Справа №359/8014/17
Провадження №2-з/359/4/2018
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2018 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого Борця Є.О.,

при секретарі судового засідання Коробові О.П.,

за участю позивача ОСОБА_1,

розглядаючи в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за дого-вором позики,

встановив:

В жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаною заявою та обґрунтову-вала її тим, що вона предявила позов про стягнення з ОСОБА_2 боргу за договором позики в розмірі 14843784 гривень 79 копійок. Відповідач може відчужити його майно у власність інших осіб. Після цього виконання рішення суду про задоволення позову стане не-можливим. Тому ОСОБА_1 просила суд накласти арешт на все майно ОСОБА_2

В ході розгляду заяви ОСОБА_1 подала уточнену заяву про забезпечення позову: просить накласти арешт на 1/2 частку в квартирі АДРЕСА_1, квар-тиру АДРЕСА_2, квартиру АДРЕСА_3, квартиру АДРЕСА_4, квартиру АДРЕСА_5 та автомобіль марки «Мазда 6», номерний знак НОМЕР_1.

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримує заяву та наполягає на її задоволенні.

ОСОБА_2 не зявився у судове засідання. Як вбачається з ч.1 ст.153 ЦПК України, його неявка не перешкоджає розгляду заяви.

Вислухавши пояснення позивача та дослідивши подані ним докази, суд дійшов до таких висновків.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч.3 ст.150 цього ж Кодексу види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позовними вимогами.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п.4 постанови №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна за-гроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

З Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна вбачається, що постановою державного виконавця ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві від 30 травня 2006 року на все майно ОСОБА_2 був накладений арешт. Крім того, іншою постановою державного виконавця ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві від 6 лютого 2008 року на все майно відповідача був вдруге накладений арешт. У звязку з цим ОСОБА_2 обєктивно не спроможний відчужити його майно у власність інших осіб. Потреба в черговому на-кладенні арешту на майно відповідача відсутня.

Крім того, з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що ОСОБА_3 є власником понад 40 обєктів нерухомого майна. Їх загальна вартість в декілька разів перевищує розмір позовних вимог. Аналіз цих обставин свідчить про відсутність жод-ної загрози невиконання рішення суду про задоволення позову.

З огляду на це суд вважає, що підстави для накладення арешту на майно відповідача відсутні.

Відповідно до ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Як розяснив Європейський суд з прав людини в пілотному рішенні «Іванов проти України», право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і осново-положних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система дозволяла, щоб остаточне, обовязкове для виконання судове рішення залишалось невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі «Горнсбі проти Греції»). Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (рішення у справі «ОСОБА_4 проти Італії»). Необґрунтована затримка у виконанні обовязко-вого для виконання судового рішення становить порушення Конвенції (рішення у справі «Бурдов проти Росії»).

Безумовно, забезпечення цивільного судочинства становить суспільний інтерес. Водно-час, накладення арешту на майно ОСОБА_2 призведе до втручання держави у право на мирне володіння його майном. Таке втручання буде невиправданим, оскільки воно ґрунту-ватиметься виключно на помилкових доводах позивача. У такий спосіб будуть порушені вимоги ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та осново-положних свобод.

Суд вважає, що запобігання такого порушення є додатковою підставою для відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись п.2 ч.1, ч.3 ст.258, ч.6 ст.259, ст.260 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні заяви ОСОБА_5 про забезпечення позову від-мовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Апеляційного суду Київської області шляхом по-дачі апеляційної скарги протягом 15 днів з дня складення її в повному обсязі.

Суддя

Бориспільського міськрайонного суду ОСОБА_6