Справа № 359/3692/17 Головуючий у І інстанції Муранова-Лесів І. В.
Провадження № 22-ц/780/456/18 Доповідач у 2 інстанції Голуб С. А.
Категорія 49 24.01.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

24 січня 2018 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Голуб С.А.

суддів Приходька К.П., Таргоній Д.О.

за участю секретаря Дрозда Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 жовтня 2017 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька -

в с т а н о в и л а :

У травні 2017 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що він у шлюбі не перебуває, є пенсіонером, непрацездатним, лежачим хворим, позбавленим можливості пересуватися, потребує постійного догляду, не має власного житла, у нього відсутнє рухоме та нерухоме майно, єдиним його джерелом доходу є пенсія в розмірі 1426,79 грн. Зазначив, що для забезпечення життєдіяльності, підтримання стану здоров'я, звернувся до Бориспільського районного Територіального центру соціального обслуговування з проханням прийняти його на утримання як одинокого, непрацездатного, лежачого хворого, та попередньо отримав погодження про прийняття за умови сплати вартості перебування в розмірі 6000 грн. на місяць. ОСОБА_5, третя особа у справі, який є його сином, погодився надавати йому допомогу на утримання, про що складено відповідний договір, проте сплачувати всю необхідну суму не взмозі. Враховуючи зазначене, він потребує сторонньої допомоги, яку вважає необхідно стягувати пропорційно з інших дітей, відповідачів у справі. Також зазначив, що відповідачі є його дітьми, добровільно допомоги не надають, проживають у власних приватних будинках. Звернув увагу суду, що дітям, відповідачам у справі, передав у власність квартиру у м. Києві, яку вони здають і отримують додатковий дохід.

Просив суд стягнути довічно аліменти на утримання непрацездатного батька на його користь з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4, в розмірі по 1590 гривень з кожного, щомісячно, починаючи з дати подання позову.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 жовтня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто зі ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, аліменти на утримання батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, в розмірі по 450 гривень щомісячно з кожного, починаючи з 10.05.2017 року та довічно.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом без посилань на норми матеріального права, без клопотань сторони у справі, за власною ініціативою зменшено розмір коштів на утримання необхідних для проживання в інтернаті, чим позбавлено позивача можливості людського існування.

На підставі викладеного просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 апеляційну каргу підтримала. Пояснила, що відповідач не має житла, а тому тимчасово проживає в будинку своєї першої дружини ОСОБА_6, яка є третьою особою у справі. Вона його зареєструвала в будинку для можливості отримувати медичну допомогу за місцем проживання. Вважає рішення суду незаконним і несправедливим, оскільки суд прив'язувався до прожиткового мінімуму і не врахував, що прожитковий мінімум не передбачає витрат на житло. Позивач не має житла, тому аліменти мають бути визначені в такому розмірі, щоб він мав можливість знаходитись в центрі соціального обслуговування. Позивач сплачував аліменти на своїх дітей, а тому в даний час вони також мають сплачувати йому аліменти .

ОСОБА_4 апеляційну скаргу не визнала. Пояснила, що батько залишив сім»ю, коли їй було 5 років, а її брату відповідачу ОСОБА_3 три роки. Жодного разу після цього вона батька не бачила, він її не утримував, не виховував і не цікавився її життям. Як побачила вона із довідок, які надала суду представник позивача, батько сплачував аліменти на чотирьох дітей у розмірі від 40 до 100 крб. Ці кошти були мізерними і матір її з братом фактично утримувала сама. В її житті батько знову з'явився лише після смерті її матері і на той час ОСОБА_4 вже виповнилось 44 роки. Вона дозволила йому проживати в належному їй будинку, який знаходився в селі під Києвом. До нього вона не навідувалась і за яких обставин він опинився в будинку ОСОБА_6 вона не знає. На даний час дочка відповідача є постраждалою внаслідок дорожньо-транспортної пригоди і потребує лікарського оперативного втручання, на які необхідні немалі кошти. Крім того, відповідач ОСОБА_3. який є її рідним братом, зловживає алкогольними напоями, а тому вона також змушена йому допомагати матеріально. ОСОБА_4 пояснила, що вона не має коштів для укладання угоди з адвокатом і доведення тих обставин, на які вона посилалась в своїх запереченнях, а тому рішення суду в частині стягнення з неї аліментів у розмірі 450 грн. щомісячно вона визнає і просить залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, третьої особи ОСОБА_6, відповідача ОСОБА_4, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідачі: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_6) ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, та третя особа ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, є дітьми позивача ОСОБА_2, що визнано сторонами та підтверджується відповідними свідоцтва про народження та довідкою Бориспільського міськрайонного відділу державної РАЦС ГТ УЮ Київської області № 1480/0101-36 від 12.05.2016 (а.с. 5, 16,17).

