Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.01.2018 Справа №607/10212/17

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого - судді Братасюка В.М.

за участю секретаря - Бігун О.І.,

позивача ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3, його представника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про виселення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про виселення з житлового будинку за адресою м.Тернопіль, вул.Академіка ОСОБА_5, 5, без надання іншого житлового приміщення.

В обгрунтування вимог зазначає, що є власником житлового будинку за адресою м.Тернопіль, вул.Академіка ОСОБА_5, 5 та земельної ділянки площею 0,0642 га на якій розташований вказаний будинок. У даному будинку проживає відповідач ОСОБА_3, який систематично руйнує житло, вчиняє дії, що роблять неможливе співжиття із ним в одному будинку, недбайливо ставиться до майна, співмешканців, пошкоджує прибудинкову територію. Відповідач ОСОБА_3 неодноразово притягувався до кримінальної та адміністративної відповідальності, в тому числі перебував у місцях позбавлення волі, проте заходи громадського впливу та правоохоронних органів не змогли повпливати на поведінку відповідача та виявились без результативними. Крім того відповідач унеможливлює право власності на будинок шляхом приведення бродячих тварин, людей, які зловживають алкогольними напоями, свідомо порушуючи санітарні норми та правила пожежної безпеки, чим порушував Правила користування приміщеннями житлових будинків затверджені Постановою КМУ від 24.01.2006 р. №45. Станом на цей час спільне проживання з відповідачами є нестерпним, тому просить виселити відповідача з будинку.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 підтримали позовні вимоги з підстав наведених у позовній заяві та наданих суду усних поясненнях.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечили щодо задоволення позову, вказали на те, що наведені позивачем підстави для задоволення його позовних вимог є не обґрунтованими та пояснили, що відповідач з народження проживає у спірному будинковолодінні, є рідним дядьком позивача жодних перешкод позивачу у користуванні житловим будинком відповідач ОСОБА_3 не чинить, та чинити не може оскільки проживає не в самому будинку, а в пристройці (літній кухні), жодних претензій від сусідів не надходило, а конфлікт спровокований матірю відповідачаОСОБА_6, яка будучи власником житлового будинку за адресою м.Тернопіль, вул.Академіка ОСОБА_5, 5, 25.12.2004року подарувала вказаний будинок позивачу ОСОБА_1 своєму племіннику. Просять відмовити у задоволенні позову.

Дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступне.

Позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою м. Тернопіль, вул. Академіка ОСОБА_5, 5 відповідно до договору дарування від 25.12.2004 р. та реєстраційного посвідчення ТМБТІ від 26.01.2005 p., а також власником земельної ділянки площею 0,0642 га на якій розташований вищевказаний будинок про що видано Державний акт на право власності на земельну ділянку, Серія ТР №062304.

Відповідно до довідки ПП «Східний масив» від 18.07.2017року №1-461, власником житлового будинку за адресою м. Тернопіль, вул. Академіка ОСОБА_5, 5 є ОСОБА_1, технічний стан будинку добрий, на квартирному обліку за вказаною адресою значаться ОСОБА_1 з 08.12.2010року, ОСОБА_6-О.П. з 22.01.1965року, ОСОБА_3 з 30.05.1995року.

Відповідно до ОСОБА_7 обстеження житлового будинку за адресою м.Тернопіль, вул.Академіка ОСОБА_5, 5, від 16.11.2017року працівниками комісії ПП «Східний масив», виявлено, що ОСОБА_3 займає окреме стояче приміщення (літню кухню) та сарай. Вказані приміщенні захаращені різним мотлохом. На подвірї гр.ОСОБА_3 утримує багато котів та собак, чим створює антисанітарні умови на прилеглій території. Собаки агресивні, постійно гавкають, потрапити на подвіря будинку неможливо.

Як вбачається із відповіді ПП «Східний масив» №15-09-17-1 від 15.09.2017року, стосовно неправомірної поведінки гр.ОСОБА_3, що проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернень не надходило.

Згідно заяв громадян ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_7, які є сусідами сторін спору, вони не заперечують про утримання собак ОСОБА_3, жожних претензій не мають.

Як вбачається із повідомлення ГУНП в Тернопільській області №Р-86аз від 13.11.2017року, ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності не притягувався, по фактах нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_3 своїй матері ОСОБА_6-О. П. та звернень ОСОБА_1 щодо погрози ОСОБА_3 фізичною розправою в порушенні кримінальних справ було відмовлено, притягувався до адміністративної відповідальності за ст.127 ч.1 КУпАП.

Допитані в судовому засіданні свідки суду показали наступне.

Свідок ОСОБА_10 розповів, що він є сусідом і проживає ІНФОРМАЦІЯ_2, жодного разу не спостерігав конфлікту сторін спору, відповідач на прдвірї будинковолодіння собак не тримає.

Свідок ОСОБА_11 суду розповів, що він є давнім знайомим ОСОБА_3, повз спірне будинковолодіння проходить практично кожного дня, позивача ОСОБА_1 за останні 5 років бачив можливого одного разу, окрім ОСОБА_3 в будинковолодінні проживає його мати у якої конфлікт з сином. Пару дворових собак дійсно живуть, проте не на подвірї бдинковолодіння, а на дорозі біля будинку через проїзд напроти. ОСОБА_3 доглядає цих собак та змайстрував для них собачі буди; з приводу догляду дворових тварин з сусідами конфліктів немає.

