ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/2411/17
Провадження №2/477/182/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2018 року Жовтневий районний суд Миколаївської області

у складі: головуючого у справі судді Глубоченка С.М.

за участі секретаря судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Вітовської районної державної адміністрації Миколаївської області, Галицинівської обєднаної територіальної громади Вітовського району Миколаївської області

про визнання права на земельну частку (пай),

ВСТАНОВИВ:

28 листопада 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до Вітовської районної державної адміністрації Миколаївської області, Галицинівської обєднаної територіальної громади Вітовського району Миколаївської області, в якому просить визнати за ним право на земельну частку (пай), площею 3,41 умовних кадастрових гектарів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належну йому на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії МК №0064395, яка перебувала у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Авангард» (далі КСП «Авангард»), що розташована в с. Українка Вітовського району Миколаївської області.

В обґрунтування позову вказав, що на підставі розпорядження голови Жовтневої районної державної адміністрації від 23 вересня 1996 року за №537-р було проведено розпаювання землі, що перебувала у власності КСП «Авангард», яка розташована в с. Українка Вітовського району Миколаївської області. На підставі вказаного розпорядження йому було виділено земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,41 умовних кадастрових гектарів та виданий сертифікат на право на земельну частку (пай) серії МК № 0064395, який зареєстрований в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 2134.

Сертифікат на право на земельну частку (пай) був втрачений. Для отримання його дублікату позивач звернувся до Вітовської районної державної адміністрації Миколаївської області, однак йому було відмовлено, тому позивач звернувся до суду з цією позовною заявою.

Позивач в судове засідання не зявився, надіслав до суду заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві та просив їх задовольнити.

Відповідач Вітовська районна державна адміністрація Миколаївської області в судове засідання свого представника не направила, надіслала заяву про визнання позову та розгляд справи за відсутності їх представника.

Відповідач - Галицинівська обєднана територіальна громада Вітовського району Миколаївської області в суд свого представника не направила, надіслала до суду заяву про розгляд справи за відсутності їх представника, проти задоволення позову не заперечує.

В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Згідно пункту 9 Перехідних положень ЦПК України в редакції від 03 жовтня 2017 року справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши досліджені по справі докази в їх сукупності, суд встановив наступні факти та відповідні правовідносини.

Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 19 травня 2016 року №1377-VІІІ «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» Жовтневий район Миколаївської області перейменовано на Вітовський район.

Розпорядженням голови Жовтневої районної державної адміністрації Миколаївської області від 23 вересня 1996 року № 537-р було проведено розпаювання земель КСП «Авангард» між членами підприємства (а.с.26).

Як вбачається з листа відділу Держгеокадастру у Вітовському районі Миколаївської області від 28 листопада 2016 року №Г-758/07-707/6-16 за ОСОБА_2 зареєстровано право на земельну частку (пай), яка перебувала у колективній власності КСП «Авангард» площею 3,41 умовних кадастрових гектарів, на підставі розпорядження голови Жовтневої районної державної адміністрації Миколаївської області від 23 вересня 1996 року № 537-р, та видано на його імя сертифікат про право на земельну частку (пай) серії МК №0064395, зареєстрований в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 2134 (а.с.9).

Зі змісту позовної заяви вбачається, що оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай) втрачено, що також підтверджується оголошенням в районній газеті «Вісник Жовтневщини» від 19 серпня 2017 року № 33 (9326) (а.с.28).

Через втрату сертифікату про право на земельну частку (пай), позивач 12 січня 2018 року звернувся до Вітовської районної державної адміністрації Миколаївської області із заявою про видачу його дублікату.

Листом від 06 лютого 2018 року №426/01-18/7-18 Вітовська районна державна адміністрація Миколаївської області відмовила у видачі дублікату сертифікату про право на земельну частку (пай), оскільки чинним земельним законодавством України не передбачено повторної видачі таких сертифікатів особі, яка вже його отримала та/або його дублікату (а.с.52).

Відповідно до висновку про експертну грошову оцінку від 15 листопада 2017 року, вартість земельної частки (пай), площею 3,41 умовних кадастрових гектарів, право на яку посвідчено сертифікатом, виданого ОСОБА_2, складає 54200,00 грн. (а.с.19).

Норми ЦК України не регулюють цивільні відносини щодо порядку визнання права на земельну частку (пай) у разі втрати документа, що посвідчує таке право.

Згідно приписів статті 8 ЦК України якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

Отже, враховуючи системний аналіз норм Цивільного кодексу України, відсутність правової норми, яка регулює зазначені вище спірні правовідносини, а також те, що сертифікат на право на земельну частку (пай) має реквізити, що притаманні правовстановлюючому документу, суд приходить до висновку про застосування аналогії закону до спірних правовідносин, зокрема положення статті 392 ЦК України (як спеціальної норми).

На підставі статті 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно частини 1 статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних ділянок (паїв) документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є відповідний сертифікат на право на земельну частку (пай), що виданий районною (міською) державною адміністрацією.

Як встановлено в судовому засіданні, на імя позивача видано сертифікат про право на земельну частку (пай) серії МК №0064395, який зареєстрований в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 2134.

Факт одержання позивачем сертифікату про право на земельну частку (пай) серії МК №0064395 сторонами не оспорюється та визнається відповідачами.

Згідно частини 1 статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Відповідно до статті 392 Цивільного кодексу України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Судом встановлено, що позивач не має іншої можливості захистити своє невизнане та оспорюване право, крім його захисту в судовому порядку.

Враховуючи вищевикладені обставини, оцінивши докази в їх сукупності, а також неможливість позасудового вирішення спору, суд приходить до висновку, що вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню в повному обсязі, що відповідає способам судового захисту, передбаченого статтею 16 ЦК України.

Судові витрати по справі віднести за рахунок позивача, оскільки спір виник не з вини відповідачів.

При ухваленні рішення судом також враховано визнання позову відповідачами, яке прийнято судом, оскільки таке визнання не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Керуючись статтями 259, 265, 268 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який мешкає за адресою: м. Ізюм Харківської області, пров. Оптичний, 7, право на земельну частку (пай), площею 3,41 умовних кадастрових гектарів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка перебувала у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Авангард» в с. Українка Вітовського району Миколаївської області, належну йому на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії МК №0064395, зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №2134.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до апеляційного суду Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його підписання (проголошення).

У відповідності до підпункту 15.5 пункту 1 Перехідних положень ЦПК України в редакції від 03 жовтня 2017 року, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст рішення складено і підписано 23 лютого 2018 року.

СУДДЯ С.М. ГЛУБОЧЕНКО