21.02.2018 Справа № 756/533/16-ц
№756/533/16-ц
№2/756/149/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

5 лютого 2018 року Оболонський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Шевчука А.В.,

при секретарях: Мушкетик І.В., Марценюк А.І.

за участю:

представника позивача (за первісним позовом) - ОСОБА_1

відповідача (за первісним позовом) - ОСОБА_2

представника відповідача (за первісним позовом) - ОСОБА_3

представника відповідача Оболонської РДА у м. Києві (за зустрічним позовом) - Кохан Ю.О.

представника відповідача Управління Житлово-комунального господарства Оболонської РДА у м. Києві(за зустрічним позовом) - Кучерявого О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_8, Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання ордеру недійсним,

в с т а н о в и в:

У січні 2016 року ОСОБА_8 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення останнього.

В обґрунтування позову вказував, що 25.09.2015 року ОСОБА_8 отримав ордер №010601, серії Б на житлове приміщення квартири АДРЕСА_1, оформив право власності та здійснив реєстрацію місця проживання у вказаній квартирі. При цьому, ОСОБА_8 не зміг поселитися до квартири АДРЕСА_1 з огляду на те, що помешкання було безпідставно та самовільно зайняте ОСОБА_2

Оскільки ОСОБА_2 добровільно не звільняє квартири АДРЕСА_1, ОСОБА_8 просив про задоволення позовних вимог.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_2 у квітні 2016 року подав зустрічну позовну заяву до ОСОБА_8, Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання ордеру №01060,1 серії Б від 25.09.2015 року на квартири АДРЕСА_1, виданого на підставі розпорядження Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації №490 від 22.09.2015 року недійсним.

Згодом, ОСОБА_2 подав заяву про збільшення позовних вимог у якій, крім іншого, просив визнати протиправним та скасувати розпорядження органу приватизації Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації від 09.11.2015 року №1667 про приватизацію квартири АДРЕСА_1.

В обґрунтування зустрічного позову ОСОБА_2 вказував, що проживає та зареєстрований в квартирі АДРЕСА_1 з 1993 року на підставі рапорту керівника Оболонського РУГУ МВС України в м. Києві. За таких обставин, на момент видачі ордера 25.09.2015 року кімната в якій постійно проживав ОСОБА_2 не була вільною.

Представник ОСОБА_8 підтримав первісний позов з підстав зазначених у позовній заяві, при цьому просили відмовити у позові ОСОБА_2

ОСОБА_2 та його представник просили задовольнити зустрічний позов та відмовити у позовних вимогах ОСОБА_8

Представники Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, органу приватизації державного житлового фонду управління житлового комунального господарства Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації вказували на безпідставність вимог ОСОБА_2 та підтримали позовні вимоги ОСОБА_8

Вислухавши пояснення сторін та їх представників, представників Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, органу приватизації державного житлового фонду управління житлового комунального господарства Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, дослідивши докази по справі, суд встановив наступне.

Відповідно до рішення Міськвиконкому від 15.12.1975 року кімната готельного типу АДРЕСА_1 рахувалася службовим житлом Мінського райвідділу внутрішніх справ м. Києва та на підставі рішення виконкому Мінської районної ради депутатів трудящих м. Києва №52 «Про надання службової житлової площі» від 23.02.1976 року використовувалась під гуртожиток для особового складу Мінського РВВС.

Порядок надання та користування жилою площею в гуртожитках визначено ст.ст. 128, 129, 130, Глави 4 ЖК Української РСР.

Зі змісту ст. 127 ЖК Української РСР та «Примірного положення про гуртожитки» затверджених Постановою Ради Міністрів Української РСР від 3 червня 1986 р. N 208 вбачається, що гуртожитки призначаються для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання і термін їх проживання у гуртожитку визначається саме тривалістю роботи або навчання.

У відповідності до ст. 132 ЖК Української РСР, працівники підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку в зв'язку з роботою, може бути виселено без надання іншого житлового приміщення, крім іншого, в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин.

