Справа № 199/4579/17
РІШЕННЯ

Іменем України

25.01.2018 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого судді Руденко В.В., при секретарі Куземі О.Г., за участі позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2 міської ради ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради, ОСОБА_4 районної в місті Дніпропетровську ради про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, зазначивши, що він з 2010 року був утримувачем ОСОБА_5, яка померла 01 грудня 2014 року. За життя ОСОБА_5 склала заповіт, яким заповіла усе належне їй майно позивачу по справі. Після смерті ОСОБА_5, відкрилася спадщина на домоволодіння по вулиці Мохова 149-Б в місті Дніпро, однак за життя ОСОБА_5 право власності на зазначене домоволодіння в установленому законом порядку не зареєструвала. Позивач вважає, що ним фактично прийнято спадщину, оскільки на момент смерті ОСОБА_5 він проживав зі спадкодавцем в домоволодінні по вулиці Моховій 149-Б в місті Дніпрі, без реєстрації, а тому строк для прийняття спадщини ним не пропущено. Однак позивачу 07 червня 2017 року приватним нотаріусом ОСОБА_6 було видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно ОСОБА_5. У звязку з цим позивач просить суд встановити факт прийняття ним спадщини після смерті ОСОБА_5, померлої 01 грудня 2014 року, та визнати за ним право власності на домоволодіння №149Б по вулиці Моховій в місті Дніпрі, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5, яка померла 01 грудня 2014 року.

Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_2 міської ради в судовому засіданні просив суд винести рішення відповідно до чинного законодавства.

Представник відповідача ОСОБА_4 районної в м.Дніпрі ради в судове засідання не зявився, просив суд винести рішення відповідно до чинного законодавства та слухати справу у їх відсутність про, що надав письмову заяву.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 01 грудня 2014 року ОСОБА_5 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-КИ № 603581, виданим 03 грудня 2014 року виконавчим комітетом Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області. За життя, 03.12.2013 року, ОСОБА_5 склала заповіт, яким заповіла усе належне їй майно позивачу по справі. На час відкриття спадщини заповіт є чинним.

Після смерті ОСОБА_5 залишилось спадкове майно, яке складається з домоволодіння по вулиці Мохова 149-Б в місті Дніпро, та належало померлій на підставі рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 16 грудня 2014 року.

07 червня 2017 року позивач звернувся до приватним нотаріусом ОСОБА_2 міського нотаріального округу ОСОБА_6 із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак постановою приватного нотаріуса від 07 червня 2017 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки заяву про прийняття спадщини померлої ОСОБА_5, яка померла 01 грудня 2014, в нотаріальну контору в установлений законом строк ОСОБА_1 не подав та на момент її смерті зареєстрований за адресою померлої не був, таким чином пропустив строк для прийняття спадщини. Згідно витягу зі спадкового реєстру, спадкова справа після смерті ОСОБА_5, яка померла 01 грудня 2014 року не відкривалась.

Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Таким чином, судом встановлено, що позивачем пропущено строк для прийняття спадщини, оскільки відповідно до наданих документів, а саме копії паспорта позивача, зареєстроване місце проживання позивача не було за адресою спадкодавця. Крім того, судом встановлено, що згідно матеріалів справи значиться різне місце реєстрації та проживання спадкодавця: згідно довідки №111855 від 22.05.2017 року значиться адреса: м. Дніпро, вулиця Мхова,149б, а згідно технічного паспорту, заповіту від 03.12.2013 року значиться адреса: с.Іларіонове, Синельниківській район, вулиця Полтавська,36. Згідно свідоцтва про смерть спадкодавця, місцем смерті є с.Іларіонове, Синельниківській район.

Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» розяснено, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору,

розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому

порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних

відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю,

постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття

спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року

тощо.

Таким чином, якщо спадщина відкрилась після 01.01.2004 року, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Однак позивачем такі вимоги перед судом не ставляться, а згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Також, відповідно до ч.4 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Проте, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів тому, що його право власності в порядку спадкування оспорюється чи не визнається відповідачами по справі та, що спадкове нерухоме майно не зареєстроване за спадкодавцем в установленому законом порядку, оскільки в постанові нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 07.06.2017 року зазначені інші підстави для відмови. На думку суду вимоги позивача в цій частині є передчасними, оскільки при доведенні факту проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, позивач не позбавлений права отримати свідоцтво про право на спадщину в установленому законом порядку у нотаріуса.

Отже, враховуючи вище викладене суд приходить до висновку про обрання неправильного способу захисту порушеного права, а також доказів наявності спору, а тому вважає за необхідне відмовити в позовних вимогах.

Згідно зі ст. 141 ЦПК України суд вважає за доцільне судові витрати віднести на рахунок позивача по справі.

Керуючись ст.ст. 5, 12, 13, 264-266 ЦПК України, ст.ст. 392,1268 ЦК України, суд-

ВИРІШИВ:

У позовних вимогах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради, ОСОБА_4 районної в місті Дніпропетровську ради про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом,- відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок позивача.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі у тридцятиденний строк з дня складання повного судового рішення апеляційної скарги.

Суддя