РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 643/881/17

Провадження № 2/643/421/18

22.01.2018 року Московський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого - судді Довготько Т.М.

при секретарі - Бахметьєвій Ю.С.,

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Горобець А.А.,

відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Бідонько Людмила Леонідівна про визнання договору купівлі-продажу частково недійсним та визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вище вказаним позовом, в якому просить: визнати частково недійсним (в 1/4 частині) договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_2 між ОСОБА_5 і ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Бідонько Л.Л. 06.09.2013 року, реєстр № 718, зареєстрований 06.09.2013 року приватним нотаріусом ХМНО Бідонько Л.Л., реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 01, номер запису про право власності 2395130, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 5659615 від 06.09.2013 року; визнати за ним право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 року.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що квартира АДРЕСА_2 була надана його матері ОСОБА_6 на сім'ю з трьох осіб в ЖК «Уран» в 1969 році на підставі ордеру № 23631 серії А від 25.12.1969 року. Його мати ОСОБА_6 була членом цього кооперативу, перший пайовий внесок за цю квартиру був виплачений в 1970 році, а повна вартість квартири - в 1983 році, таким чином фактично стала її власником. Його батьки ОСОБА_6 та ОСОБА_5 перебували в шлюбі між собою з 14.05.1967 року. Спірна квартира була придбана батьками позивача в період шлюбу між ними, то відповідно кожен з них набув право власності на 1/2 її частину, як на частку в спільному майні подружжя. Його мати ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 року. Після смерті матері відкрилася спадщина на 1/2 частину спірної квартири АДРЕСА_1. Наскільки йому відомо, мати ОСОБА_6 ніяких заповітів за своє життя не залишала, тому спадкування після її смерті повинно відбуватися за законом. Її спадкоємцями за законом першої черги є він та батько ОСОБА_5 Протягом встановленого Законом шестимісячного строку на прийняття спадщини з заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори ніхто із спадкоємців не звертався. Однак, він з 28.07.2000 року і його батько ОСОБА_5 з 09.02.1974 року були зареєстровані в цій квартирі та фактично проживали в ній на час відкриття спадщини, слідкували за нею, разом з батьком робили ремонти, сплачували комунальні платежі, користувалися іншими речами спадкодавиці, тобто фактично вступили в управління спадковим майном в установлений законом шестимісячний строк. Таким чином, належна його матері 1/2 частина спірної квартири підлягала розподілу між двома її спадкоємцями першої черги за законом - ним та батьком, тобто по 1/4 частині спірної квартири. Однак, за життя батька він своїх спадкових прав не оформлював, цього питання раніше не підіймав. Його батько помер ІНФОРМАЦІЯ_6 року. Наприкінці травня 2016 року після того, як він почав збирати відомості та документи для оформлення спадщини після смерті його батьків, він дізнався з Реєстру прав власності на нерухоме майно про те, що його батьком ОСОБА_5 було оформлено право власності на квартиру АДРЕСА_2 в цілому, на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова від 02.06.2008 року, яку в подальшому він продав ОСОБА_2 Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 02.06.2008 року визнано за ОСОБА_5 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 в порядку спільності майна подружжя як за чоловіком ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 року. Визнано за ОСОБА_5 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 року. Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 21.09.2016 року рішення Московського районного суду м. Харкова від 02.06.2008 року в частині визнання за ОСОБА_5 права власності на 1/4 частину квартири скасовано та провадження по справі в цій частині закрито, у зв'язку зі смертю позивача. Постановою державного нотаріуса 11 ХДНК від 03.12.2016 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 року, з тих підстав, що відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно на ім'я спадкоємиці. В цій же постанові нотаріусом йому було повідомлено, що спірна квартира померлій ОСОБА_6 не належить у зв'язку із відчуженням цієї квартири її чоловіком ОСОБА_5 у 2013 році. З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майнойому стало відомо, що спірна квартира належить на праві власності відповідачу, на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Бідонько Л.Л. від 06.09.2013 року. Таким чином, його батько ОСОБА_5 не мав права та законних підстав на розпорядження всією спірною квартирою, а тільки 3/4 її частинами, у зв'язку з чим він звернувся до суду з дійсним позовом.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених в позові, просив його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник Горобець А.А заперечували проти позову в повному обсязі, з огляду на наступне. Зазначили, що позивачем було заявлено позов про визнання договору купівлі - продажу квартири частково недійсним та визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування за законом. З віндикаційним позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння до суду позивач не звертався. По - друге, звертаючись до суду із цим позовом ОСОБА_1, не будучи стороною оспорюваного договору купівлі - продажу квартири, посилаючись на своє право на спірне майно як спадкоємець за законом, в порядку захисту порушеного права пред'явив до суду вимоги про визнання правочину недійсним. 06.09.2013 року відповідач придбала квартиру за адресою: АДРЕСА_2 згідно з договором купівлі - продажу від 06.09.2013 року укладеним з ОСОБА_5 Таким чином, позивач ОСОБА_1 не є стороною оспорюваного договору купівлі - продажу. По- третє, відповідач придбала спірну квартиру відповідно до договору купівлі - продажу, укладеним з ОСОБА_5 та на момент підписання договору вказана квартира належала ОСОБА_5 на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова від 02.06.2008 року. Вказані вище обставини були перевірені приватним нотаріусом ХМНО Бідонько Л.Л., який здійснював посвідчення договору купівлі - продажу квартири. Таким чином, відповідач не мала жодних сумнівів з приводу того, що ОСОБА_5 є власником квартири, що і було підставою для укладення договору купівлі - продажу квартири. Крім того, на момент вчинення договору купівлі - продажу квартири позивач не мав зареєстрованого в установленому законом порядку права власності на квартиру, таким чином, відповідач є добросовісним набувачем квартири АДРЕСА_2.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Бідонько Л.Л. в судове засідання не з'явилась, про час та дату судового розгляду повідомлялась належним чином, причини неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності та заперечень проти позову не надала.

