КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/571/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 листопада 2018 року місто Київ

справа № 756/13137/16-ц

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

за участю секретаря судового засідання - Волошина В.Р.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 21 травня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Майбоженко А.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів, стягнення неустойки, відшкодування моральної шкоди,

за позовом ОСОБА_3 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів, стягнення неустойки, відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2016 року позивач звернувся до Оболонського районного суду міста Києва з позовом до відповідача, в якому, з урахуванням поданих заяв про зміну позовних вимог, просив стягнути з ФОП ОСОБА_2 на свою користь:

- неустойку за кожний день відмови у обміні товару у розмірі 1% його вартості за період з 25 червня 2016 року по 27 травня 2017 року у сумі 7083,21 грн.;

- пеню за кожний день прострочення виконання роботи (надання послуги) у розмірі 3% від його вартості, починаючи з 00-00 годин 25 червня 2016 року по 09 годину 27 травня 2017 року у сумі 226689,84 грн.;

- моральну шкоду у розмірі 134028 грн. у зв'язку з порушенням прав споживача;

325 грн. судового збору та комісії банку.

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що 01 квітня 2016 року він звернувся до Автокомплексу «Деталь», що належить відповідачу з метою ремонту ремкоплекта ременя ГРМ на автомобілі «Бріліанс» д.н.з. НОМЕР_1 який належить на праві власності його дружині - ОСОБА_3, а він користується даним автомобілем.

06 квітня 2016 року позивач на власну вимогу отримав автомобіль на станції технічного обслуговування, при цьому позивач розрахувався за комплект ременя ГРМ Gates K015373XS та його встановлення згідно рахунку №С2-0018214 від 06 квітня 2016 року і отримав акт виконаних робіт №С2-0018128 та касовий чек.

Вказував, що 17 квітня 2016 року було встановлено, що комплект ременя ГРМ, придбаний та встановлений у відповідача не відповідає параметрам автомобілю, яким він користується. З цього приводу він 18 квітня 2016 року звернувся до заступника директора АК «Деталь» ОСОБА_4 з проханням замінити товар, на що отримав відмову.

Зазначав, що на своє письмове звернення, 04 червня 2016 року він отримав відмову у задоволенні заяви з посиланням на її невідповідність претензії, форма і зміст якої визначено ст.ст.6-8 ГК України.

Позивач вважає такі дії відповідача такими, що порушують його права споживача, у зв'язку з чим подав позов до суду.

Ухвалою суду від 17 квітня 2018 року в одне провадження з даною справою було об'єднано справу за позовом ОСОБА_3 до ФОП ОСОБА_2, про захист прав споживача, стягнення неустойки, відшкодування моральної шкоди.

Посилаючись на порушення з боку відповідача її прав, ОСОБА_3 просила:

зобов'язати відповідача безоплатно усунути недоліки товару в розумний строк, а саме замінити ремкомплект ременя ГРМ Gates K015373XS на ремкомплект ременя ГРМ Gates K015481XS на автомобіль «Бріліанс» д.н.з. НОМЕР_2;

стягнути з відповідача на її користь неустойку за кожен день відмови у обміні товару у розмірі 1% від його вартості, починаючи з 25 червня 2016 року у сумі 7083,21 грн.;

стягнути з відповідача на її користь пеню за кожний день прострочення виконання роботи (надання послуги) у розмірі 3% від його вартості, починаючи 25 червня 2016 року у сумі 226689,84 грн.;

стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду у розмірі 134028 грн. у зв'язку з порушенням прав споживача.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 21 травня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ФОП ОСОБА_2на користь ОСОБА_1 шляхом перерахування коштів на належний йому картковий рахунок: 2500 грн. неустойки за неналежне виконання зобов'язань по договору про надання послуг; 320 грн. сплаченої суми судового збору.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь держави 704,80 грн. судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 у повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказував, що судом першої інстанції не вірно з'ясовано, що після відкриття провадження відповідачем вживались заходи для усунення недоліків у виконаній роботі та заміні товару і що причиною відтермінування таких дій стала пасивна поведінка позивача ОСОБА_1, який ухилявся від надання автомобілю для ремонту та заміни ременя ГРМ.

Вказував, що суд невірно вважає, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду посилаючись на ч.3 ст.551 ЦК України, оскільки ні відповідач, ні його представник жодного разу не заявляли клопотання про зменшення розміру неустойки та вважає, що до правовідносин у даній справі має застосовуватися ст.624 ЦК України про правові наслідки порушення зобов'язання та відповідальність за порушення зобов'язання.

