Справа № 182/4417/17
Провадження № 2/0182/697/2018
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

18.01.2018 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Рунчевої О. В.

секретаря Власенко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Нікополя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частину майна набутого під час шлюбу,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач 16.08.2017 року звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на наступні обставини.

Вона з 13.07.1996 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано за рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09.09.2014 року.

У період шлюбу ними було придбано 1/2 частина житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться по вул. Брестська, 14 у м. Нікополі Дніпропетровської області, а саме: житловий будинок «А», житлова прибудова «А1», сарай «Б», підвал «б», гараж «В», вбиральня «Г», сарай «Д».

1/4 частина спірного житлового будинку була ними добудована і отримано свідоцтво про право власності від 18.04.2017 року, 1/4 частина спірного житлового будинку була придбана за договором купівлі-продажу від 19.04.2017 року.

Вона зазначає, що всі документи на житловий будинок з надвірними будівлями знаходяться у відповідача.

Вказані частини будинку було зареєстровано за ОСОБА_2, що підтверджується повідомленням КП «Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 26.07.2017 року за № 1384.

Крім того зазначила, що 1/2 частина спірного будинку з надвірними будівлями є їх спільною сумісною власністю, оскільки була придбана в період зареєстрованого шлюбу. Однак відповідач не визнає її право на частину спільного сумісного майна, не бажає вирішити спір мирним шляхом.

Тому, просить суд визнати за нею право власності на 1/4 частину житлового будинку з надвірними будівлями № 14 по вул. Брестська м. Нікополь Дніпропетровської області, загальною площею 87,2 кв.м., житловою площею 49.0 кв.м., яка складається : житловий будинок «А», житлова прибудова «А1», сарай «Б», підвал «б», гараж «В», вбиральня «Г», сарай «Д».

10.11.2017 року за Вх. № 22631 на адресу суду надійшли заперечення на позов від ОСОБА_2, згідно яких він просить відмовити в повному обсязі в задоволенні вимог ОСОБА_1, мотивуючи наступним.

Він дійсно перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 з 13.07.1996 року по 09.09.2014 року.

13.05.1992 року він придбав у свого батька 1/2 частину спірного будинку, що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченого ОСОБА_3, старшим державним нотаріусом І-Нікопольської державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за № 1-1455. Тобто право власності на цю 1/2 частину спірного будинку було набуто до укладення шлюбу з ОСОБА_1

Станом на 13.05.1992 року він перебував у шлюбі з ОСОБА_4, на імя якої 18.04.1997 року в процесі поділу майна (1/2 частина) набутого ним та ОСОБА_4 у шлюбі, було виділено 1/4 частину спірного будинку. На вказані 1/4 частини спірного будинку ОСОБА_4 було видано свідоцтво про право власності від 18.04.1997 року, посвідчене нотаріусом Нікопольського міського округу за реєстраційним номером І-ІІ70, зареєстровано в БТІ за р. № 35-166.

19.04.1997 року, вже під час його перебування у шлюбі з ОСОБА_1 ним було придбано у ОСОБА_4 1/4 частину спірного будинку, що підтверджується договором купівлі-продажу частини житлового будинку від 19.04.1997 року, посвідченого ОСОБА_5, приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу та зареєстровано за № 1-1176. Право власності на 1/4 частину спірного житлового будинку за договором від 19.04.1997 року було зареєстровано на його імя 21.04.1995 року, тобто під час шлюбу з ОСОБА_1

20.12.2001 року він набув у власність в порядку спадкування після смерті матері іншу 1/2 частину спірного будинку, що підтверджується свідоцтвом про право власності за заповітом, виданого ОСОБА_6, завідуючою Першої Нікопольської державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за № 1-2619.

Крім того зазначає, що ОСОБА_1 без його відома 22.11.2008 року було продано житловий будинок, готовністю 11% , що розташований на земельній ділянці площею 624 кв. м за адресою Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Брестська, буд. 20, який було придбано під час їхнього шлюбу та зареєстровано на імя ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу, ОСОБА_7 11.09.1998 року, реєстровий № 864. Кошти від продажу цього недобудованого будинку позивач використала на свій розсуд.

Представник позивача ОСОБА_8 у судове засідання не з'явилася, надала суду заяви про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_9 у судове засідання не з'явився, надав на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності. У заяві зазначив, що проти позовних вимог ОСОБА_1 заперечує частково, оскільки під час їхнього шлюбу було придбано лише 1/4 частина спірного житлового будинку, тому позивач може претендувати лише на 1/8 частину спірного житлового будинку.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що сторони з 13.07.1996 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано за рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09.09.2014 року. (4-5). Від шлюбу вони мають сина ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6).

Згідно Договору купівлі-продажу від 13.05.1992 року, посвідченого ОСОБА_3, старшим державним нотаріусом І-Нікопольської державної нотаріальної контори , зареєстровано в реєстрі за № 1-1455, ОСОБА_2 придбав у ОСОБА_11 1/2 частину житлового будинку А, житловою площею 37,5 кв.м., з надвірними будівлями: сарай Б, гараж В, вбиральню Г, водопровід № І, паркани № 2-5, замощення І, підвал Б пд., теплицю Т, що розташовані на земельній ділянці площею 588 кв.м., та знаходяться у м. Нікополі по вул. Брестська, 14 (а.с. 24-25).

Також згідно довідки-характеристики № 2058 від 03.04.1997 року, виданої КП «Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації», вбачається, що 1/2 частина житлового будинку № 14 по вул. Брестська у м. Нікополі належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі- продажу від 13.05.1992 року, р.№ 1-1455, інша 1/2 частина вказаного житлового будинку належить ОСОБА_12 на підставі рішення нарсуду м. Нікополя від 05.06.1990 року (а.с. 46).

Відповідно до свідоцтва про право власності від 18.04.1997 року, посвідченого ОСОБА_13, приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 1-1170, у спільному сумісному майні подружжя (колишнього), придбаному за час шлюбу, право власності на 1/4 частину домоволодіння № 14 по вул. Брестська належить ОСОБА_2, інша 1/4 частина вказаного будинку ОСОБА_4П, (а.с. 44).

Згідно Договору купівлі-продажу частини житлового будинку від 19.04.1997 року, посвідченого ОСОБА_5, приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу та зареєстровано за № 1-1176, ОСОБА_2 придбав у ОСОБА_4 1/4 частину житлового будинку А, в складі домоволодіння : А- житл. будинок, житловою площею 49,0 кв. м., Б-сарай, бид підвал, В гараж, Г вбиральню, Т теплицю, Д- сарай, І-водопровід, № 2,4,5 паркани, І- змощення, що знаходяться на з/д 615 кв.м., розташованого за адресою м. Нікополь, вул. Брестська, 14 (а.с. 14).

Як вбачається зі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20.12.2001 року, спадкоємцем майна - 1/2 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель за адресою м. Нікополь, вул. Брестська, 14, після смерті ОСОБА_12, померлої 18.05.2001 року є - ОСОБА_2 (а.с. 27).

Відповідно до ч.3 ст. 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Водночас, стаття 57 Сімейного кодексу України передбачає, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.22, 23, 24 Постанови №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Але, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна.

Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов'язків, з'ясовують: 1)час придбання; 2)джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте); 3)мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності. Рішення обґрунтовують належними і допустимими доказами, про що зазначають у мотивах прийнятого рішення з посиланням на конкретні факти.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 08 червня 2016 року № 6-2253цс15, застосування якої відповідає положенням ст. 263 ЦПК України.

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися обєктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для надання такому майну статусу спільної сумісної власності подружжя.

Зважаючи на те, що ? частини спірної квартири було спільним сумісним майном колишнього подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_4, підстави для застосування ст.60 СК України відсутні.

Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї.

З матеріалів справи вбачається, що у період шлюбу сторонами було придбано 1/4 частину житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться по вул. Брестська, 14 у м. Нікополі Дніпропетровської області, яку було оформлено на ОСОБА_2

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються суду сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обгрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Посилання відповідача у запереченнях на позовну заяву на те, що ОСОБА_1 без його відома 22.11.2008 року було продано житловий будинок № 20 по вул. Брестська у м. Нікополі, готовністю 11%, який було придбано ними 11.09.1998 року під час їхнього шлюбу, та зареєстровано на імя ОСОБА_1 та на те, що кошти від продажу цього недобудованого будинку позивач використала на свій розсуд, суд до уваги не приймає, оскільки зазначене спростовується матеріалами справи, зокрема, наданою на адресу суду копією заяви ОСОБА_2 про згоду на продаж його дружиною ОСОБА_1 незавершеного будівництвом, а саме: житлового будинку готовністю 11 %, посвідчену ОСОБА_14, приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу, реєстровий № 4251 (а.с. 37-39).

Враховуючи викладене, суд вважає, що спільною сумісною власністю подружжя є 1/4 частина зазначеного житлового будинку, оскільки вона була придбана у період зареєстрованого шлюбу і належить сторонам у рівних частках.

Суд керуючись ст.ст.10, 12, 13, 141, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, ст.ст. 57, 60,69,70-72 СК України,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1, ( РНОКПП- НОМЕР_1, місце проживання вул. Брестська, 14 м. Нікополь, Дніпропетровська область) право власності на 1/8 частину житлового будинку з надвірними будівлями, що розташовані за адресою: вул. Брестська, буд. 14, м. Нікополь Дніпропетровської області, загальною площею 87, 2 кв.м., житловою площею 49,0 кв.м., яка складається з: житлового будинку «А», житлової прибудови «А1», сараю «Б», підвалу «б», гаражу «В», вбиральні «Г», сараю «Д».

В іншій частині позову відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Дніпропетровської області (м. Кривий Ріг) до або через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_15