15.02.2018 Справа № 756/507/18
Справа № 756/507/18
Провадження № 2/756/2811/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2018 року Оболонський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Пересунька Я.В.,

при секретарі - Борисевичу О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Оболонського районного відділу Державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, третя особа - Одинадцята київська державна нотаріальна контора, про звільнення майна з-під арешту, -

в с т а н о в и в:

У січні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, просить зняти арешт та заборону на відчуження з усього майна, яке належить йому на праві власності, накладені постановою № 412/14 районного відділу Державної виконавчої служби Мінського районного управління юстиції від 13 листопада 2000 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, зареєстрованого у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна 18 жовтня 2004 року о 10:45:34 реєстратором Одинадцята київська державна нотаріальна контора, реєстраційний № обтяження 1386163.

Позов обґрунтовано тим, що у вересні 2017 року при реєстрації права власності на гараж № 268 по вул. Полярній, 10-В у м. Києві державний реєстратор повідомив йому про те, що на все його майно накладено арешт постановою Районного відділу ДВС Мінського районного управління юстиції у м. Києві від 13 листопада 2 000 року, яку винесено на підставі вироку Мінського районного суду м. Києва від 28 серпня 2000 року.

Після звернення до Оболонського районного відділу ДВС м. Києва ГТУЮ м. Києва він отримав відповідь, відповідно до якої виконавче провадження від 2 000 року закінчено та знищено у зв'язку із закінчення строку зберігання матеріалів, а нового виконавчого провадження щодо заявника не існує.

Щодо вироку суду, то вказаним вироком заявника було засуджено до 5 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що належить йому на праві індивідуальної власності, з позбавленням права займати посади головного бухгалтера на підприємствах, установах, організаціях строком на три роки. При цьому відповідно до ст. 45 КК України 1960 року засуджено його умовно з іспитовим строком 1 рік зі сплатою штрафу в дохід держави в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, а також зазначено не приводити вирок до виконання, якщо протягом одного року іспитового строку ним не буде вчинено нового злочину, буде сплачено штраф і зразковою поведінкою він виправдає виявлене йому судом довір'я.

Оскільки він виправдав довіру суду, а до набрання чинності 1 вересня 2001 року новим КК України належне йому майно, яке підлягало конфіскації, не було реалізовано, то за змістом прикінцевих та перехідних положень нового КК України конфіскація не повинна була проводитись і державний виконавець мав вжити заходів для зняття арешту з майна.

Проте станом на 25 вересня 2017 року арешт з його майна не знято, а знищення матеріалів виконавчого провадження не дає можливості встановити, чи приймалась державним виконавцем постанова про зняття арешту з майна.

Представник позивача - ОСОБА_3 у першому судовому засіданні позов підтримав та просив його задоволити.

Відповідачі Оболонський районний відділ Державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Державна податкова інспекція в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, а також третя особа Одинадцята київська державна нотаріальна контора до суду не з'явились, повідомлені про час та місце розгляду справи належним чином.

15 лютого 2018 року до суду надійшов відзив на позов від ДПІ в Оболонському районі ГУ ДФС у м.Києві, в якому податкова інспекція просить розглянути справу за відсутності їх представника, заперечує проти задоволення позову та зазначає, що відповідно до АІС «Податковий Блок» ОСОБА_1, на обліку у ДПІ не перебуває, заборгованість по сплаті податків - відсутня.

За таких обставин суд ухвалив розглядати справу за відсутності відповідачів та третьої особи на підставі наявних у матеріалах справи доказів.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд установив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Судом установлено, що вироком Мінського районного суду м. Києва від 28 серпня 2000 року у справі № 1-664/2000, який набрав законної сили, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 148-2, ч. 2 ст. 165, ч. 2 ст. 172 КК України 1960 року, та засуджено до 5 років позбавлення волі у колонії посиленого режиму з конфіскацією всього майна, що належить йому на праві індивідуальної власності з позбавленням його строком на 3 роки права займати посади головного бухгалтера на підприємствах, в установах і організаціях. На підставі ст. 45 КК України 1960 року засудження визнано умовним з іспитовим строком 1 рік із сплатою ним штрафу у дохід держави в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та вказано не приводити цей вирок до виконання, якщо протягом 1 року іспитового строку він не вчинить нового злочину, сплатить штраф і зразковою поведінкою виправдає виявлене йому судом довір'я (а.с. 13-15).

Постановою № 412/14 державного виконавця ВДВС Мінського районного управління юстиції у м. Києві Кузьменко Л.М. від 13 листопада 2000 року при примусовому виконанні виконавчого листа № 1-664, виданого 28 серпня 2000 року Мінським районним судом м. Києва, накладено арешт на все майно ОСОБА_1 (а.с. 8).

18 жовтня 2004 року реєстратором Одинадцятою київською державною нотаріальною конторою на підставі постанови № 412/14 державного виконавця ВДВС Мінського районного управління юстиції у м. Києві Кузьменко Л.М. від 13 листопада 2000 року зареєстровано обтяження у вигляді арешту на все майно ОСОБА_1, що підтверджується відомостями з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна (а.с. 11).

15 листопада 2017 року ОСОБА_1 звернувся до начальника Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва ГТУЮ у м. Києві із заявою про зняття арешту з його майна.

Згідно з відповіддю від 1 грудня 2017 року начальника Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва ГТУЮ у м. Києві на даний час на виконанні в Оболонському районному відділі державної виконавчої служби ГТУЮ у м. Києві виконавчі провадження щодо боржника ОСОБА_1 не перебувають, а виконавчі провадження, строки зберігання яких закінчились, підлягають знищенню (а.с. 9-10).

Частиною 1 статті 45 КК України 1960 року визначено, що якщо при призначенні покарання у вигляді позбавлення волі або виправних робіт суд, враховуючи обставини справи і особу винного, прийде до переконання про недоцільність відбування винним призначеного покарання, він може ухвалити про умовне незастосування покарання з сплатою штрафу в межах від десяти до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а за корисливі злочини - в межах від сорока до чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У цьому разі суд з обов'язковим зазначенням у вироку мотивів постановляє не виконувати основне покарання, якщо протягом визначеного судом іспитового строку засуджений не вчинить нового злочину, сплатить штраф і зразковою поведінкою виправдає виявлене йому довір'я. Контроль за поведінкою умовно засуджених здійснюється органами внутрішніх справ, а щодо неповнолітніх - також комісіями в справах неповнолітніх при виконавчих комітетах місцевих Рад народних депутатів відповідно до законодавства України.

Вироком Мінського районного суду м.Києва від 28 серпня 2000 року до ОСОБА_1 було застосовано умовне засудження на підставі ст. 45 КК України, тому таке умовне засудження стосувалось виключно основного покарання у вигляді позбавлення волі, а додаткове покарання у вигляді конфіскації всього майна, що належить йому на праві індивідуальної власності, підлягало обов'язковому виконанню органами державної виконавчої служби.

Водночас відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 49 КК України 1960 року обвинувальний вирок не виконується, якщо його не було виконано у строк п'ять років - при засудженні до позбавлення волі на строк не більше п'яти років, рахуючи з дня набрання вироком законної сили.

Пунктом 8 Розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень КК України в редакції 2001 року визначено не приводити у виконання вироки судів в частині конфіскації майна і стягнення штрафу, якщо до набрання чинності цим Кодексом конфісковане майно не було вилучене і реалізоване, а штраф не був стягнутий у разі, якщо за даний злочин цим Кодексом конфіскація майна і накладення штрафу не передбачені.

Покарання у вигляді конфіскації майна за частинами 1 і 2 статті 212 КК України, а також статтею 364 КК України, які передбачають відповідальність за діяння, аналогічні визначеним ст. 148-2 та ст. 165 КК України 1960 року, не передбачені.

За таких обставин, вирок щодо ОСОБА_1 в частині конфіскації майна - не підлягав приведенню до виконання, а тому арешт на все його майно мав бути скасований державним виконавцем.

Відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Виконавець зобов'язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Оскільки виконавче провадження щодо ОСОБА_1 у Оболонському районному відділі державної виконавчої служби міста Києва ГТУЮ у м. Києві на час розгляду цієї справи судом відсутнє, а вирок в частині конфіскації не підлягав виконанню, то арешт та заборона відчуження на все майно ОСОБА_1, накладені відповідно до постанови № 412/14 державного виконавця ВДВС Мінського районного управління юстиції у м. Києві Кузьменко Л.М. від 13 листопада 2000 року, підлягає скасуванню судом.

Керуючись ст. ст. 81, 83, 89, 260, 264-266 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», ст. ст. 316, 321 ЦК України -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 - задоволити.

Скасувати арешт та заборону відчуження усього майна, яке належить на праві власності ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1), накладені постановою № 412/14 районного відділу Державної виконавчої служби Мінського районного управління юстиції від 13 листопада 2000 року про арешт майна боржника і оголошення заборони на його відчуження, та зареєстровані в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна 18 жовтня 2004 року о 10 :45:34 реєстратором Одинадцятою київської державною нотаріальною конторою, реєстраційний номер обтяження: 1386163.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва, шляхом подання через Оболонський районний суд м. Києва апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення зазначених строків, або після розгляду справи в апеляційному порядку Апеляційним судом м. Києва, якщо його не буде скасовано.

Повний текст рішення складено 19 лютого 2018 року.

Суддя : Я.В. Пересунько