Справа № 366/2044/17 Головуючий у І інстанції Слободян Н. П.
Провадження № 22-ц/780/228/18 Доповідач у 2 інстанції Суханова Є. М.
Категорія 19 12.02.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

12 лютого 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Суханової Є.М.,

суддів: Мережко М.В., Матвієнко Ю.О.,

за участю секретаря Шуляка Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Іванківського районного суду Київської області від 17 жовтня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся в суд із позовом до відповідачки про стягнення грошових коштів.

Свої вимоги мотивує тим, що 26 квітня 2016 року між ним та відповідачкою було укладено та нотаріально посвідчено попередній договір, за умовами якого сторони зобов'язалися в строк до 01 липня 2016 року укласти у нотаріальній формі договори купівлі-продажу житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, на умовах та в порядку, визначеного попереднім договором.

На підтвердження наміру придбати житловий будинок та з метою забезпечення оформлення основного договору, позивач сплатив відповідачці при підписанні попереднього договору кошти у розмірі 25000 гривень.

У визначений сторонами у договорі строк договір купівлі-продажу житлового будинку укладений не був з вини відповідачки, оскільки вона усіляко ігнорує спілкування з позивачем, не відповідає на телефонні дзвінки та уникає особистої зустрічі, тобто, відповідачка в односторонньому порядку відмовилася від виконання зобов'язання, чим істотно порушила умови попереднього договору.

Оскільки зобов'язання, встановлене попереднім договором між сторонами не виконане у встановлений строк, воно, відповідно до ч. 2 ст. 635 ЦК України, було припинено 02 липня 2016 року.

Просить стягнути з відповідачки на його користь 25000 гривень завдатку, який був ним сплачений відповідачці при підписанні попереднього договору, додатково стягнути суму у розмірі завдатку, 348 гривень 28 коп. інфляційних витрат, 267 гривень 12 копійок річних, а всього 50615 гривень 40 коп.

Рішенням Іванківського районного суду Київської області від 17 жовтня 2017 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржуване рішення є необґрунтованим і незаконним, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також з неповним з'ясуванням судом обставин справи, що мають значення для справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на те, що відповідачка визнала той факт, що гроші, які були переданій їй позивачеві були завдатком. Отже коли укладався попередній договір сторони визнали правову природу коштів як завдатку, що підтверджується зобов'язанням і забезпечується його виконанням, а тому з урахуванням вищевикладеного відповідачка не надала суд першої інстанції переконливих доказів того, що вона зверталася до нього з вимогою про укладення основного договору. А тому просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про стягнення з ОСОБА_3 грошових коштів.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов»язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Судом першої інстанції встановлено, що 26 квітня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено попередній договір, посвідчений приватним нотаріусом Іванківського районного нотаріального округу Київської області Ющенко Л.В., відповідно до умов якого позивач та відповідач зобов'язувалися в строк до 01 липня 2016 року укласти у нотаріальній формі договори купівлі-продажу житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 на умовах та в порядку, визначеним цим Договором (п. 1 Договору).

В підтвердження наміру придбати вищевказаний житловий будинок та з метою забезпечення оформлення основного договору, позивач сплатив відповідачу при підписані цього договору, кошти у розмірі 25000 (двадцять п'ять) тисяч гривень, яка еквівалентна 1000 (одній тисячі) доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України на день укладення Договору становило (1 долар США = 25 гривень) (п.2 Договору).

Також встановлено, що підставою позову, на яку посилається позивач, стало те, що зобов'язання, встановлене попереднім договором, укладеним між ним та відповідачкою 26.04.2016 року, через односторонню відмову від нього відповідачкою, було припинено 02 липня 2016 року. Це, в свою чергу, є підставою для повернення відповідачкою на його користь сплаченої ним суми завдатку.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано жодного належного доказу, який би підтверджував обставину односторонньої відмови відповідачки від зобов'язання, визначеного попереднім договором; крім того, внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може мати місце лише в разі наявності зобов'язання, яке повинно було виникати на підставі вже укладених договорів купівлі-продажу будинку та земельної ділянки, однак такі договори купівлі-продажу, які б за своєю формою та змістом відповідали вимогам закону, між сторонами в справі укладені не були,

Однак, колегія суддів не може погодитися з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

За змістом ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення (ч. З ст.635 ЦК України).

