Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/2955/17
Провадження №: 2/332/83/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2018 р. м.Запоріжжя

Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді - Сінєльніка Р.В.,

при секретарі - Васильченко Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення без надання іншого житлового приміщення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 подав до суду позовну заяву з вимогою про виселення відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 без надання іншого житлового приміщення. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_6 та ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності в рівних частках, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло №1548 від 07.12.2006 р., виданого Заводською районною адміністрацією м.Запоріжжя В липні 2017 року до вказаної квартири самовільно вселились відповідачі, та на теперішній час відмовляються виселитись.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_7 позов підтримали та надали пояснення на підставах, викладених у позовній заяві, просили його задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, заперечували проти позовних вимог та пояснили, що ОСОБА_2 є рідною сестрою позивача та донькою померлої ОСОБА_6, вона отримала спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_6, отже є співвласницею спірної квартири, тому вона має право нею користуватись. ОСОБА_3 є чоловіком ОСОБА_2, а ОСОБА_4 є їхнім сином, ОСОБА_5 є співмешканкою ОСОБА_4, отже вони, як члени сімї ОСОБА_2, законно вселилися до квартири АДРЕСА_1, у звязку із чим вважають, що вимога про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом виселення не підлягає задоволенню.

Відповідач ОСОБА_5 до судового засідання не зявилась, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, заперечень на позов не надала.

Свідок ОСОБА_8 пояснила суду, що позивач є її чоловіком та проживає у неї. Два місяця потому вона змушена була викликати поліцію, оскільки на її чоловіка в квартирі за адресою реєстрації кидались з ножом. Також у нього з карточки вкрали гроші, карточка також знаходилась в цій же квартирі. Своєї згоди на вселення відповідачів у спірну квартиру за місцем реєстрації її чоловіка він не надавав.

Свідок ОСОБА_9 надала суду аналогічні пояснення.

Суд, вислухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, з урахуванням всіх істотних обставин, встановивши фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з нижченаведених підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням місцевого Заводського районного суду м.Запоріжжя від 30.09.2003р. ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 визнані такими, що втратили право користування квартирою № 148 у будинку 50 по вул..Радіаторній у м.Запоріжжя (а.с.41).

В подальшому квартира АДРЕСА_1 належала ОСОБА_6 та ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності в таких частках:

- ОСОБА_6 Єлісєєвна 1/2 частка;

- ОСОБА_1 1/2 частка,

що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло №1548 від 07.12.2006 р., виданого Заводською районною адміністрацією м.Запоріжжя (а.с.7).

18 липня 2015 року ОСОБА_6 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія І-ЖС № 333034 від 20.07.2015р. (а.с.78) та матеріалами спадкової справи після її смерті (а.с.74-90).

За життя ОСОБА_6 04.06.2007р. склала заповіт, за яким належну їй 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 заповідала своїй доньці ОСОБА_2, що підтверджуються копією вказаного заповіту (а.с.48) та довідкою із Спадкового реєстру (а.с.76).

ОСОБА_2 у встановленому порядку прийняла спадщину, надавши нотаріусу відповідну заяву 07.122015р., тобто у встановлений законом шестимісячний строк (а.с.75).

В липні 2017 року до спірної квартири вселились ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання.

З цих підстав суд вважає, що позовні вимоги в частині виселення ОСОБА_2 не підлягають задоволенню, оскільки в силу вищезазначених обставин ОСОБА_2 є співвласником спірної квартири, а тому вона вправі використовувати її для власного проживання.

Що стосується позовних вимог про виселення ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, то суд зазначає таке.

Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 являться рідними братом та сестрою та дітьми померлої ОСОБА_6, що підтверджується матеріалами спадкової справи після смерті ОСОБА_6 (а.с.74-90) та поясненнями сторін. Відповідач ОСОБА_3 є чоловіком відповідачки ОСОБА_2, а відповідач ОСОБА_4 є спільним сином ОСОБА_3 та ОСОБА_2, що підтверджується відмітками в паспортах вказаних осіб та не оспорюється сторонами. Відповідачка ОСОБА_5 є співмешканкою ОСОБА_4, що також не оспорються сторонами та вбачається з їх пояснень.

На сьогоднішній день у спірній квартирі зареєстрований тільки позивач ОСОБА_1, що підтверджується відповідними довідками про склад сімї та довідкою про перелік зареєстрованих осіб (а.с.146-149, а.с. 82оборот).

Відмітка про реєстрацію адреси проживання у спірній квартирі в паспорті ОСОБА_2 (а.с.45) має місце внаслідок того, що вказана особа не предявила паспорт до відповідних установ для проведення зняття реєстрації на виконання рішення місцевого Заводського районного суду м.Запоріжжя від 30.09.2003р. (а.с.41). В паспорті ОСОБА_3 проставлена відмітка про зняття його з реєстрації зі спірної квартири (а.с.46оборот).

Відповідач ОСОБА_4 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією його паспорта (а.с.47).

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст.. 9 Житлового кодексу України ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбаченим законом.

Статтею 116 Житлового кодексу України встановлено, що осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Відповідно до вимог ч.1ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєї власністю.

Відповідно до ч.2 ст.156 ЖК України за згодою власника будинку (квартири) член його сімї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сімї. Згідно ч.1 ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їх згодою.

Отже, відповідачка ОСОБА_2, як співвласниця спірної квартири, при вселенні до вказаної квартири членів своєї сімї ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, повинна була отримати згоду позивача як співвласника спірної квартири, як того вимагає ч.2 ст.156 ЖК України та ч.1 ст.358 ЦК України.

Суд вважає, що користування спірною квартирою відповідачами ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 без згоди ОСОБА_1 порушує права позивача як співвласника квартири. Зазначена позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом України, зокрема, в ухвалах від 10.03.2010р. та від 25.03.2009р. (а.с.120-121).

З урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині виселення ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є обґрунтованими, законними, тому позов в цій частині підлягає задоволенню.

В матеріалах справи міститься оригінал квитанції про сплату позивачем ОСОБА_1 судового збору на суму 640 грн. (а.с.1), сума якого підлягає стягненню з відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в рівних частках, тобто по 213 грн. з кожного.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 141, 258-273 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Усунути перешкоди у користуванні власністю та виселити ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 без надання іншого житлового приміщення із квартири АДРЕСА_2.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути із ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 по 213 грн. з кожного на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Запорізької області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення .

Повний текст рішення виготовлено 30 січня 2018 року.

Суддя Р.В. Сінєльнік