АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2018 року м. Київ

Справа № 756/14340/15-ц

Апеляційний суд м. Києва в складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

судді-доповідача: СоколовоїВ.В.

суддів: Немировської О.В., Чобіток А.А.

секретар Луговий Р.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду м. Києва ухваленого під головуванням судді Луценко О.М. 01 листопада 2017 року о 16.40 годин, дата складання повного тексту не зазначена, у справі за позовом ОСОБА_2 до відповідачів: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,

В С Т А Н О В И В

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання права власності на спадкове майно. З урахуванням зміни предмету позову, позивач просила суд постановити рішення, яким встановити факт її проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_6 з 1990 року по дату його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1; змінити позивачу четверту чергу спадкування за законом на другу чергу спадкування за законом; усунути ОСОБА_3, ОСОБА_4 від права на спадкування за законом після померлого ОСОБА_6.

№ апеляційного провадження:22-ц/796/1158/2018
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.

Позовні вимоги мотивовані тим, що з 1990 року вона і ОСОБА_6, почали проживати разом однією сім'єю як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу та вести спільне господарство. А з 1996 року вони переїхали у його квартиру за адресою: АДРЕСА_1, в якій проживали до дня його смерті. За життя ОСОБА_7 позивач доглядала за ним та опікувалась, оскільки останній цього потребував в силу свого стану здоров'я. Відповідачі, які є братами спадкодавця, не приймали участі в матеріальному утриманні свого брата в період часу коли він був непрацездатним та потребував матеріального забезпечення в зв'язку із численною кількістю тяжких захворювань та їх ускладнень, вони не приймали участі в догляді за хворим, не цікавилась станом його здоров'я, не відвідували його та не вчиняли жодних інших дій щодо утримання та надання будь-якої допомоги, усвідомлюючи необхідність надання такої допомоги та підтримки. У зв'язку з цим, позивач вважає, що відповідачі підлягають усуненню від права на спадкування.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 01.11.2017 позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання права власності на спадкове майно - задоволені частково.

Встановлений факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_6 з 1990 року по ІНФОРМАЦІЯ_1.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодилась з вказаним судовим рішення позивач, її представником ОСОБА_8 була подана апеляційна скарга, в якій вказується про незаконність, необґрунтованість рішення суду у зв'язку з неповним з'ясуванням обставин справи, що мають значення для її вирішення. В апеляційній скарзі наголошується на тому, що суд не надав жодної оцінки показам свідків, які були ним допитані в ході розгляду справи. Залишені поза увагою суду покази свідка ОСОБА_9 який був лікарем померлого ОСОБА_6 та який фахово засвідчив фізичний стан померлого, а саме періодичні нестерпні болі у спині, внаслідок яких останній взагалі не міг рухатись, потребував сторонньої допомоги та піклування, тобто фактично перебував у безпорадному стані. Матеріали справи містять також виписку з історії хвороби померлого, де вказано про його численні хвороби та діагнози. Тому, висновок суду про недоведеність позивачем того, що спадкодавець на час смерті перебував у безпорадному стані та потребував сторонньої допомоги не відповідає дійсності та спростовується матеріалами справи.

В оскаржуваному рішенні, поміж іншого, не встановлено та не відображено жоднихобставин стосовно вимоги позивача про усунення відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_10 від спадкування, відповідачами не надано доказів на спростування вказаних позовних вимог, а судом зазначені лише норми права без оцінки дійсних обставин справи.

На підставі викладеного просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог, ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.

В порядку п. 8 ч. 1 Розділу VIII Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України(в редакції від 03.10.2017), до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Згідно п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

А отже Апеляційний суд м. Києва є компетентним судом щодо розгляду даної справи.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач та її представник ОСОБА_11 підтримали апеляційну з підстав викладених у ній, просили про задоволення заявлених ними вимог.

Також підтримав апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_12 та просив про задоволення заявлених в ній вимог.

Відповідач ОСОБА_10 та його представник ОСОБА_13, яка також представляла інтереси ОСОБА_3 заперечували проти доводів апеляційної скарги, вважають рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим, просили залишити його без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового засідання, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 а.с.10,74).

Після його смерті залишилось спадкове майно - квартира за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.11).

Позивач 18.02.2015 звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Пасічник С.Г. із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6, вказавши на те, що вона проживала однією сім'єю із спадкодавцем без реєстрації шлюбу та є спадкоємцем четвертої черги (т.1 а.с.70).

З заявами про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Пасічник С.Г. також звернулись його брати ОСОБА_3 та ОСОБА_10 (т.1 а.с.81-86). ОСОБА_5 у заяві від 26.06.2015 повідомив нотаріуса про намір звернення до суду з позовом про продовження строку прийняття спадщини (т.1 а.с.87).

Судом першої інстанції були допитані свідки: ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, які тривалий час знайомі з позивачем та померлим ОСОБА_6, ОСОБА_18, який є чоловіком двоюрідної сестри померлого ОСОБА_6, ОСОБА_6 - рідний дядько померлого ОСОБА_6, ОСОБА_19 також рідний дядько померлого ОСОБА_6, відповідач ОСОБА_5, ОСОБА_20 - лікар, який надавав медичну допомогу ОСОБА_6.

У своїх показах всі свідки підтвердили факт спільного проживання позивача і померлого ОСОБА_6 з 1990 року до дня його смерті, як чоловіка і жінка, ведення ними спільного господарства, здійснення позивачем догляду за ОСОБА_6 у періоди загострення хвороб хребта. Також всі свідки вказували на те, що ОСОБА_6 працював, самостійно себе обслуговував, самостійно їздив до села та виконував там роботи по домогосподарству. Лікар ОСОБА_20 засвідчив, що надавав медичну допомогу ОСОБА_6 у період з 2010 по 2011 роки, вказував на те, що ОСОБА_6 потребував сторонньої допомоги у періоди загострення хвороби, середня тривалість яких становила приблизно 10 днів.