За клопотанням відповідача в судовому засіданні в якості свідків були допитані ОСОБА_7 та ОСОБА_8

Так, свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні зазначила, що вона проживає в АДРЕСА_5, відповідача ОСОБА_9 вона знає з 2016 року, оскільки остання проживає в їхньому будинку, в квартирі НОМЕР_1. Позивача свідок також знає. Останній приїжджав в 2016 році до неї, як до голови правління будинку, для того, щоб отримати копії документів.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні зазначив, що він проживає в АДРЕСА_6 знає відповідача ОСОБА_9 з 2013 року. Відповідач проживає в квартирі НОМЕР_1 вищевказаного будинку, робить в ній ремонт. Позивача свідок знає з дитинства, оскільки вони виросли разом, проживали в одному будинку, але на протязі 10 років останнього не бачив. Свідок знав, що між позивачем та його батьком були погані стосунки. Вказане знає зі слів батька позивача.

Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що на підставі ордеру на житло № 23631 серії А від 25.12.1969 року ОСОБА_6 була надана квартира АДРЕСА_3 у будинку ЖК «УРАН» на склад сім'ї 3 чоловіка /а.с.11/.

Як вбачається з довідки № 05/34 від 23.05.2016 року, виданої ЖК «УРАН», з початку існування ЖК «УРАН» членом кооперативу була ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, власник квартири АДРЕСА_1 Вартість квартири складає- 3672 рублі. Перший, вступний внесок у 1970 році складає - 1620 рублі. Повністю виплачена ОСОБА_6 у 1983 році, заборгованості по виплаті не має /а.с.12/.

Батьками позивача ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 є : батько ОСОБА_5 та мати ОСОБА_6, що підтверджується Повторним Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 10095 /а.с. 23/.

ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 року у віці 51 років, що підтверджується Повторним Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 6187 /а.с. 21/.

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 року у віці 68 років, що підтверджується Повторним Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 18872 /а.с. 22/.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 02.06.2008 року позов ОСОБА_5 задоволено. Визнано за ОСОБА_5 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 в порядку спільності майна подружжя як за чоловіком ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 року. Визнано за ОСОБА_5 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 року /а.с. 15/.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 21.09.2016 року рішення Московського районного суду м. Харкова від 02.06.2008 року в частині визнання за ОСОБА_5 (померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 року) права власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 року, скасовано та провадження по справі в цій частині закрито. В іншій частині рішення залишено без змін. Зазначене рішення набрало законної сили /а.с. 16-17/.

Частиною 4 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як вбачається з вищевказаних рішень судів першої та апеляційної інстанцій, ОСОБА_5 знаходився в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 з 14.05.1967 року. В період шлюбу вони придбали житло в ЖК «Уран». Вартість квартири повністю виплачена в 1983 році. ІНФОРМАЦІЯ_5 року ОСОБА_6 померла. Після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина на іншу 1/2 частину спірного житла. Спадкоємцями після смерті останньої були її чоловік ОСОБА_5 та син ОСОБА_1 З заявами про прийняття спадщини ніхто із спадкоємців в шестимісячний строк до нотаріальної контори не звертався. Згідно довідок ЖК «Уран» разом зі спадкодавцем на день смерті проживав та був зареєстрований з 09.02.1974 року ОСОБА_5, відповідач зареєстрований за даною адресою з 28.07.2000 року, однак не проживав там.

