Постанова

Іменем України

24 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 2-1038/10

провадження № 61-14149св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),

Черняк Ю. В.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_2,

представник заявника - ОСОБА_3,

суб'єкт оскарження - начальник Ленінського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції Донцов Олександр Сергійович,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2, подану представником - ОСОБА_3, на ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 15 грудня 2015 року у складі судді Плохотніченко Л. І. та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 20 січня 2016 року у складі колегії суддів: Суржика М. М., Авраменко Т. М., Кіселика С. А.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У серпні 2015 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3, звернувся до суду зі скаргою на дії начальника Ленінського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції Донцова О. С. (далі - начальника Ленінського ВДВС Кіровоградського МУЮ Донцова О. С.).

Скарга мотивована тим, що 05 серпня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до начальника Ленінського ВДВС Кіровоградського МУЮ з клопотанням про здійснення контролю за законністю проведення виконавчих дій у виконавчому провадженні № 45133134 від 22 жовтня 2014 року з виконання виконавчого листа 2-1038/2010, виданого Ленінським районним судом м. Кіровограда

від 25 березня 2011 року. Крім того, він просив начальника Ленінського ВДВС Кіровоградського МУЮ за наслідками проведення перевірки виконавчого провадження скасувати постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 31 травня 2011 року, про стягнення з боржника виконавчого збору, про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження та про відкриття виконавчого провадження від 22 жовтня 2014 року. Проте, начальником Ленінського ВДВС Кіровоградського МУЮ не було належним чином здійснено контроль за законністю вказаного вище виконавчого провадження та за наслідками проведення перевірки не було вирішено питання щодо скасування всіх постанов.

У зв'язку із викладеним, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3, просила суд визнати дії начальника Ленінського ВДВС Кіровоградського МУЮ Донцова О. С. неправомірними, скасувати постанови: про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 31 травня

2011 року, про стягнення з боржника виконавчого збору від 14 серпня

2012 року, про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 20 травня 2013 року.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 15 грудня 2015 року у задоволенні скарги ОСОБА_2 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив із того, що із клопотання представника заявника від 05 серпня 2015 року до Ленінського ВДВС Кіровоградського МУЮ вбачається, що представник заявника в клопотанні просив начальника ВДВС здійснити не контроль за своєчасністю, правильністю і повнотою виконання рішень державним виконавцем, як це передбачено статтею 83 Закону України «Про виконавче провадження», а перевірку законності виконавчого провадження, що відповідно до статті

86 Закону України «Про виконавче провадження» не відноситься до його компетенції. Оскільки вимоги заявника щодо скасування вказаних вище постанов державного виконавця випливають з вимоги стосовно визнання бездіяльності начальника Ленінського ВДВС Кіровоградського МУЮ

Донцова О. С. неправомірною, яку суд вважав необґрунтованою, то правові підстави для скасування постанов державного виконавця відсутні.

Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 20 січня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_2, подану представником - ОСОБА_3, відхилено. Ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що районним судом обґрунтовано відмовлено у задоволенні скарги, оскільки начальник Ленінського ВДВС Кіровоградського МУЮ діяв у межах зазначених законів. Зазначені постанови державного виконавця оскаржувались у судовому порядку, однак скарги залишились без задоволення. До подачі цієї скарги, рішення начальника Ленінського ВДВС ОСОБА_2 не оскаржував.

У лютому 2016 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3, подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржувані ухвали судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким скаргу задовольнити.

Касаційна скарга мотивована тим, що підставою для початку здійснення контролю (перевірки) законності виконавчого провадження, було зазначено статтю 83 Закону України «Про виконавче провадження». Встановлюючи строки для здійснення контролю, заявник керувався частиною другою статті 86 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки стаття 83 цього Закону не містить наслідків проведення контролю та способів його здійснення. Відповідно до пункту 10.1 наказу Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 «Про затвердження Інструкції з організації примусового виконання рішень», контроль у виконавчому провадженні здійснюється відповідно до статей 83-86 Закону.

У травні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшло заперечення Ленінського ВДВС

м. Кіровограда на касаційну скаргу ОСОБА_2 У запереченні вказано, що боржник має право оскаржити рішення, дію або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно у судовому порядку. Порядок оскарження дій державного виконавця боржником чітко визначено законодавством.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

22 березня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Відповідно до частини третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з частиною першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суди встановили, що 05 серпня 2015 року представник заявника звернувся до начальника Ленінського ВДВС Кіровоградського МУЮ з клопотанням, згідно з яким просив здійснити перевірку законності проведення виконавчих дій у виконавчому провадженні № 45133134 від 22 жовтня 2014 року по виконанню виконавчого листа 2-1038/2010, виданого 25 березня 2011 року, виданого Ленінським районним судом м. Кіровограда. Відповідно до цього ж клопотання представник заявника просив начальника Ленінського ВДВС Кіровоградського МУЮ за наслідками проведення перевірки виконавчого провадження скасувати постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 31 травня 2011 року, про стягнення з боржника виконавчого збору від 14 серпня 2012 року, про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 20 травня 2013 року, та про відкриття виконавчого провадження від 22 жовтня 2014 року

(а.с. 15-20).

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 1 Закону України «Про державну виконавчу службу» завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про державну виконавчу службу» працівник органу державної виконавчої служби зобов'язаний сумлінно виконувати службові обов'язки, не допускати в своїй діяльності порушення прав громадян та юридичних осіб, гарантованих Конституцією України та законами України.

За змістом статті 13 Закону України «Про державну виконавчу службу» дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені до вищестоящої посадової особи або до суду у порядку, встановленому законом.

У відповідності до статті 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Таким чином, суди першої та апеляційної інстанцій, належним чином дослідивши наявні у справі докази, дійшли обґрунтованого висновку, що дії начальника Ленінського ВДВС здійснювались з дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Доводи касаційної інстанції були предметом дослідження судів попередніх інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами першої та апеляційної інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Отже, доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Таким чином, судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2, подану

представником - ОСОБА_3, залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 15 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 20 січня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Є.В. Синельников

С.Ф. Хопта

Ю. В. Черняк