Матеріали справи містять медичну документацію ОСОБА_6: виписка з історії хвороби госпіталя ВМУ СБ України за період з 21.08.2003 по 05.09.2003, де встановлені діагнози сахарний діабет ІІ типу, гіпертронічна хвороба ІІ ступеню, ІХС атеросклеротичний кардіосклероз, обструктивний бронхіт в стадії ремісії, остеохондроз з помірним порушенням функції; витяг з медичної картки запис від 07.06.2006, діагноз сахарний діабет ІІ типу (т.1 а.с.24-26).

Матеріали справи також містять численні фотознімки та квитанції про сплату комунальних послуг (т.1 а.с.13-21, 126-250, т.2 а.с.1-33).

Згідно ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. В порядку ч. 4 вказаної статті сім'я створюється не тільки на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а й на інших підставах, не заборонених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 21 СК України проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.

Разом з тим, майнові права осіб, що проживають однієї, але не перебувають у шлюбі між собою врегулюванні положеннями ст. 74 СК України.

Так, згідно із ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, мають право на спадкування за законом у четверту чергу.

Згідно з положеннями ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

В порядку ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

В силу ч.2 ст. 1259 цього Кодексу фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Відповідно до ч.5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Постановляючи рішення у справі суд першої інстанції виходи з того, що матеріали справи свідчать, що ОСОБА_2 та ОСОБА_7, з 1990 року і до смерті останнього, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, спільно проживали. Разом з тим, позивачем не надано доказів на підтвердження того, що ОСОБА_6 перебував у безпорадному стані та потребував сторонньої допомоги, а відповідачі свідомо ухилялися від надання такої допомоги при можливості її надання. Суд також вказав на те, що лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування, а тому не вбачав підстав для усунення відповідачів від спадкування та зміни черговості спадкування.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції зроблені на підставі повного та об'єктивного дослідження наданих сторонами доказів та в повній мірі відповідають вимогам чинного законодавства.

Дійсно в ході розгляду справи встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_7, з 1990 року і до смерті останнього, спільно проживали, вели господарство, мали взаємні права та обов'язки притаманні подружжю. Так, судом першої інстанції не наведено в рішенні суду детальний опис показів свідки, але судом встановлений факт спільного проживання, що свідчить про врахуванням цих показів, оскільки іншими доказами ці обставини не підтверджуються. Судом не можуть бути прийняті до уваги наявні в матеріалах справи фотознімки, оскільки вони відображають лише певні моменти життя і не підтверджують тривалість стосунків. З наданих суду квитанції про оплату комунальних послуг вбачається, що оплата послуг була здійснена від імені ОСОБА_6, а отже обставин щодо здійснення цих витрат позивачем вони не підтверджують. Відповідачами рішення суду в частині встановлення факту спільного проживання позивача і ОСОБА_6 не оскаржено, тобто вони погодились з встановленими судом обставинами. Апеляційна скарга позивача містить доводи лише щодо відсутності опису показів свідків, проте вказане не призвело до неправильного вирішення даних позовних вимог.

Положення Сімейного кодексу України передбачають право осіб на проживання без реєстрації шлюбу, проте таке проживання не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Положення ст. 74 СК України щодо виникнення права спільної сумісної власності є виключенням, а отже особи, що проживали без реєстрації шлюбу інших прав, ніж визначені ст. 74 СК України, не набувають, в тому числі і права на спадкування.

В ході розгляду даної справи позивач змінила заявлені нею позовні вимоги, внаслідок чого вимоги про визнання спільним майном подружжя не були предметом розгляду.

Доводи позивача про те, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через стан свого здоров'я був у безпорадному стані не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи.

Так, згідно зі свідоцтвом про смерть ОСОБА_6 помер у віці 55 років, тобто він не відноситься до категорії громадян похилого віку, оскільки він не досяг пенсійного віку. Матеріали справи не місять медичної документації, яка свідчила про його тяжкий, безпорадний стан здоров'я в період найближчій до дня його смерті. Натомість свідки у своїх пояснення вказували на те, що він працював черговим адміністратор у гуртожитку, виконував роботи по домогосподарству у селі до останнього часу, навіть в останній день свого життя він знаходився у селі. Свідок - лікар ОСОБА_20 вказував на те, що ОСОБА_6 потребував сторонньої допомоги. Проте, він вказував, що така допомога була необхідна лише у періоди загострення хвороби і тривалість таких загострень становила приблизно 10 днів. Також колегія суддів звертає увагу, що цей лікар надавав медичну допомогу у період з 2010 по 2011роки, а помер ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1. А отже вказані свідчення не можуть достеменно вказувати на безпорадний стан ОСОБА_6 наприкінці його життя. При цьому під безпорадним станом слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Наведені обставини у своїй сукупності спростовують твердження позивача про перебування ОСОБА_6 у безпорадному стані, у зв'язку з цим, відсутні підстави вважати, що він був таким, що потребував допомоги, а отже неможливо і стверджувати, що відповідачі є такими, що ухилялись він надання йому допомоги.

Отже, судом першої інстанції повно встановлені всі обставини справи, вірно застосовані норми матеріального права. Посилання позивача на відсутність викладу та оцінки судом показів свідків, висновків суду не спростовують. З мотивувальної частини рішення вбачається, що судом першої інстанції дана належна оцінка зібраним доказам та обставинам справи. Враховуючи вищевикладене, колегія приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам закону і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 01.11.2017- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач:

Судді:

Повний текст постанови складений 26.02.2018.