З аналізу діючого законодавства вбачається, що кімната у гуртожитку надається громадянам у тимчасове користування. Тимчасовим, сезонним робітникам, студентам та учням воно дається на термін, заздалегідь обумовлений у законі: на час виконання тимчасової або сезонної роботи або на час навчання в навчальному закладі. Що стосується постійних робітників та службовців, то хоча договір найму житлової площі укладається з ними на невизначений термін, вони також є по суті тимчасовими користувачами, тому що, по-перше, отримання житлової площі в ньому не задовольняє повністю їх потреби у житлі, по-друге, рано чи пізно трудові відносини припиняться.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 з березня 1990 року проходив службу в ГУ МВС України в м. Києві. На даний час звільнений зі служби.

З копії паспорта громадянина України ОСОБА_2 вбачається, що останній був поселений та зареєстрований у гуртожитку по АДРЕСА_1

За ст. 129 ЖК Української РСР від 21.12.1983 року, єдиною підставою для вселення в гуртожиток є ордер, який видається адміністрацією установи на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Твердження ОСОБА_2 про правомірність проживання в квартирі АДРЕСА_1, однак неможливість надати оригінали підтверджуючих документів у зв'язку із знищенням у пожежі, не приймаються судом до уваги з огляду на те, що останній не був позбавлений можливості отримати та надати суду їх копії, або дублікати.

Таким чином, в судовому засіданні не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження правомірності вселення та зайняття ОСОБА_2 не лише квартири АДРЕСА_1, але й правомірності проживання в гуртожитку за відсутності відповідного ордера.

Розпорядженням Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації від 22.09.2015 року №490 «Про надання житлової площі працівникам підприємств, організацій та установ м. Києва», затверджено спільне рішення адміністрації та житлово-побутової комісії Оболонського РУ ГУ МВС України в м. Києві про надання житлових приміщень в будинку АДРЕСА_1 у зв'язку з тим, що відпала потреба у використані їх під гуртожиток, в тому числі - ОСОБА_8

Згідно ч. 1 ст. 58 ЖК Української РСР, єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення є ордер на жиле приміщення виданий на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів.

На підставі розпорядження Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації №490 25.09.2015 року ОСОБА_8 видано ордер серії Б №№010601 на вселення в квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЖК Української РСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Ч. 2 ст. 61 цього Кодексу зазначає, що договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а у разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер.

З матеріалів справи вбачається, що 29.09.2015 року ОСОБА_8 здійснив реєстрацію за новим місцем проживання (квартира АДРЕСА_2), а 09.11.2015 року використав своє право на приватизацію та отримав свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_2.

Таким чином, правомірність отримання та право на зайняття квартири АДРЕСА_2 підтверджено наявними доказами та не спростовано в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 9 ЖК Української РСР, ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбаченому законом.

ОСОБА_8 в обґрунтування своїх вимог вказує на порушення ОСОБА_2 його права на вселення та проживання в квартирі АДРЕСА_1

Згідно ст. 116 ЖК Української РСР осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Виселення згідно ст. 109 ЖК Української РСР проводиться добровільно або в судовому порядку.

За таких обставин, вимоги ОСОБА_2 не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, при цьому, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_8 законними та обґрунтованими, а його позов таким, що підлягає до задоволення.

Керуючись ст. 141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_8 суму сплаченого судового збору у розмірі 551 грн. 20 коп.

На підставі викладеного, та керуючись ст.ст. 9, 58, 61, 116, 109, 127, 132, ЖК Української РСР, «Примірним положенням про гуртожитки» затверджених Постановою Ради Міністрів Української РСР від 03.06.1986 року №208, ст.ст. 4, 10,12, 13, 81, 209, 258, 265, 268 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_8 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення - задовольнити.

Виселити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_8 суму сплаченого судового збору у розмірі 551 (п»ятьсот п»ятдесят однієї) грн. 20 коп.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_8, Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання ордеру недійсним - відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідком апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту судового рішення.

Суддя А.В. Шевчук