Зазначав, що суд не вірно робить висновки про відсутність підстав для розрахунку неустойки у відповідності до вимог ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Вказував, що відповідач прострочив виконання надання послуги, тому правильним буде здійснити розрахунок неустойки відповідно до вимог ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Посилався на те, що судом першої інстанції не вірно вирішено питання щодо відшкодування моральної шкоди, оскільки в даній справі спричинена моральна шкода, яка не може бути компенсована тільки констатацією факту порушення майнових прав.

Відзиву на апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 від відповідача до апеляційного суду не надійшло.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з вищевказаних підстав.

Відповідач та позивач ОСОБА_3 у судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у їх відсутності відповідно до положень ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 21 травня 2018 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 апелянтом не оскаржується, а тому апеляційним судом в цій частині не перевіряється.

Як вбачається з матеріалів справи, 01 квітня 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Автокомплексу «Деталь», що належить відповідачу, з метою ремонту ремкоплекта ременя ГРМ на автомобілі «Бріліанс» д.н.з. НОМЕР_1 який належить на праві власності дружині позивача - ОСОБА_3 Позивач ОСОБА_1 користується даним автомобілем, відомості про нього внесені до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

Автомобіль був зданий на СТО позивачем ОСОБА_1, ним укладався договір на технічне обслуговування транспортного засобу, а також ним здійснювалась оплата виконаної роботи, а відтак у розумінні ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» ОСОБА_1 є споживачем на підставі договору, що укладений між ним та відповідачем.

Згідно Акту виконаних робіт №С2-0017992 від 06 квітня 2016 року, складеного ФОП ОСОБА_2, замовником ОСОБА_1 було придбано комплект (ремінь + ролики) Gates К015373XS вартістю 2108,10 грн. та відповідачем було виконано роботи: діагностика автомобіля (46,80 грн.), заміна ременя ГРМ та натяжника (936 грн.), перевірка компресії (117 грн.). В якості замовника та платника зазначено ОСОБА_1

Однак, послуга, яка була надана відповідачем позивачу щодо підбору та заміни комплекту ременя ГРМ була неналежної якості, оскільки як з'ясувалось пізніше проданий комплект ременю ГРМ не був призначений для встановлення та експлуатації на автомобілі, яким користується позивач ОСОБА_1 у зв'язку з відмінністю його технічних характеристик.

А відтак, судом першої інстанції вірно встановлено, що товар, який був проданий позивачу є товаром неналежної якості, оскільки не відповідав умовам договору, що укладений між позивачем та відповідачем, а також у зв'язку з тим, що останнім неналежним чином надано позивачу послугу, а саме підбір та подальше встановлення комплекту ременю ГРМ.

19 квітня 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до відповідача з вимогою про повернення коштів, сплачених за Актом виконаних робіт №С2-0018128 від 06 квітня 2016 року.

У відповідь на даний лист, 10 травня 2016 року відповідач відмовив у поверненні коштів з посиланням на положення ГК України щодо не відповідності змісту претензії вимогам Закону.

12 жовтня 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду, в якому серед іншого просив безоплатно усунути недоліки товару та виконаної роботи (послуг).

27 травня 2017 року відповідачем безоплатно усунуто вказані недоліки та проведено заміну ременю та роликів ГРМ, про що свідчить Акт виконаних робіт №С2-0029692.

Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку недоліків споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством, має право вимагати:

1) пропорційного зменшення ціни;

2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк;

3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару.

Згідно з ч.9 цієї ж статті при пред'явленні споживачем вимоги про безоплатне усунення недоліків товару вони повинні бути усунуті протягом чотирнадцяти днів з дати його пред'явлення або за згодою сторін в інший строк. За кожний день затримки виконання вимоги про надання товару аналогічної марки (моделі, артикулу, модифікації) та за кожний день затримки усунення недоліків понад установлений строк (чотирнадцять днів) споживачеві виплачується неустойка відповідно в розмірі одного відсотка вартості товару.

Виходячи з положень ч.1 ст.548 ЦК України неустойка (штраф, пеня) підлягає стягненню, якщо це встановлено договором або законом.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що незважаючи на те, що недоліки проданого відповідачем товару були виявлені позивачем ОСОБА_1 протягом гарантійного строку, однак останній вимогу про безоплатне усунення недоліків товару пред'явив лише у позовній заяві поданій 12 жовтня 2016 року, яка отримана відповідачем 05 грудня 2016 року.

При цьому, у своєму зверненні від 19 квітня 2016 року, яке було направлено відповідачу позивач просив повернути кошти, витрачені на придбання товару, однак право на пред'явлення таких вимог не передбачено ч.1 ст.8 Закону України «Про захист прав споживачів».

Оскільки відповідач, 05 грудня 2016 року отримавши вимогу про безоплатне усунення недоліків товару, її не виконав протягом чотирнадцяти днів, а виконав лише 27 травня 2017 року, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо наявності підстав для нарахування неустойки, виходячи з положень ч.9 ст.8 Закону України «Про захист прав споживачів» у розмірі 4 870,40 грн. (Вартість товару, недоліки якого не усунуті складає 2108,10 грн., роботи, що підлягали виконанню - 936 грн. Кількість днів прострочення - 160) та з урахуванням положень ч.3 ст.551 ЦК України стягнув пеню в розмірі 2500 грн.

Доводи апелянта щодо невірного застосування до спірних правовідносин ч.3 ст.551 ЦК України колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.

Відповідно до ст.2 цього Закону законодавство про захист прав споживачів складається з цього Закону, Цивільного кодексу Українии, Господарського кодексу України та інших нормативно-правових актів, що містять положення про захист прав споживачів.

Згідно з ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Істотними обставинами в розумінні ч.3 ст.551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання).

При цьому питання зменшення розміру неустойки вирішується в конкретній ситуації на підставі певних доказів і розрахунків.

А відтак, враховуючи положення ч.3 ст.551 ЦК України, колегія суддів погоджується з висновком суду про наявність підстав для зменшення розміру неустойки до 2500 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не було враховано, що позивач ОСОБА_1 направляв відповідачу 28 квітня 2016 року вимогу, в якій просив безоплатно усунути недоліки товару у розумний строк колегія суддів відхиляє, з огляду на наступне.

Згідно з п.п.5, 6 ст. 119 ЦПК України у редакції чинній на час звернення позивача з позовом до суду позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Аналогічні вимоги містяться у п.5 ч.3 ст.175 ЦПК України у редакції Закону України №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, який набрав чинності з 15 грудня 2017 року.

У частині 1 ст.131 ЦПК України у редакції 2004 року визначено, що сторони зобов'язані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводилося, - до початку розгляду справи по суті.

Частиною 2 ст.83 ЦПК України у редакції Закону України №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, який набрав чинності з 15 грудня 2017 року визначено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідно до ч.3 ст.367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Разом з тим, позивач ОСОБА_1, звертаючись до суду з даним позовом не обгрунтовував свої вимоги та не зазначав в позові про те, що він звертався до відповідача з вимогою від 28 квітня 2016 року про усунення недоліків товару у розумний строк. Вказаної заяви позивачем також не було долучено до матеріалів його позовної заяви.

При цьому, матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_3 містять заяву від імені ОСОБА_3 від 28 квітня 2016 року, в якій остання пропонувала відповідачу безоплатно усунути недоліки товару у розумний строк. До вказаної заяви додано опис вкладення та рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, в якому відправником зазначено ОСОБА_1

Однак, колегія суддів не приймає вказану заяву ОСОБА_1 від 28 квітня 2016 року про безоплатне усунення недоліків товару у розумний строк, яка була ним долучена до апеляційної скарги, оскільки позивач не надав доказів неможливості подання до суду вказаного доказу з об'єктивних причин, що не залежали від нього.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не вірно зробив висновки про відсутність підстав для розрахунку неустойки у відповідності до вимог ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» колегія суддів відхиляє, оскільки вказані правовідносини регулюються ч.9 ст.8 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме нарахування пені за затримку усунення недоліків на вимогу споживача, оскільки ч.5 ст.10 вказаного Закону передбачено нарахування пені у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, а не за невиконання вимоги про безоплатне усунення недоліків товару.

Обґрунтовуючи позов в частині відшкодування моральної шкоди, позивач зазначав, що в результаті дій відповідача йому була заподіяна моральна шкода, яка виразилася у душевних стражданнях та переживаннях.

Згідно ст.611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов'язання, якщо таке відшкодування встановлено договором або законом.

Відповідно до п.5 ч.1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

Згідно з положеннями статей 4, 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі мають право на відшкодування моральної шкоди тільки в разі її заподіяння небезпечною для життя і здоров'я людей продукцією у випадках, передбачених законом.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 09 листопада 2016 року по справі №6-1575цс16.

Оскільки позивач не навів жодних доказів, які б свідчили про спричинення йому моральної шкоди небезпечною для життя і здоров'я людей продукцією, підстави для стягнення моральної шкоди в даному випадку відсутні, а відтак колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для відшкодування моральної шкоди.

Доводів, які б давали підстави до скасування рішення суду апеляційна скарга не містить.

Отже, суд першої інстанції всебічно і об'єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

Рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 21 травня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 05 листопада 2018 року.

Головуючий:

Судді: