РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2018 року

м. Рівне

Справа № 569/14325/17

Провадження № 22-ц/4815/149/18

Головуючий у суді першої інстанції: Першко О.О.

Рішення суду першої інстанції ухвалено

(вступна і резолютивна частини) в м. Рівне

Рівненської області 12.06.2018 р. о 17 год. 45 хв.

Повний текст рішення складено: 18.06.2018 р.

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Шимків С.С., Боймиструк С.В.

секретар судового засідання: Тхоревський С.О.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_2;

відповідач-1: Публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та Кредит"

відповідач-2: Державна іпотечна установа;

представники учасників справи:

позивача - ОСОБА_3,

ОСОБА_4,

відповідачів:

Державної іпотечної установи - Вичівська Оксана Юріївна (присутня),

Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" -Шпатурський Руслан Володимирович (відсутній),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Державної іпотечної установи на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 12 червня 2018 року,

в с т а н о в и в:

У вересні 2017 року в суд звернулась ОСОБА_2 із позовом до Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит", (далі - відповідач-1, банк або ПАТ "Банк"Фінанси та кредит"") та Державної іпотечної установи " (далі - відповідач-2 або ДІУ), про визнання договору іпотеки припиненим. Мотивуючи позов, вказувалося про те, що 13 квітня 2007 року між нею та Банком "Фінанси та Кредит" ТОВ, правонаступником якого є ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит", укладено кредитний договір № Ф1-07/53493-1433, відповідно до якого останній надав їй грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 40 000 дол. США до 13 квітня 2022 року. З метою забезпечення належного виконання зобов'язання за кредитним договором від 13 квітня 2007 року № Ф1-07/53493-1433, між нею та ПАТ "Фінанси та Кредит" укладено іпотечний договір № 53493-1433 від 13 квітня 2007 року. Предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме приміщення відділу постачання та збуту, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Позивачем було достроково погашено кредит, про що свідчить довідка АТ "Банк "Фінанси та Кредит"" вих. № 9-321210/1049 від 12 липня 2016 року, згідно якого заборгованість по кредиту погашена 11 травня 2016 року. Не зважаючи на виконання умов кредитного договору достроково, вона не змогла отримати документи про припинення іпотеки, оскільки, як їй стало відомо, у відповідності до умов Договору відступлення прав вимоги № 17/4-В від 11 лютого 2015 року, який був укладений між банком та ДІУ, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, відповідач-2 набула права вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення по них, визначеними у додатку № 1, в т.ч. всі права вимог, що виникли за кредитним договором № Ф1-07/53493-1433 від 13 квітня 2007 року. Крім того, до нового кредитора перейшли усі права за договорами забезпечення, а саме за Іпотечним договором №53493-1433 від 13 квітня 2007 року. Вказує, що її не було повідомлено про укладення договору про відступлення прав вимог, згідно з чим ДІУ стала новим кредитором за кредитним договором, тому вона здійснила погашення кредиту первинному кредитору, відповідач-1, правонаступником якого є ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит"". Вважає, що належно виконала зобов'язання.

У поданій 08 травня 2018 року позовній заяві (остаточна редакція ОСОБА_2 уточнила дату визнання договору іпотеки припиненим. В решті позовні вимоги залишила без змін.

Відповідач-2 подано 07 червня 2018 року відзив, де вважає позов безпідставним і просить відмовити в його задоволені.

Ухвалою судді Рівненського міського суду від 23 жовтня 2017 року відкрито провадження у зазначеній цивільній справі.

Рішенням Рівненського міського суду від 12 червня 2018 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано іпотеку нерухомого майна - приміщення відділу постачання та збуту (літ."Л-1"), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, за іпотечним договором №Ф1-07/53493-1433 від 13 квітня 2007 року, укладеного між банком та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Кострикіним В.І. за реєстровим № 1339, такою, що припинена з 11 травня 2016 року.

Знято заборону відчуження ОСОБА_2 нерухомого майна: приміщення відділу постачання та збуту (літ."Л-1"), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, номер РПВН: 18486578, накладену приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Кострикіним В.І. у зв'язку з укладенням іпотечного договору від 13 квітня 2007 року з реєстровим № 1339 та вилучено вказаний запис з Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна.

Стягнуто з ДІУ на користь позивача судовий збір в розмірі 1 280 гривень.

На рішення суду ДІУ подано апеляційну скаргу, де посилається на неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи, недоведеність встановлених судом обставин, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосуванні норм матеріального права і порушення норм процесуального права.

Обґрунтування неповного з'ясування обставин справи судом першої інстанції полягало в тому, що суд не звернув увагу на той факт, що обов'язок повідомити боржника про уступку права вимоги за умовами договору про відступлення права вимоги №14/4-В від 11.02.15 покладено на первісного кредитора - ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит". Під час розгляду справи суд не з'ясував фактичне виконання первісним кредитором обов'язків, встановлених цим договором.

Вказує на безпідставність визнання судом банку неналежним відповідачем та відмові в задоволенні позовних вимог до нього. Також заперечує проти обставин, які суд визнав встановленими. Це - поважність підстав неотримання позивачем повідомлення про заміну кредитора та неналежності доказів згідно з якими заборгованість по кредиту погашено.

Звертає увагу на те, що при прийнятті рішення судом першої інстанції порушено норми матеріального права, які передбачені ч. 2 ст.1049 ЦК України, відповідно до яких позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася на банківський рахунок позикодавця. Вважає, що порушено процедуру повернення грошових коштів, оскільки вони не надійшли на рахунок ДІУ.

У покликанні на порушення норм процесуального права вказує, що суд першої інстанції ухвалив рішення, яке суперечить іншому судовому рішенню, що набрало законної сили і є обов'язковим до виконання. Зокрема, ухвала Господарського суду м. Києва від 20 січня 2016 року про затвердження мирової угоди, укладеної між відповідачами.

З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове - про відмову ОСОБА_2 у позові.

У поданому відзиві представник позивача, вважає апеляційну скаргу необґрунтованою та просить відмовити в її задоволенні. При цьому покликається на недостовірність тверджень відповідача щодо відсутності відомостей про місце проживання позивача. Спростовує доводи ДІУ про належне повідомлення позивача про відступлення права вимоги. Вказує, що відповідач-2 визнав факт оплати усієї суми по кредиту. Звертає увагу на наявність неврегульованого спору між відповідачами.

ДІУ у поданій відповіді на відзив не погоджується з аргументами позивача, оскільки вони не відповідають обставинам справи. Повторно покликається на обов'язок повідомлення про заміну кредитора банком; на неналежне погашення кредиту. Зазначає, що спору між відповідачами не існує. Звертає увагу на те, що кошти отримані від ОСОБА_2 знаходяться в ліквідаційній масі, а не направлені на погашення кредиту

Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників справи та їх представників, перевіривши матеріали справи та доводи ДІУ, колегія суддів прийшла до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Судом правильно встановлено, що 13 квітня 2007 року між ТОВ Банк "Фінанси та Кредит", правонаступником якого є ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит"" та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, відповідно до якого банк надав позивачу грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 40 000 дол. США до 13 квітня 2022 року.

З метою забезпечення належного виконання зобов'язання за кредитним договором від 13 квітня 2007 року № Ф1-07/53493-1433, між банком та ОСОБА_2 укладено іпотечний договір № 53493-1433 від 13 квітня 2007 року. Предметом іпотеки є нерухоме майно - приміщення відділу постачання та збуту, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

17 вересня 2015 року постановою Національного банку України за № 612 ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" було віднесено до категорії неплатоспроможних, що призвело до запровадження виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб процедури виведення банку з ринку шляхом введення тимчасової адміністрації Банку.

Вказана обставина призвела до набрання 17 вересня 2015 року чинності договору відступлення права вимоги №17/4-В, укладеного між відповідачами, посвідченого 11 лютого 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу. На підставі вказаного договору ДІУ набула права вимоги за кредитним договором та договором забезпечення, визначеними у додатку № 1.

20 січня 2016 року Господарським судом м. Києва було визнано мирову угоду, укладену між відповідачами у справі № 910/21864/15, за умовами якої до моменту формування ліквідаційної маси та передачі усіх прав сплата заборгованості за кредитними договорами може відбуватися як через установу банку, так і за реквізитами, вказаними у повідомленні ДІУ. Сторони домовилися здійснювати звіряння платежів та вести реєстр обліку заборгованості.

Відповідачем-2 направлено лист №7207/11/2 від 15 жовтня 2015 року ОСОБА_2 про зміну кредитора за іпотечним договором та кредитним договором. Проте документального підтвердження отримання останньою даного листа представником відповідача не надано.