Так колегією суддів встановлено, що зобов'язання, джерелом якого є укладений між сторонами попередній договір, було припинене з 02 липня 2016 року, у зв'язку із не укладенням сторонами основного договору 01 липня 2016 року.

За приписами ч. 1 ст. 570 ЦК України зазначено, що завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 570 ЦК України якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Так, колегія суддів бере до уваги ту обставину, що ОСОБА_3 в суді апеляційної інстанції визнала той факт, що гроші, які були передані позивачем - апелянтом були завдатком, отже, коли укладався попередній договір сторони визнали правову природу коштів як завдаток, що підтверджує зобов'язання і забезпечує його виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 571 ЦК України якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, він зобов'язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості.

Позивач з укладенням попереднього договору, як було зазначено вище, спалив грошову суму у розмірі 25 000 грн., яка сторонами була визнана як завдаток , що підтверджує намір позивача на укладення основного договору.

Також відповідач не надала доказів колегії суддів про те, що зверталася до позивача з вимогою про укладення основного договору, а навпаки вказала, що не зверталась до позивача.

Таким чином, із врахуванням факту припинення з 02 липня 2016 року зобов'язання, у зв'язку з тим, що порушення зобов'язання сталося з вини відповідача, він зобов'язаний повернути позивачу завдаток в розмір 25000 (двадцять п'ять тисяч) гривень та додатково сплатити суму розміру завдатку в розмірі 25000 (двадцять п'ять тисяч) гривень.

У відповідності до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора повинен сплатити суму боргу. урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних.

Враховуючи грошову природу невиконаного з 02 липня 2016 року відповідачем зобов'язання із повернення позивачу грошових коштів у розмірі 25000 (двадцять п'ять тисяч) гривень, у Позивача виникають підстави для стягнення із відповідача даної суми з урахуванням інфляційних втрат і трьох відсотків річних.

Передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу, враховуючи інфляційні витрати та трьох відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора. їхня суть полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора та знеціненні грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Таким чином, відповідач повинен сплатити позивачу інфляційні втрати в розмірі 348 грн. 28 коп. та 3% річних в розмірі 267 грн. 12 коп. (розрахунки на інфляційні втрати та 3% річних).

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом з тим, відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленого цим Кодексом звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За таких обставин, колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції зазначене уваги не звернув та прийшов до помилкового висновку про відмову у задоволені позову, пославшись на ту обставину, що позивачем не надано жодного належного доказу, який би підтверджував обставину односторонньої відмови відповідачки від зобов'язання, визначеного попереднім договором;

На підставі викладеного, колегія вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає фактичним обставинам справи, нормам матеріального права, а тому не може бути залишеним без змін, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, про задоволення позову.

З огляду на те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем, підлягають стягненню з відповідачки.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.

Керуючись ст.ст. 374, 376,367, 374, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Іванківського районного суду Київської області від 17 жовтня 2017 року скасувати та ухвалити по справі нове.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_3 (реєстраційний НОМЕР_2, що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2) на користь ОСОБА_2 (реєстраційний номер НОМЕР_1, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 суму боргу в розмірі 50 615 ( п'ятдесят тисяч шістсот п'ятдесят грн. 40 коп., з яких: 25 000( двадцять п'ять тисяч грн..) основного боргу та додатковий розмір завдатку в розмірі 25 000( двадцять п'ять тисяч грн..)., інфляційні витрати в розмірі 348 (триста сорок вісім грн.. 28 коп.) та 3% річних в розмірі 267 (двісті шістдесят сім грн.. 12 коп).

Стягнути із ОСОБА_3 (реєстраційний НОМЕР_2, що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2) на користь ОСОБА_2 (реєстраційний номер НОМЕР_1, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 витрати по сплаті судового збору у розмірі 640 (шістсот сорок) грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови буде виготовлений не пізніше 19 лютого 2018 року.

Головуючий:

Судді: