Справа № 405/5921/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.01.2018 року Ленінський районний суд м. Кіровограда в складі

головуючої судді: Шевченко І.М.

при секретарі : Фришко А.Ю.

з участю адвоката : ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_3 про поновлення на роботі, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з позовом, в кому просив: визнати неправомірним та скасувати наказ Головного Управління Національної поліції в Кіровоградській області від 03.10.2017 року № 331 о/с в в частині його звільнення; поновити його на посаді провідного інженера відділення забезпечення автотранспортом при Головному управління Національної поліції в Кіровоградській області з 03.10.2017 року; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 03.10.2017 року по день поновлення на роботі; зобов»язати Головне управління Національної поліції в кіровоградській області призначити його на посаду провідного інженера відділення забезпечення автотранспортом центру обслуговування підрозділів Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області; допустити рішення до негайного виконання в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнути з відповідача судові витрати по справі.

Позов обґрунтовано тим, що відповідно до наказу ГУНП від 07.11.2015 року № 13 о/с його призначено на посаду провідного інженера відділення забезпечення автотранспортом при Головному управління Національної поліції в Кіровоградській області. Наказом ГУНП від 16.02.2017 року № 29 о/с «По особовому складу», з 16.02.2017 року його звільнено з посади за п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України (розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу у звязку зі скороченням чисельності або штату працівників).

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 31.07.2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду кіровоградської області від 19.09.2017 року, наказ про звільнення його з роботи визнано неправомірним та скасовано і наказом ГУНП в Кіровоградській області від 02.08.2017 року № 226 о/с його поновлено на роботі.

Наказом ГУНП в Кіровоградській області від 03.10.2017 року № 331 його звільнено з роботи за п.1 ст. 40 КЗпП у зв»язку із скороченням чисельності або штату працівників.

Вважає даний наказ необґрунтованим та незаконним. Вказаний наказ визначає два факти, з якими відповідач пов»язує його звільнення з роботи, не зазначаючи з якої саме із вказаних підстав він звільнений. Відповідно до наказу ГУНП від 02.12.2016 року № 892 відбувались організаційно-штатні зміни відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» в наказі не зазначено, що мали місце зміни в організації виробництва і праці відповідно до норм КЗпП України. Після проведення організаційно-штатних змін, як було два провідних інженера відділення забезпечення автотранспортом, так два провідних інженера відділення забезпечення автотранспортом і залишилось. Тобто, в ході організаційно-штатних заходів не відбулись зміни в організації виробництва і праці, ні штат ні чисельність провідних інженерів відділення забезпечення автотранспортом скорочена не була. Як скорочення чисельності так і скорочення штату провідних інженерів відділення забезпечення автотранспортом не відбувалось, а лише відбулась зміна підпорядкованості зазначеного відділення. В переліку змін у штатах, затверджених наказом ГУНП від 02.12.2016 року № 892, як підставу скорочення посад зазначено скасування тимчасових штатів, але КЗпП не передбачає таких термінів як тимчасовий або постійний штат, натомість КЗпП передбачає строки трудового договору - безстроковий та на визначений строк. З ним був укладений безстроковий трудовий договір, як видно з наказу ГУНП від 07.11.2015 №13 о/с, а тому скасування тимчасових штатів без скорочення чисельності та штату провідних інженерів відділення забезпечення автотранспортом не може бути підставою для звільнення його з роботи. Наявність тимчасових штатів КЗпП не передбачає, правовий статус тимчасових штатів трудовим законодавством не врегульовано. Крім того, він не був попереджений про наступне вивільнення. На посаду провідного інженера наказом ГУНП від 09.12.2016 №302 о/с була призначена ОСОБА_3 у звязку зі скороченням посади комірника, а мені у призначені на посаду провідного інженера з невідомих причин було відмовлено.

Зазначає, що відповідно до наказу ГУНП від 07.11.2015 № 13 о/с йому був установлений 10-й тарифний розряд, а відповідно до наказу ГУНП від 09.12.2016 № 302 о/с ОСОБА_3 установлений 9-й тарифний розряд.Тарифний розряд характеризує складність виконуваної роботи і рівень кваліфікації робітника.Вказує, що мав переважне право на залишення на роботі як працівник з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці ніж ОСОБА_3, яка була призначена на вказану посаду.Відповідно до наказу ГУНП від 09.12.2016 №302 о/с ОСОБА_3 займала посаду комірника центру обслуговування підрозділів, тобто його звільнено з роботи у звязку зі скороченням посади, комірника, яку обіймала ОСОБА_3

Вказані обставини вже були предметом розгляду судовими інстанціями, 08.08.2017 року він звертався до відповідача із заявою про призначення його на посаду провідного інженера відділення забезпечення автотранспортом та викладав всі обставини, але листом від 10.08.2017 року його було повідомлено про неможливість призначення на посаду без зазначення жодної підстави такої відмови, а тому посилаючись на норми статей 40, 44 КЗпП України просить задовольнити позов.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, зазначені як в позовній заяві так і письмових поясненнях, наданих суду до позовної заяви, просили позов задовольнити. Заявою від 30.10.2017 року позивач просить стягнути з відповідача на його користь витрати на правову допомогу в сумі 3 600,00 грн.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, надав суду письмові заперечення та посилаючись на викладені в них обставини, просив відмовити в задоволенні позову.

Третя особа ОСОБА_4 в судове засідання не з»явилась, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, заперечень проти позову та пояснень не надала.

Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, допитаних в судовому засіданні свідків, вивчивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до вимог ч.4 ст. 36 КЗпП України підставою для припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, тобто вказаною статтею передбачається, що припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності штату працівників.

Частиною 1 ст. 40 КЗпП України визначено, що трудовий договір укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

За наявності підстави для розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, він може розірвати трудовий договір, укладений як на невизначений строк, так і на погоджений сторонами строк. Ніяких додаткових загальних обмежень для дострокового розірвання строкового трудового договору законодавством не встановлено: якщо є підстави для розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, то власник вправі розірвати і строковий договір і договір, укладений на невизначений строк.

Пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України передбачена можливість розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу у випадку змін в організації виробництва і праці. Під змінами в організації виробництва і праці в п. 1 ст. 40 КЗпП, зокрема, мається на увазі ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Працівника можна звільнити з роботи за п. 1 ст. 40 КЗпП, якщо здійснюється ліквідація, реорганізація, перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочується чисельність або штат працівників, але відповідно до тексту п. 1 ст. 40 КЗпП зазначеними обставинами не вичерпується поняття змін в організації виробництва і праці. При відмові міністерства, іншого підвідомчого Кабінету Міністрів органу виконавчої влади укласти контракт із працівником підприємства (якщо раніше контракт не був укладений) такий працівник підлягає звільненню на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП. Конкретні форми змін в організації виробництва і праці - реорганізація і перепрофілювання підприємства - не є підставами для розірвання трудового договору, якщо не скорочується штат або чисельність працівників.

Відповідно до п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», при реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за п.1 ст.40 КЗпП може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями.

Розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Судом встановлено, що наказом ГУНП в Кіровоградській області від 10.12.2015 року № 103 було затверджено тимчасові штати органів та підрозділів ГУНП в області.

02.02.2017 року відповідно до ст. 15 Закону України «Про Національну поліцію», наказами Національної поліції України від 09.11.2016 року № 1143дск та ГУНП в Кіровоградській області від 02.12.2016 року № 891дск та від 02.12.2016 року № 892 здійснено організаційно-штатні зміни в Головному управлінні Національної поліції в Кіровоградській області та оголошено постійний штат апарату та підпорядкованих структурних Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області.

В переліку змін у штатах, затверджених наказом ГУНП від 02.12.2016 року № 892, як підставу скорочення посад зазначено скасування тимчасових штатів. Судом встановлено, що з позивачем був укладений безстроковий трудовий договір, а тому скасування тимчасових штатів без скорочення чисельності штату провідних інженерів відділення забезпечення автотранспортом не можуть бути підставою для звільнення позивача з роботи.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 з 25.07.2005 року по 06.11.2015 року працював на різних посадах в Управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області. З 07.11.2015 року по 16.02.2017 року включно працював на посаді провідного інженера відділення забезпечення автотранспортом при Головному управлінні Національної поліції в Кіровоградській області, на яку був призначений відповідно до наказу ГУНП від 07.11.2015 року № 13 о/с.

Наказом ГУНП від 16.02.2017 року № 29 о/с «По особовому складу», з 16.02.2017 року його звільнено з посади за п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України (розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу у звязку зі скороченням чисельності або штату працівників).

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 31.07.2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 19.09.2017 року, наказ про звільнення його з роботи визнано неправомірним та скасовано і наказом ГУНП в Кіровоградській області від 02.08.2017 року № 226 о/с його поновлено на роботі.

Наказом ГУНП в Кіровоградській області від 03.10.2017 року № 331 його звільнено з роботи за п.1 ст. 40 КЗпП у зв»язку із скороченням чисельності або штату працівників.

Відповідно до положень ч.ч. 1-3, ст. 49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв язку із змінами в організації виробництва і працівник власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

Суд критично оцінює заперечення представника відповідача, що позивач 03.08.2017 року отримав під підпис витяг з наказу ГУНП від 02.08.2017 року № 226 о/с та ознайомлений під підпис з наказом Національної поліції України № 1143 дск від 09.11.2016 року та наказом ГУНП № 892 від 02.12.2016 року «Про організаційно-штатні зміни ГУНП в області», списком вакантних посад і попередженням про майбутнє можливе звільнення з роботи. Попередження про майбутнє можливе звільнення не відповідає вимогам чинного законодавства.

Відповідно до правових позицій Верховного Суду України, висловлених у постановах від 01.07.2015 року у справі № 6-491цс15 та від 25.05.2016 року у справі № 6-3048цс15, згідно з частинами першою та третьою статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обовязок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 42 КЗпП України, при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При цьому судом встановлено, що відповідно до наказу ГУНП від 07.11.2015 року № 13 о/с ОСОБА_2 був встановлений 10-й тарифний розряд, а відповідно до наказу ГУНП від 09.12.2016 року № 302 о/с ОСОБА_3 встановлений 9-й тарифний розряд.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про оплату праці», тарифна система оплати праці використовується при розподілі робіт залежно від їх складності, а працівників залежно від кваліфікації та за розрядами тарифної сітки. Згідно з ч. 7 вказаної статті, віднесення виконуваних робіт до певних тарифних розрядів і присвоєння кваліфікаційних розрядів робітникам провадиться роботодавцем згідно з професійними стандартами (кваліфікаційними характеристиками) за погодженням із виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником). Тобто, тарифний розряд характеризує складність виконуваної роботи і рівень кваліфікації робітника.

Враховуючи викладене видно, що позивач мав переважне право на залишення на роботі як працівник з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці ніж ОСОБА_3, яка була призначена на вказану посаду.

Крім того, відповідно до наказу ГУНП від 09.12.2016 року № 302 о/с ОСОБА_3 займала посаду комірника центру обслуговування підрозділів, тобто позивача звільнено з роботи у звязку зі скороченням посади, комірника, яку обіймала ОСОБА_3

Вказані обставини були предметом розгляду судом як першої так і апеляційних інстанцій і як пояснили в судовому засіданні свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6, що після 19.09.2017 року в організації роботи відділу забезпечення автотранспорту нічого не змінилось, позивач був поновлений в штат, який не діяв, позивач звільнений з тих же підстав, що і першого разу, кількість інженерів у відділі також залишилась без змін.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог щодо та наявність підстав для їх задоволення.

Згідно з абзацом 3 п. 2 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.

У відповідності до пункту 5 розділу IV вказаного Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної ( годинної) заробітної плати.

На підставі п. 8 розділу IV Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац 3 п. 8 розділу IV Порядку).

Як вбачається з довідки про доходи позивача від 30.10.2017 року № 2004/28/03-17, за два останніх повних календарних місяці перед звільненням він отримав 15 294,53 грн. заробітної плати. У цьому періоді 42 робочих дні.Середньоденний заробіток позивача 364, 16 грн. 16 коп.У періоді з 03.102.201 року по 24.01.2018 року - 77 робочих днів.

Розмір середньої заробітної плати за весь час вимушеного прогулу, що слід стягнути з відповідача на користь позивача станом на 24.01.2018 року складає 28 040,32 грн., які підлягають стягненню на користь позивача.

Відповідно до пунктів 2, 4 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць та поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника.

Відповідно до вимог п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов»язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, а тому на користь держави з Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області () двох позовних вимог немайнового характеру та однієї майнового в сумі 1 920 грн.

Керуючись ст. ст. 7, 12, 17, 18, 76, 141, 259, 263-265 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати неправомірним та скасувати наказ Головного Управління Національної поліції в Кіровоградській області від 03.10.2017 року № 331 в в частині звільнення ОСОБА_2.

Поновити ОСОБА_2 на посаді провідного інженера відділення забезпечення автотранспортом при Головному управління Національної поліції в Кіровоградській області з 03.10.2017 року.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області () на користь ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 28 040,32 грн.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області () на користь держави судові витрати в сумі 1 920 грн.

Рішення в частині поновлення ОСОБА_2 на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах місячного платежу підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції

Суддя Ленінського районного

суду м. Кіровограда І. М. Шевченко