Свідок ОСОБА_12 суду розповів, що він є сусідом по вул. Сімович, 5 а в м. Тернополі, проживає орієнтовно на відстані 100 м. від спірного будинковолодіння; ОСОБА_1 не знає, повз спірне будинковолодіння проходить практично кожного дня. Відповідач проживає у «врємянці» , а його мати в будинку, у них існує конфлікт, і сам свідок мав конфліктну ситуацію з матірю відповідача, оскільки свідок виготовляв собачі буди на утримання дворових собак поблизу будинковолодіння за адресою м.Тернопіль, вул.Академіка ОСОБА_5, 5, проти чого категорично виступала мати відповідача.

Свідок ОСОБА_6 І-О.П. суду розповіла, що відповідач з нею не спілкується, живе у «врємянці» , а вона сама в будинку, ОСОБА_13 «розвів» собак і котів, котрі заважають свідку працювати на городі, на зауваження відповідач не реагує, про що нею було заявлено в поліцію. Онук ОСОБА_1, котрому вона подарувала спірне будинковолодіння, має бажання у ньому проживати, інколи приїжджає відвідувати свідка, намагається уникати конфліктів з дядьком. ОСОБА_13 доглядає чотирьох собак один постійно перебуває на подвірї, інші живуть попри дорогу. Через собак і котів жінка та дитина онука не можуть проживати у спірному будинковолодінні.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання про не обґрунтованість позовних вимог, не підтвердження їх матеріалами справи та необхідність відмовити у задоволенні позовних вимог з наступних мотивів.

Відповідно до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Статтею 89 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно статті 109 ЖК України, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом.

Відповідно до статті 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно статті 156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Члени сім'ї власника будинку зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі у витратах вирішуються в судовому порядку. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Статтею 157 ЖК України визначено, що членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до ч. 1 статті 116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Виходячи з аналізу змісту наведеної норми ст.116 ЖК України, вказує на такі підстави виселення фізичної особи без надання іншого жилого приміщення: систематичне руйнування чи псування жилого приміщення; використання його не за призначенням; систематичне порушення правил співжиття, що робить неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку. У всіх трьох випадках до винних осіб мають попередньо вживати заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення).

Аналізуючи вище наведені обставини справи, суд приходить до переконання, що позивачем ОСОБА_1 не надано суду жодних доказів існування вищевказаних визначених чинним законодавством, зокрема ст. 116 ЖК України, підстав для виселення відповідача ОСОБА_14 з житлового будинку за адресою м.Тернопіль вул. ОСОБА_15Дністраянського, 5 без надання іншого житлового приміщення, оскільки встановлено, що ОСОБА_14 проживає в окремому приміщенні (літній кухні) а не в будинку по вул.ОСОБА_15Дністраянського, 5, де мешкає навіть не позивач а його бабуся мати відповідача саме з котрою у відповідача виникають періодичні конфлікти.

Відтак ОСОБА_3 не може використовувати приміщення будинку не за призначенням, а фактів систематичного руйнування чи псування будинку взагалі не встановлено, не доведеним залишається також і факт систематичного порушення правил співжиття саме з позивачем.

Крім того суд бере до уваги, що відповідач з народження проживає в будинковолодінні за адресою м.Тернопіль вул. ОСОБА_15Дністраянського, 5, є людиною старшого віку і як і більшість населення України перебуває у скрутному матеріальному становищі, спірне будинковолодіння є єдиним житлом відповідача в розумінні ст. 8 Конвенції захисту прав людини та основоположних свобод (Термін житло в тлумаченні ЄСПЛ означає насамперед місце до особа є «вдома», незалежно від облаштування приміщення відповідно до національного закону «Баклі проти Сполученого Королівства» від 25.09.1996 року).

Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла ( рішення від 13 травня 2008 р. у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства», заява № 19009/04, п. 50).

Належних, допустимих та достатніх доказів створення зі сторони відповідача позивачу та його сімї нестерпних умов співіснування у будинковолодінні за адресою м.Тернопіль вул. ОСОБА_15Дністраянського, 5, ОСОБА_16 не наведено, а тому позовні вимоги у визначений позивачем спосіб шляхом судового втручання у право відповідача на єдине житло - виселення відповідача без надання іншого житлового приміщення, до задоволення не підлягають.

Керуючись ст. 47 Конституції України, ст.ст. 64, 116, 156, 157 Житлового кодексу України, ст.ст.4, 5, 12, 13, 81, 263, 265, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 (м.Тернопіль вул.ОСОБА_15Дністраянського, 5) до ОСОБА_3 (м.Тернопіль вул.ОСОБА_15Дністраянського, 5) про виселення з житлового будинку за адресою м.Тернопіль вул. ОСОБА_15Дністраянського, 5 без надання іншого житлового приміщення - відмовити.

Рішення набирає законної сили через тридцять днів з дня складання повного тексту рішення, якщо не була подала апеляційна скарга. У разі подання апеляційної скарги, рішення набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку, визначеному п.15.5 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України , до апеляційного суду Тернопільської області шляхом подачі через суд першої інстанції, у 30-денний строк з дня складання повного тексту рішення, апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Головуючий суддяОСОБА_17