При цьому судом правильно враховано, що в матеріалах справи наявний лист ДІУ від 29 вересня 2016 року за №4593/11/1, адресований позивачу, з якого вбачається, що припинення іпотеки нерухомого майна та виключення запису з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у зв'язку з повним виконанням зобов'язань за кредитним договором №Ф1-07/53493-1433 від 13 квітня 2007 року буде здійснено ДІУ після повного врегулювання відносин між ДІУ та банком відповідно до мирової угоди, у т.ч. після перерахування банком коштів сплачених по кредиту позивачем, починаючи з 18 вересня 2015 року у сумі 90 962 грн. 57 коп. на поточний рахунок установи.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про іпотеку", ч.1 ст. 572, ч.1 ст. 575 ЦК України іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку встановленому цим законом.

За положеннями ст. 17 Закону України "Про іпотеку" іпотека припиняється у разі припинення основного зобов'язання, зокрема, на підставі його виконання.

При цьому законодавство не вимагає від іпотекодавця будь-яких дій, пов'язаних з припиненням іпотеки, оскільки іпотека, за відсутності іншої обґрунтованої заборгованості, припиняється за фактом припинення виконання основного зобов'язання.

11 травня 2016 року ОСОБА_2 внесла на рахунок ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит"" грошові кошти на дострокове погашення кредиту, що підтверджується довідкою ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит"" від 12 липня 2016 року № 9-321210/1049 та розрахунком заборгованості із зазначенням дат та сум на погашення заборгованості по кредитному договору № Ф1-07/53493-1433 від 13 квітня 2007 року. Тобто вказане підтверджує про належне виконання зобов'язання ОСОБА_2 на користь первісного кредитора.

Крім того, колегія суддів вважає правильним висновок суду щодо відмови в задоволенні позовних вимог до банку у зв'язку з укладенням договору відступлення прав вимоги, згідно з яким до ДІУ перейшли всі права кредитора за кредитним та іпотечним договорами.

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційного скарги про неповне з'ясування судом першої інстанції обставин справи. Зокрема вказується на те, що суд не звернув уваги на обов'язок первісного кредитора повідомити боржника про відступлення права вимоги та інших обов'язків за умовами договору.

Норма ст. 516 ЦК України визначає, що заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Обґрунтованим є висновок суду щодо неналежного повідомлення боржника про заміну кредитора за договором про відступлення права вимоги. Повідомлення було направлено не за місцем проживання позивача, а за знаходженням іпотечного майна: АДРЕСА_1, яке, як зазначено в іпотечному договорі, є приміщенням відділу постачання та збуту.

Доводячи підстави неналежності доказів скаржник зазначає, що довідка та розрахунок із зазначенням дат та сум на погашення заборгованості жодним чином не засвідчують розмір кредитної заборгованості і факт її погашення. Водночас у апеляційній скарзі стверджує, що позивач, перерахувавши кошти на відповідний рахунок в ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит", здійснив лише переказ грошових коштів, які мали надійти до нового кредитора. Таким чином, суд правильно зробив висновок про доведеність факту погашення кредиту.

Не знаходять свого підтвердження покликання апеляційної скарги на порушення норм матеріального права, передбачених ч.2 ст.1049 ЦПК України, оскільки у визнаній 20 січня 2016 року Господарським судом м. Києва мировій угоді, укладеній між відповідачами, за умовами якої до моменту формування ліквідаційної маси та передачі усіх прав сплата заборгованості за кредитними договорами може відбуватися як через установу банку, так і за реквізитами, вказаними у повідомленні ДІУ. Сторони домовилися здійснювати звіряння платежів та вести реєстр обліку заборгованості.

Щодо доводів апеляційної скарги про порушення норм процесуального права, (ухвалення судом рішення, яке суперечить іншому судовому рішенню, що набрало законної сили і є обов'язковим до виконання), то з ними колегія суддів не може погодитися.

Так, відповідно до абз. другого ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Між тим, будь-яких доказів про існування таких процесуально-правових дефектів відповідачем-2 подано не було, а апеляційним судом не було здобуто.

Судом першої інстанції обґрунтовано не прийнято до уваги наявність неврегульованого спору за мировою угодою між первісним та новим кредитором, адже наявність неврегульованого спору між відповідачами не має правового значення для позивача.

Повно і правильно з'ясувавши обставини справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності та встановивши, що при вирішенні спірних правовідносин застосовані норми матеріального права, на застосуванні яких наполягав позивач, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позов.

Решта доводів апеляційної скарги зазначених висновків не спростовують, не ґрунтуються на обставинах справи та нормах чинного законодавства.

Підставою для відхилення апеляційної скарги відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухваленні оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Державної іпотечної установи залишити без задоволення, а рішення Рівненського міського суду від 12 червня 2018 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Хилевич С.В.

Судді: Шимків С.С.

Боймиструк С.В.