Провадження №22-ц/772/241/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Прокопчук А. В.
Доповідач :Копаничук С. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2018 рокуСправа № 127/24229/17м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:

Головуючого : Копаничук С.Г.

Суддів: Оніщука В.В.,Медвецького С.К.

розглянувши у в письмовому провадженні в м. Вінниці апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду від 07.12.2017 року ,ухваленого о 15 годині 55 хвилин в приміщенні Вінницького міського суду суддею Прокопчук А.В. у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини ,-

В с т а н о в и л а :

10.11.2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з даним позовом, зазначивши, що вони з відповідачем з 29.09.2002 року по 21.02.2005 року перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що проживає з нею . Оскільки відповідач систематичної допомоги на утримання сина не надавав ,від обов'язків по його утриманню ухилявся, рішенням Тиврівського районного суду від 28.04.2004 року з нього було стягнуто аліменти в розмірі 100 грн. на місяць ,а згодом, рішенням Ленінського районного суду від 30.01.2012 року розмір аліментів було збільшено до 500 грн. Рішенням Вінницького міського суду від 22.03.2007 року відповідач позбавлений батьківських прав відносно сина ,а прізвище змінено на «Сирінський», про що видано повторне свідоцтво про народження.

Посилаючись на те, що через економічну нестабільність, постійне підвищення цін на продукти, одяг, особливість стану здоров'я дитини який є інвалідом по віку, просила стягнути аліменти в розмірі 2000 грн. на місяць до досягнення дитиною повноліття ,але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та стягнення одномісячному розмірі аліментів допустити до негайного виконання.

Рішенням Вінницького міського суду від 07.12.2017 року позов задоволено частково. Змінено розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_3, відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 30.01.2012 року та стягнуто з нього на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1 000 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. В решті позовних вимог - відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_3 в дохід держави 640 грн. судового збору. Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить зазначене рішення суду змінити в частині розміру аліментів, та стягувати аліменти в розмірі 2000 грн. Зазначила, що суд першої інстанції не встановив фактичних обставин справи, які мають суттєве значення для її розгляду, а саме те, що відповідач по справі тривалий час працює за кордоном. Також при визначенні розміру аліментів суд не врахував стан здоров'я, а саме що дитина є інвалідом з дитинства, потребує обов'язкового лікування та реабілітації, які періодично проходить.

Заперечуючи проти апеляційної скарги ОСОБА_3 зазначав, що судом вірно було визначено розмір аліментів, з врахуванням вимог ч. З ст. 184 СК України та розміру прожиткового мінімуму на дитину від 6 до 18 років, а також наявність у платника аліментів інших дітей та стан його здоров'я. Посилання ОСОБА_2 на понесені нею додаткові витрати вважає безпідставними, так як згідно з ч. 1-2 ст. 185 СК України, додаткові витрати по утриманню дитини, що викликані особливими обставинами, сплачуються окремо та визначаються судом відповідно до понесених витрат, з урахуванням істотних обставин. Просив рішення суду залишити без змін.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Апеляційний суд, заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що останню слід залишити без задоволення.

Згідно з статтею 213 ЦПК України (в редакції на час ухвалення рішення) рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 214 ЦПК України (в редакції на час ухвалення рішення) під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити і як розподілити між сторонами судові витрати.

Суд першої інстанції встановив, що сторони по справі є батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який зареєстрований та проживає разом з позивачем за адресою: АДРЕСА_1.

Шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був розірваний 21 лютого 2005 року. Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 відновила своє дошлюбне призвіще «ОСОБА_2» (а.с. 21).

Згідно рішення Тиврівського райсуду Вінницької області від 28 квітня 2004 року позов ОСОБА_2 задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_3 на її користь на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в розмірі 100 грн., щомісячно з 20.04.2004 року до повноліття дитини.

Рішенням Тиврівського райсуду Вінницької області від 22.03.2007 року ОСОБА_3 було позбавлено батьківських прав відносно його сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 16-18). Рішення набрало законної сили 02.04.2007 року.

Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 30.01.2012 року збільшено розмір аліментів, які стягуються за рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 17.01.2006 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 до 500 грн., щомісячно з часу набрання рішенням суду законної сили до досягнення дитиною повноліття (а.с. 33-34). Рішення набрало законної сили 10.02.2012 року.

Заборгованості по сплаті аліментів на утримання сина ОСОБА_4, у ОСОБА_3 немає (а.с. 35).

Також у позивача є ще один син ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2.

ОСОБА_2 знаходиться на обліку в Управлінні соціального захисту населення (УСЗН (Правобережне)) та отримує державні соціальні допомоги дітям-інвалідам, малозабезпеченим сім'ям та щомісячну одноразову допомогу при народженні однієї дитини в розмірі 860,00 грн. факт отримання державної соціальної допомоги на дитину-інваліда ОСОБА_4 в розмірі 1307,33 грн. підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 (а.с. 11).

Відповідно до положень ст.ст. 1-3 Конвенції ООН "Про права дитини" в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.

Згідно ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.

Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до частин 1 і 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Частиною першою статті 184 СК України визначено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів;наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Статтею 192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Тобто, для зменшення розміру аліментів позивач повиненна довести, що у відповідача змінився матеріальний або сімейний стан, погіршилось або поліпшилось його здоров'я.

Відповідно до роз'яснень п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року, розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Постановляючи рішення у справі, суд виходив з того, що підстави збільшення розміру аліментів до суми 2 000 грн. відсутні, оскільки у відповідача не поліпшився матеріальний стан, як і здоров'я, на його утриманні перебуває ще одна дитина. Разом з тим, враховуючи економічну ситуацію в країні, зважаючи на реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні дитини, взаємний обов'язок обох батьків по її утриманні, стягувані судом в даний час аліменти - 500,00 грн. є недостатньою сумою для утримання дитини, оскільки прожитковий мінімум для дитини становить 1860 гривень. суд збільшив розмір аліментів до 1000 грн. щомісяця, до повноліття дитини.

Щодо вимоги про стягнення аліментів не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, то вона задоволенню не підлягає, оскільки застосовується в разі стягнення аліментів в частці від доходу.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, позивачем не надано жодного доказу про зміну (поліпшення) матеріального стану відповідача, який на даний час офіційно не працює, та його сімейний стан змінився.

Суд вірно встановив обставини у справі ,належним чином перевірив та оцінив надані докази у їх сукупності, вірно визначив спірні правовідносини та застосував норми права та дійшов підставного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не врахував стан здоров'я, а саме що дитина є інвалідом з дитинства, потребує обов'язкового лікування та реабілітації, які періодично проходить, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки такі витрати є додатковими, викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) та згідно з ч. 2 ст. 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Доводи апеляційної скарги про те, щосуд не звернув уваги доводи позивачки, що відповідач тривалий час працює за кордоном, не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджені належними та допустимими доказами, які б могли підтвердити працевлаштування відповідача за межами України, навпаки, з матеріалів справи вбачається, що відповідач на даний не працює.

Тому доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та без порушень процесуального права ,підстав для його скасування не вбачається, а тому підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 374, 375, 382 ЦПК України,

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду від 07.12.2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Копаничук С.Г.

Судді: Оніщук В.В.

Медвецького С.К.

Повний текст судового рішення складено 01.02.2018

Згідно з оригіналом:

Суддя: Копаничук С.Г.