Житомирський апеляційний суд
Справа №295/9314/18 Головуючий у 1-й інст. Чішман Л.М.
Категорія 59 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2018 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів: Миніч Т.І., Павицької Т.М.

з участю секретаря судового засідання Ковальської Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу № 295/9314/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики

за заявою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 про забезпечення позову

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 06.09.2018, постановлену під головуванням судді Чішман Л.М. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У липні 2018 року ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом про стягнення із ОСОБА_2 заборгованості за договором розписки у розмірі 251 487, 80 грн, що еквівалентно за офіційним курсом НБУ на день звернення до суду 9 500 доларів США.

26.08.2018 представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подала до суду заяву про забезпечення позову та просила накласти арешт на належний на праві власності ОСОБА_4 вантажний транспортний засіб фургон-рефрижератор DAF CF 85, днз НОМЕР_2; вантажний транспортний засіб бортовий RENAULT MIDLUM, днз НОМЕР_3; легковий пасажирський автомобіль FIAT SCUDO, 2003 року виготовлення, ідентифікатор ТЗ НОМЕР_4; прицеп легковий ШЗК турист, 1996 року виготовлення, ідентифікатор ТЗ НОМЕР_5. Необхідність такого забезпечення обґрунтовано тим, що із січня 2018 року відповідач не виконує зобов'язання за договором позики та безпідставно користується належними позивачу коштами. Позивач, вказав, що відповідач має намір продати належні йому транспортні засоби, що вбачається із сайту оголошень, а відчуження вказаного рухомого майна значно ускладнить відновлення його порушених прав.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 06.09.2018 заяву представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 задоволено частково. Накладено арешт на вантажний транспортний засіб бортовий RENAULT MIDLUM, днз НОМЕР_3, рік виготовлення 2005, ідентифікатор ТЗ НОМЕР_6, яке належить ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1).

Не погоджуючись з судовим рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, просив ухвалу скасувати та постановити нову - про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову. До апеляційної скарги приєдналася ОСОБА_5, яка подала відповідну заяву до початку розгляду справи в суді апеляційної інстанції та оплатила її судовим збором. В апеляційній скарзі зазначено, що суд першої інстанції неправомірно задовольнив вказану заяву, оскільки її вимоги є неспівмірними з ризиками чи загрозами, не наведено достатніх підстав неможливості виконання чи утруднення виконання судового рішення у разі задоволення позовних вимог, не надано достатніх доказів щодо наміру відчуження рухомого майна. Крім того, надані позивачем фотокопії посвідчені із порушенням вимог ст. 100 ЦПК України, а тому не є належним доказом по справі. Відповідач вказує, що транспортний засіб, на який накладено арешт перебуває у спільній сумісній власності подружжя, а тому оскаржувана ухвала порушує майнові права дружини.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, вважає ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 06.09.2018 законною та обґрунтованою. Вказує, що ринкова вартість транспортного засобу, на який накладено арешт, складає 13 000 доларів США, а заборгованість за договором розписки становить 9 500 доларів США, а тому застосовані заходи забезпечення позову є співмірними із заявленими вимогами та є гарантом виконання зобов'язання. Крім того, представником надано викопіювання Інтернет сайту та відомості із Веб-сторінок щодо продажу автомобілів, де зазначено номер телефону та номер транспортного засобу, який належить відповідачу. Вказує, що недобросовісність відповідача у виконанні грошових зобов'язань підтверджується наявністю інших судових справ про стягнення із останнього заборгованості. Зазначає, що подані до суду першої інстанції докази відповідають вимогам ст. 80, 100 ЦПК України та суд їх взяв до уваги. Крім того, жодних доказів, що майно є спільною сумісною власністю подружжя відповідачем не надано.

У судовому засіданні в апеляційному суді представник ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_6 доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити. Окрім того зазначив, що судом безпідставно не було застосовано зустрічного забезпечення.

Представник позивача адвокат ОСОБА_3 просила розгляд справи відкласти у зв'язку з її зайнятістю в іншому процесі. Вказане клопотання апеляційним судом було відхилено з посиланням на необов'язковість участі сторін у судовому розгляді в суді апеляційної інстанції. Окрім того представником позивача подано відзив на апеляційну скаргу. Позивач також належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Статтею 124 Конституції України визначений принцип обов'язковості судових рішень, який із огляду на положення статей 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому, відповідно до статей 149, 150 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження можливих труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову є обмеженням суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

За змістом статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містить, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Положеннями статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову. Одним із видів такого забезпечення є накладення арешту на майно, заборона вчиняти певні дії, тощо.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз'яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 просить стягнути із ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 251 487, 80 грн, що еквівалентно за офіційним курсом НБУ на день звернення до суду 9 500 доларів США (а.с. 2-25).