Позивач ОСОБА_2, є особою похилого непрацездатного віку, пенсіонером, що підтверджується даними його паспорта (а.с.6).

Згідно з довідкою, виданою Бориспільським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Київської області № 416/02 від 15.03.2017, позивач отримує пенсію розмір якої з грудня 2016 року становить 1465 гривень 79 копійок (а.с.13).

Крім того, згідно: виписки з медичної карти хворого № 453 від 19 серпня 2013 року, виписки з історії хвороби № 5359 від 16.05.2013-29.05.2013 р., довідкою, виданою сімейним лікарем від 07.05.2014 р., позивач ОСОБА_2 неодноразово лікувався у зв'язку з тяжкими захворюваннями головного мозку та іншими захворюваннями, самостійно рухатися не спроможний (а.с. 7-12).

Позивач хворіє, є лежачим хворим та потребує стороннього догляду, в зареєстрованому шлюбі не перебуває, щомісяця потребує витрачання коштів на придбання ліків, а також на утримання в центрі соціального обслуговування (а.с.14).

Згідно договору довічного утримання(догляду), укладеного 10 серпня 2017 року між позивачем, ОСОБА_2, та третьою особою, ОСОБА_5(сином позивача), останній взяв на себе матеріальне забезпечення з утримання(догляду), яке щомісячно має надаватися ОСОБА_2 в сумі 1590 гривень за їх взаємною згодою (а.с.39).

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що розмір пенсії позивача на березень 2017 року становила 1465грн.,79коп. Крім того, суд врахував ту обставину, що третя особа ОСОБА_5 погодився в добровільному порядку надавати утримання батькові в сумі 1590 грн. щомісячно. Також суд врахував, що відповідно до Закону України «Про державний бюджет України» прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність становить 1312 гривень, а тому суд прийшов до висновку, що з метою належного утримання позивача та задоволення його потреб як непрацездатної особи, що потребує стороннього догляду, слід визначити розмір належних з відповідачів аліментів в твердій сумі в розмірі по 450 гривень з кожного, що є співмірним з 1/3 часткою від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Суд також вважає, що такий розмір аліментів є найбільш оптимальним та не поставить відповідачів у скрутне матеріальне становище.

Судова колегія погоджується із такими висновками суду виходячи з такого.

Відповідно до ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Означені вимоги закону дотримані судом, оскільки під час розгляду справи достеменно встановлено, що позивач є непрацездатним і потребує матеріальної допомоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов'язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу.

Потреба у матеріальній допомозі означає брак коштів, необхідних для підтримки нормальної життєдіяльності особи. З урахуванням закріпленого у ч. 1 ст. 10 СК України положення про можливість застосування аналогії закону до сімейних відносин, не врегульованих цим Кодексом, при визначенні потреби у матеріальній допомозі треба виходити з критеріїв, закріплених у ч. 4 ст. 75 СК України. Таким критерієм є прожитковий мінімум, визначений законом.

Розмір пенсії позивача 1465,79 грн. перевищує розмір прожиткового мінімуму, визначеного законом на час розгляду даної справи 1312 грн.

При ухваленні рішення суд прийняв до уваги і розмір пенсії позивача, і допомогу, яку йому добровільно надає інший син ОСОБА_5 і прийшов до правильного висновку про те, що в сумі ці доходи з аліментами від відповідачів у визначеному судом розмірі по 450 грн. щомісячно забезпечать позивачу достатнє матеріальне забезпечення. (1456+ 1590+450+450=3946 грн.)

Більший розмір утримання не відповідатиме матеріальному та сімейному стану відповідачів.

Щодо доводів позивача про те, що за рахунок аліментів він має намір оплачувати своє перебування у відділенні стаціонарного догляду для постійного або тимчасового проживання Бориспільського районного Територіального центру соціального обслуговування, то суд першої інстанції правильно не прийняв їх до уваги при ухваленні рішення, оскільки аліменти, це кошти на утримання, а не на оплату послуг.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, оскільки суд обґрунтовано і в повному обсязі врахував обставини, передбачені ст.ст. 202, 204, 205 СК України.

Також не заслуговують на увагу доводи апелянта про те, що судом неповно з'ясовано обставини справи, що мають значення для справи та висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, так як суд виконавши вимоги процесуального закону повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін та наявним в матеріалах справи доказам, в їх сукупності, належну правову оцінку, а тому цілком правомірно постановив законне та справедливе рішення .

Керуючись ст. ст.. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О ВИ Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді: