушуватися, він не може і не повинен нести майнової відповідальності (зокрема, сплатою коштів за відсутності для того належної правової підстави) за наслідками протиправних дій, рішень держави в особі її представників, за які, власне, і є відповідальною держава. Протилежне суперечило б принципам верховенства права, справедливості, юридичної відповідальності, повної реабілітації особи, підстави для юридичної, зокрема, цивільно-правової, відповідальності якої відсутні чи перестали існувати, та смислу закону. Власник, особа, яка має речове право на чуже майно, управі вимагати усунення будь-якого порушення права власності, речового права, в тому числі, передбачаючи можливість порушення свого права іншою особою, вправі вимагати заборони вчинення нею дій, які можуть порушити право, або вимагати вчинення певних дій для запобігання такому порушенню (ст.ст. 386, 396, інші положення Глави 29 ЦК України).

За встановлених у справі обставин, міркування апелянта про правомірність обмеження права власності позивача та про відсутність підстав для повернення позивачу автомобіля без відповідної оплати суперечать дійсним обставинам справи і не ґрунтуються на законі. Питання відшкодування витрат на зберігання автомобіля, якщо таке у ДП МВС України «Інформ-ресурси» виникає, лежить в іншій, аніж відносини із позивачем, площині і підприємство, за наявності для того підстав, не позбавлене права вирішувати це питання встановленим порядком.

Відтак, рішення суду першої інстанції про необхідність захисту порушеного права позивача в частині, яка переглядається, відповідає обставинам справи та вимогам закону, ухвалене з додержанням правил цивільного процесу щодо змагальності сторін, доказування (ст.ст. 10, 11, 57-60 і ст.ст. 12, 13, 76-81 відповідних редакцій ЦПК України), чого доводи апеляції не спростовують, тому з урахуванням положень ст. 367 ч. 1 ЦПК України та на підставі ст. 375 цього Кодексу скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст. 367 ч. 1, ст. 374 ч. 1 п. 1, ст.ст. 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України «Інформ-ресурси» залишити без задоволення, а рішення Тячівського районного суду від 28 листопада 2017 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду. Повне судове рішення складене 23 лютого 2018 року.

Судді