Справа № 489/3295/17
Номер провадження 2/489/367/18
РІШЕННЯ

Іменем України

20 лютого 2018 р. м. Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого судді - Тихонової Н.С.,

секретар судового засідання - Сироватка Т.О,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом Кредитної спілки «ІСТОК» до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, зустрічним позовом ОСОБА_6 до Кредитної спілки «ІСТОК» про повернення безпідставно отриманих коштів,

ВСТАНОВИВ:

В липні 2017 р. КС «ІСТОК» звернулась з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_4 Вказували, що 13.02.2014 р. між КС «ІСТОК» та ОСОБА_2 був укладений Кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит в сумі 17 400 грн. 00 коп. строком до 13.02.2017 р. зі сплатою відсотків за його використання в розмірі 0,001 % річних та плату за надання кредиту в розмірі 29,5 %, щорічно до повного виконання умов договору. В забезпечення виконання кредитних зобовязань ОСОБА_2 за кредитним договором між кредитною спілкою та ОСОБА_4 було укладено договір поруки, згідно якого він зобовязався відповідати солідарно перед кредитором за виконання зобовязань боржника за кредитним договором, в тому числі в сумі кредиту, відсотків за використання кредиту та штрафних санкцій. 22.01.2015 р. рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в солідарному порядку стягнуто на користь КС "Істок" суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 44 841 грн. 27 коп. Проте відповідачі рішення суду не виконали, заборгованість до часу предявлення позову не повернули.

Посилаючись на вищевикладене, просить суд стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_4, в солідарному порядку, суму заборгованості за період з 22.01.2015 р. по 26.04.2017 р. в розмірі 35 993 грн. 62 коп., а також судові витрати.

06.12.2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом, відповідно до якого просив стягнути з КС «Істок» безпідставно отримані кошти в розмірі 15 580 грн. 37 коп. Вказував, що ним згідно Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва було сплачено заборгованість позивачу, станом на 26.04.2017 року, в розмірі 44 841 грн. 27 коп. Проте, оскільки рішенням Апеляційного суду Миколаївської області зазначене рішення суду змінено та зменшено розмір заборгованості ОСОБА_4 за кредитним договором до 29 260 грн. 90 коп. , то позивач безпідставно отримав кошти в розмірі 15 580 грн. 37 коп. та користувався ними протягом тривалого часу.

Представник позивача за первісним позовом в судовому засіданні вимоги підтримав в повному обсязі. Заперечував проти зустрічного позову вказуючи, що заявлені вимоги ОСОБА_4 є безпідставними та необґрунтованими.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні первісний позов визнав частково, вважає, що через припинення кредитних правовідносин, позивач неправомірно нараховує проценти, але має право на отримання 3% річних у загальному розмірі 848 грн.70 коп. та суму втрати від інфляції у загальному розмірі 8581 грн.30 коп., тому визнає позов на зазначену суму у розмірі 9430 грн. 00 коп., в іншій частині позов не визнав. Також підтримував зустрічний позов, в якому вказував, що позивач безпідставно користувався його грошима, через що підлягає стягненню най його користь 15 580 грн. 37 коп.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позовних вимоги заперечувала. Вказувала, що позивач не вірно нараховує відсотки , 3 % річних та суму інфляції на заборгованість, оскільки відповідачем поступово здійснювалось погашення боргу після ухвалення рішення судом.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані докази, суд встановив таке.

13.02.2014 р. між КС «ІСТОК» та ОСОБА_2 був укладений Кредитний договір № ДКН - 1536, відповідно до умов якого Кредитна спілка надала позичальнику кредит в сумі 17 400 грн. 00 коп. Строк дії договору становить 36 місяців, тобто до 13.02.2017 р., відсоткова ставка складає 29,5 % річних.

Згідно п. 6.1. Кредитного Договору позичальник зобовязаний повернути кредит та сплатити нараховані зобовязання в повному обсязі, згідно умов Договору.

Відповідно до п. 6.2 Кредитного договору у разі виникнення прострочення більше 10 робочих днів по поверненню кредиту та/або по сплаті відсотків, згідно Графіку, або у разі невиконання чи неналежного виконання Позичальником зобов`язань, передбачених договором, або за наявності обставин, які ставлять під сумнів можливість погашення кредиту, кредитор набуває право вимагати від позичальника дострокового погашення кредиту та нарахованих відсотків.

Відповідно до п. 2.7.2 Кредитного договору, нарахування відсотків за кредитом здійснюється на початкову суму кредиту щомісячно, до дня повного погашення кредиту.

Також, 13.02.2014 р. між КС «ІСТОК» та ОСОБА_4 був укладений Договір поруки № ДКН-1536 ДП1, відповідно до умов якого поручитель на добровільних засадах взяв на себе зобов`язання перед кредитором відповідати всім своїм майном за повне та своєчасне виконання всіх зобов`язань, передбачених умовами вищевказаного кредитного договору.

Сторони були ознайомлені, ними вони підписані.

28.07.2014 р. між позивачем та відповідачкою ОСОБА_2 був укладений Додатковий договір №1 до кредитного договору №ДКН-1536 від 13.02.2014 р., відповідно до умов якого було встановлено, що відсоткова ставка за договором становить 118%.

Відповідно до попереджень відповідачів було повідомлено про наявність заборгованості та необхідність її погашення.

22.01.2015 р. рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в солідарному порядку стягнуто на користь КС "Істок" суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 44 841 грн. 27 коп., що складається з суми неповернутого кредиту 15 716 грн. 76 коп. та несплачених відсотків в сумі 29 124 грн. 51 грн. та судового збору.

Проте, рішення суду відповідачами не виконувалось, заборгованість не погашалась, в звязку з чим позивач продовжував нараховувати відсотки та штрафні санкції за кредитним договором № ДКН 1536.

Згідно наданих позивачем розрахунків, за період з 22.01.2015 р. по 26.04.2017 р., у відповідачів перед КС "Істок" виникла заборгованість в сумі 35 993 грн. 62 коп., що складається з суми несплачених відсотків - 11 587 грн. 93 коп., суми інфляційних нарахувань 21 378 грн. 90 коп. та 3% річних від простроченої суми 3 026 грн. 79 коп.

Отже судом встановлено, що відповідач ухиляється від виконання умов Договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк та інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Згідно із частиною другою ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору суд дійшов висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання і не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Подібна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 23 вересня 2015 р. по справі № 6-1206 цс 15.

Крім того у постанові від 02 вересня 2015 р. по справі № 6-369 цс15 Верховним Судом України також зазначено, що згідно із частиною першої ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

З огляду на вищенаведене, суд вважає, що заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі та не погоджується із твердженнями представників відповідачів , оскільки вони не спростовують наведених доводів.

Щодо зустрічного позову ОСОБА_4, суд вважає, що в його задоволенні необхідно відмовити, з огляду на наступне.

Загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Обєктивними умовами виникнення зобов'язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Вiдповiдно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивiльнi права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов'язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дiї, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов'язання повинно виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства, а за вiдсутноcтi таких умов та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства - вiдповiдно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України обєктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Згідно із частинами першою та другою статті 205 ЦК України правочин може вичинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Приписами частини першої статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212

ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обовязків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобовязанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання.

Якщо ж зобов'язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов'язання). Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не є безпідставним.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Таким чином, дослідивши надані докази судом встановлено, що позивач набув грошові кошти за існування достатніх правових підстав, а саме рішення суду про стягнення заборгованості, а тому мало місце наявне стягнення у спосіб, що не суперечить цивільному законодавству,

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів необхідно стягнути судовий збір в розмірі 1600 грн. 00 коп., по 800 грн. 00 коп. з кожного.

Керуючись ст. ст. 12, 18, 48, 81, 141, 259, 263-264 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Кредитної спілки «ІСТОК» до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, НОМЕР_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, на користь Кредитної спілки «ІСТОК» () заборгованість за Кредитним договором № ДКН-1536 від 13.02.2014 р. в розмірі 35 993 грн. 62 коп., що складається з суми несплачених відсотків - 11 587 грн. 93 коп., суми інфляційних нарахувань 21 378 грн. 90 коп. та 3% річних від простроченої суми 3 026 грн. 79 коп.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, на користь Кредитної спілки «ІСТОК», судовий збір в розмірі 1600 грн. 00 коп., по 800 грн. 00 коп. з кожного.

В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 до Кредитної спілки «ІСТОК» про повернення безпідставно отриманих коштів відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається Апеляційному суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 20.02.2018 року.

Суддя Н.С. Тихонова