Згідно ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування по черзі. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у випадку відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття.

Згідно ст.1261 ЦК України в першу чергу на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з чоловіка і жінки, що пережив і батьки.

Як передбачено ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України в разі відсутності документів на право власності, власник може вимагати визнання права власності в судовому порядку.

Як встановлено судом та не заперечувалось позивачем, останній не подавав заяви про прийняття спадщини після смерті матері до нотаріальної контори у встановлений законом шестимісячний строк.

Крім того, як встановлено в рішенні Апеляційного суду Харківської області від 21.09.2016 року, згідно довідок ЖК «Уран» разом зі спадкодавцем на день смерті проживав та був зареєстрований з 09.02.1974 року ОСОБА_5, відповідач зареєстрований за даною адресою з 28.07.2000 року, однак не проживав там.

Враховуючи те, що мати позивача ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_5, до спірних правовідносин слід застосувати законодавство ЦК УРСР 1963 року.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК УРСР (1963року) місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме - місцезнаходження майна або його основної частини. Для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Спадщина приймається шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном або шляхом подання заяви про прийняття спадщини до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини (ст.549 ЦК УРСР).

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем факт прийняття спадщини шляхом фактичного вступу у володіння та управління майном померлої не підтверджується жодним доказом.

Норми ЦК УРСР не містять норм, які б передбачали те, що у разі реєстрації спадкоємця разом з спадкодавцем, він вважався б таким, що прийняв спадщину.

Відповідно до ст. 550 ЦК УРСР, строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли

спадщину.

Таким чином, враховуючи те, що позивач ОСОБА_1 на час відкриття спадщини після смерті матері ОСОБА_6 не проживав із спадкодавцем, для прийняття спадщини після її смерті він мав подати до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини у встановлений законом шестимісячний строк.

Проте, зазначеної заяви позивачем подано не було.

Як встановлено судом, з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6, позивач ОСОБА_1 не звертався.

З огляду на викладене, позивач не може бути визнаний таким, що у встановленому законом порядку прийняв спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_6, а тому позовні вимоги в частині визнання права власності на ? частину спірної квартири в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_6 не підлягають задоволенню.

Крім того, судом встановлено, що згідно п.п. 1.1 Договору купівлі - продажу квартири від 06.09.2013 року, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_2, ОСОБА_5 передав у власність, а ОСОБА_2 прийняла у власність квартиру НОМЕР_1, що розташована за адресою: АДРЕСА_1. Зазначений Договір посвідчено приватним нотаріусом ХМНО Бідонько Л.Л. 06.09.2013 року, та зареєстровано в реєстрі за № 718. Нерухоме майно, що відчужується належить ОСОБА_5 на підставі рішення Московського районного суду м.Харкова від 02.06.2008року /а.с. 61-62/.

Крім того, відповідно до даних Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єктів нерухомого майна № 74736445 від 03.12.2016 року, квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_2 на підставі договору купівлі - продажу квартири від 06.09.2013 року /а.с. 9-10/.

03.12.2016 року державним нотаріусом 11 ХДНК Коваленко Л.О. відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 року його матері, ОСОБА_6 у зв'язку з тим, що квартира НОМЕР_1, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 померлій ОСОБА_6 не належить, оскільки вона відчужена її чоловіком ОСОБА_5 у 2013 році /а.с. 25/.

З викладених у позовній заяві обставин, позивач вважає договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 від 06.09.2013 року частково недійсним, оскільки ОСОБА_5 правомірно набув право власності не на всю квартиру, а тільки на 3/4 її частинами, тому не мав права на відчуження іншої 1/4 її частини.

Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 " Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" Судам відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.

З огляду на вищевикладене, та враховуючи те, що позивач не прийняв у встановленому законом порядку спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_6, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнання частково недійсним договору купівлі - продажу від 06.09.2013 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 80, 81, 263, 265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Бідонько Людмила Леонідівна про визнання договору купівлі-продажу частково недійсним та визнання права власності в порядку спадкування за законом - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Апеляційного суду Харківської області протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Т.М. Довготько