Таким чином між сторонами існує спір щодо повернення боргу.

Відтак, у разі неповернення коштів ОСОБА_1, в майбутньому, у разі задоволення позовних вимог, останній може повернути позичені кошти за рахунок транспортного засобу, який є предметом забезпечення.

Із листа Головного сервісного центру МВС України від 18.05.2018 №31/287аз вбачається, що серед інших транспортних засобів за ОСОБА_2 зареєстровано вантажний транспортний засіб бортовий RENAULT MIDLUM, днз НОМЕР_3, рік виготовлення 2005, ідентифікатор ТЗ НОМЕР_6 (а.с. 50).

Із матеріалів справи видно, що ринкова вартість вантажного транспортного засобу бортовий RENAULT MIDLUM коливається від 10 000 доларів США до 20 000 доларів США. Зокрема, автомобіль, на який накладено арешт виставлений на продаж за 13 000 доларів США, що підтверджується витягом із інтернет - ресурсу (а.с. 50).

Виходячи із наведеного та із поданих позивачем даних щодо ранкової вартості транспортного засобу, доводи ОСОБА_2 щодо неспівмірності заходів забезпечення позову заявленим у позові вимогам, є безпідставними та спростовуються матеріалами справи, оскільки заявлена сума боргу не значно відрізняється від вартості майна, що є предметом забезпечення.

Крім того, доводи апеляційної скарги щодо відсутності доказів наміру відповідача продати належне йому рухоме майно також спростовуються матеріалами справи.

Так, у відзиві на апеляційну скаргу міститься викопіювання Інтернет сайту та відомості із Веб-сторінок щодо продажу автомобілів, де зазначено номер транспортного засобу, який належить відповідачу та номер телефону ОСОБА_2, який співпадає із номером телефона, що зазначений ним в його апеляційній скарзі.

Посилання ОСОБА_2 щодо неналежного посвідчення поданих фотокопій документів є безпідставним, оскільки зазначене питання вирішує суд першої інстанції при прийнятті такої заяви про забезпечення позову до розгляду в порядку, визначеному нормами ЦПК України.

Посилання на те, що майно знаходиться у спільній сумісній власності подружжя не є підставою для відмови в задоволенні заяви про забезпечення позову, оскільки у вказаному майні є частка належна відповідачу. Зазначена обставина, навпаки, більше порушує права позивача, а не відповідача.

Доводи представника відповідача ОСОБА_6 про безпідставне незастосування судом зустрічного забезпечення не можуть бути враховані з огляду на таке.

Частиною 3 ст.154 ЦПК України, встановлено, що суд зобов'язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо:

1) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або

2) суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Відповідно до ч.4 ст.154 ЦПК України, зустрічне забезпечення, як правило, здійснюється шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі, визначеному судом. Якщо позивач з поважних причин не має можливості внести відповідну суму, зустрічне забезпечення також може бути здійснено шляхом:

1) надання гарантії банку, поруки або іншого фінансового забезпечення на визначену судом суму та від погодженої судом особи, щодо фінансової спроможності якої суд не має сумнівів;

2) вчинення інших визначених судом дій для усунення потенційних збитків та інших ризиків відповідача, пов'язаних із забезпеченням позову.

В матеріалах справи відсутні докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Відтак, на момент постановлення ухвали, підстав для обов'язкового застосування зустрічного забезпечення не було.

У свою чергу, відповідач не позбавлений можливості подати клопотання про зустрічне забезпечення з обґрунтуванням наявності підстав для такого забезпечення та наданням відповідних доказів на підтвердження цих обставин, у порядку, передбаченому ч.6 ст. 154 ЦПК України.

Отже, встановивши, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність передбачених законом підстав для застосування заходів забезпечення позову.

Згідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Виходячи із наведеного, суд приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена із дотриманням норм процесуального законодавства, тому підстав для її скасування немає.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390, 391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 06.09.2018 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 08.11.2018.

Головуючий Судді