ПОСТАНОВА

Іменем України

07 листопада 2018 року м. Кропивницький

справа № 396/198/17

провадження № 22-ц/4809/380/18

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючої судді Авраменко Т. М.

суддів Суровицької Л. В., Черненка В. В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1, представник - адвокат ОСОБА_2

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Кіровоградобленерго», представники за довіреностями - Ковальчук Анна Сергіївна, Кузьмович Володимир Миколайович

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Кіровоградобленерго» на рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 06 вересня 2018 року у складі судді Шепетько В. І. у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Кіровоградобленерго» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок порушення прав споживачів,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Приватного акціонерного товариства «Кіровоградобленерго» (далі - ПАТ) про відшкодування шкоди, завданої внаслідок порушення прав споживачів.

Зазначала, що 25 жовтня 2000 року між нею та відповідачем укладено договір про користування електричною енергією. 01 грудня 2016 року, близько 13 год. 50 хв. в домоволодінні АДРЕСА_1, яке належить їй, сталася пожежа, внаслідок якої було пошкоджено пластиковий сайдинг на двох стінах житлового будинку площею 12 кв.м та електролічильник. Відповідно до акту про пожежу від 01 грудня 2016 року ймовірною причиною пожежі стало коротке замкнення електричного лічильника. Внаслідок пожежі було повністю знищено електролічильник, захисний контейнер, ввідний комунікаційний апарат. На купівлю зазначеного обладнання для відновлення електропостачання нею було витрачено 1489 грн. 46 коп. та встановлено приблизний розмір шкоди в сумі 5500 грн. Оскільки збитки їй було завдано внаслідок загорання засобу обліку спожитої електроенергії, враховуючи, що саме енергопостачальник відповідно до умов договору та правил користування електричною енергією для населення несе відповідальність за безпечну роботу електроустановок та відповідальність за завдані збитки, що виникли не з вини споживача, розмір завданих збитків має відшкодувати відповідач.

Просила стягнути з відповідача на її користь 6989 грн. 46 коп. завданої матеріальної шкоди.

Ухвалою Новоукраїнського районного суду від 09 листопада 2017 року у справі призначено комплексну судову електро-технічну та пожежно-технічну експертизи (т.1 а.с.145,146).

В ході розгляду справи позивач подала заяву про відмову від частини позовних вимог, просила стягнути з відповідача на її користь в рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди 1489 грн. 46 коп. та судові витрати у справі: 640 грн. судового збору, 12380 грн. вартості проведеної експертизи, 12000 грн. витрат на правничу допомогу (т.1 а.с.219).

Рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 06 вересня 2018 року позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Кіровоградобленерго» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок порушення прав споживачів, задоволено. Стягнуто з відповідача на користь позивача 1 489 грн.46 коп. понесених позивачем витрат на відновлення електропостачання в будинку, за проведення судової експертизи 6 190 грн. та витрати на правничу допомогу 12 000 грн., всього 20 319 грн.46 коп. Суд дійшов висновку, що відповідно до умов укладеного між сторонами договору відповідач повинен відшкодувати заподіяну позивачу шкоду, яка спричинена позивачу внаслідок пожежі, причиною якої є коротке замикання електролічильника, оскільки саме відповідач несе відповідальність за безпечну роботу електроустановок. Крім того, відповідач не довів, що збитки заподіяні з вини самого споживача або внаслідок непереборної сили.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Зазначає, що представник позивача заявив клопотання про призначення комплексної судової електротехнічної та пожежно-технічної експертизи, мотивуючи тим, що для встановлення істини у справі необхідні спеціальні знання експертів електротехніків та пожежотехніків, оскільки в акті про пожежу зазначено ймовірну причину пожежі - коротке замкнення електролічильника. Суд не взяв до уваги висновок експертизи, з якого вбачається, що з врахуванням встановленої технічної причини пожежі, яка сталась у зоні розташування вузлу обліку - на фасаді будинку, що належить позивачу, встановити в межах чиєї балансової межі виник аварійний режим роботи електромережі і яка причина виникнення аварійного режиму в зазначеному домоволодінні не є можливою. У випадку виникнення аварійних режимів роботи електромережі у позивача та інших її сусідів мала вийти з ладу побутова техніка та інші побутові прилади обліку, чого не відбулося, що підтверджується показами свідків з боку позивача. Судом неправомірно здійснено розподіл судових витрат, а саме не враховано відмову позивача від частини позовних вимог, не враховано, що у висновку експерта не підтверджено правову позицію позивача, а отже відповідач не повинен сплачувати кошти за проведену експертизу, оскільки позивач відмовилась від стягнення з відповідача майнової шкоди. Для оперативного вирішення питання підключення будинку позивача до електромережі, їй було запропоновано надати матеріали, необхідні для відновлення електропостачання та вузла обліку. 01 грудня 2016 року після надання позивачем необхідних матеріалів, а саме: захисного контейнеру електролічильника, ввідного комутаційного апарату та кабелю для заміни пошкодженого, товариством виконано роботи з встановлення нового засобу та підключення будинку до електромережі. Матеріали, які були надані позивачем для оперативного відновлення вузла обліку, крім кабелю, який встановлено за межею балансової належності, будуть позивачу повернуті після виконання відповідних робіт. Отже судом безпідставно стягнуто з відповідача суму додаткових витрат в розмірі 1489 грн. 46 коп., оскільки норми статей 1212,1213 ЦК України вказують на можливість повернення безпідставно набутого майна, яким є захисний контейнер електролічильника та ввідний комутаційний апарат. Висновок суду, що постачання електроенергії є джерелом підвищеної небезпеки суперечить нормам чинного законодавства. В даному випадку не може бути визнано джерелом підвищеної небезпеки електричну енергію, яка сама по собі не є діяльністю, предметом, механізмом чи речовиною. Також суд не дав належної оцінки сумі витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 12000 грн., оскільки адвокатом не надано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних ним та доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт.

Апеляційне провадження відкрито 19 жовтня 2018 року, зазначено, що справа підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомленням учасників справи (т.1 а.с.245). Ухвалою від 30 жовтня 2018 року призначено розгляд справи (т.2 а.с.2).

Відзив на апеляційну скаргу від позивача не надійшов.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з таких підстав.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи, між позивачем та відповідачем 25 жовтня 2000 року укладено договір про користування електричною енергією (т.1 а.с.9), тобто сторони перебувають у договірних відносинах, які регулюються Правилами користування електричною енергією для населення (затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року №1357.

Пунктом 14 вказаного договору передбачено, що енергопостачальник несе відповідальність за шкоду, заподіяну споживачу або його майну в розмірі і порядку, визначенпх законодавством. Енергопостачальник не несе відповідальність за шкоду, заподіяну споживачу, якщо доведе, що вона виникла не з його вини, а з вини споживача або внаслідок дії непереборної сили, а пунктом 6 договору передбачено, що межа розподілу встановлюється на вихідних клемах засобів обліку.

Актом про пожежу від 01 грудня 2016 року, складеним комісією у складі державного інспектора з нагляду у сфері пожежної та техногенної безпеки у Новоукраїнському районі, слідчим Новоукраїнського ВП ГУНП, підтверджується, що за адресою АДРЕСА_1 01 грудня 2016 року о 13 год. 40 хв. виникла пожежа, ймовірна причина пожежі коротке замикання електролічильника, прямі збитки від пожежі встановлені в розмірі 5500 грн., побічні 31900 грн., пожежею знищено сайдинг на площі 5 кв.м. та електролічильник (т.1 а.с. 16). Власником будинку, де сталася пожежа є позивач (т.1 а.с.12-13).

Матеріалами справи також підтверджується, що знищений внаслідок пожежі трьохфазний електролічильник знаходився в захисному контейнері, який був змонтований на зовнішній стіні житлового будинку, контейнер опломбований працівниками відповідача, тому доступ безпосередньо до лічильника та ввідного комунікаційного апарату відсутній.

Згідно зі статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом статей 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно зі статтею 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 906 ЦК України збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом.

Звідси вбачається, що обов'язок відшкодувати шкоду (збитки) слід пов'язувати з невиконанням або неналежним виконанням договірних зобов'язань між споживачем та енергопостачальником, оскільки шкода, завдана порушенням договірних зобов'язань, може відшкодовуватися за зазначеними нормами позадоговірних відносин тільки у випадках, прямо передбачених законом.

Закон України «Про електроенергетику» визначає правові, економічні та організаційні засади діяльності в електроенергетиці і регулює відносини, пов'язані з виробництвом, передачею, розподілом, постачанням і використанням енергії, забезпеченням енергетичної безпеки України, конкуренцією та захистом прав споживачів і працівників галузі. Цим Законом передбачено право споживачів електричної енергії на відшкодування збитків, заподіяних внаслідок порушення його прав, згідно із законодавством (статті 24-1, 25 Закону).

Згідно зі статтею 24 вищезазначеного Закону електропередавальні організації зобов'язані забезпечувати належний технічний стан та організацію експлуатації об'єктів електроенергетики відповідно до вимог нормативно-правових актів, нормативно-технічних документів, нормативних документів з питань технічної експлуатації електричних станцій і мереж та енергетичного обладнання, надійне та якісне постачання (транспортування) енергії згідно з умовами ліцензій та договорів.

Пунктами 38, 42 Правил № 1357 енергопостачальник зобов'язується гарантувати безпечне користування послугами, пов'язаними з електропостачанням, за умови дотримання споживачами вимог правил безпечної експлуатації внутрішньої електромережі, електроустановок та побутових електроприладів.

Захист прав споживачів електричної енергії, а також механізм реалізації захисту цих прав регулюється цим Законом, Законом України «Про захист прав споживачів» та іншими нормативно - правовими актами (частина друга статті 25 Закону). Споживач енергії зобов'язаний використовувати енергію лише на підставі договору з енергопостачальником, дотримуватися вимог нормативно-технічних документів та договору про постачання енергії (стаття 26 Закону).

Правовий аналіз вищенаведених норм права дає підстави для висновку, що в разі наявності між сторонами договірних правовідносин, положення статті 1187 ЦК України, якою передбачено відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, до спірних правовідносин застосуванню не підлягають.

При вирішенні спору суд правильно застосував норми зобов'язального права, однак безпідставно послався додатково ще й на норми ст.1187 ЦК України, відповідальність за якою застосовується в деліктних правовідносинах, однак це не призвело до неправильного вирішення спору по суті позовних вимог.

Відповідно до пункту 13 типового договору про користування електричною енергією енергопостачальник зобов'язується забезпечувати надійне постачання електричної енергії згідно з умовами ліцензій та договором про користування електричною енергією; гарантувати безпечне користування послугами, пов'язаними з електропостачанням, за умови дотримання споживачем вимог правил безпечної експлуатації внутрішньої електромережі, електроустановок та побутових електроприладів.

Висновком від 14 травня 2018 року комплексної судової електротехнічної та пожежно-технічної експертизи, проведеної Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз, встановлено, що межа розподілу (межа балансової належності та експлуатаційної відповідальності між електропостачальною організацією та споживачем), відповідно до договору від 25 жовтня 2000 року, знаходиться на вихідних клемах електролічильника. Осередкова зона пожежі розташовувалася в центральній частині зовнішньої стіни (фасаду) дому, а саме у місці, де розташовувався вузол обліку. Безпосередньою (технічною) причиною пожежі є загоряння елементів пожежного навантаження на фасаді (зовнішній стіні) будинку (в зоні розташування вузла обліку) ймовірно внаслідок аварійних режимів роботи електромережі (т.1 а.с.170-183). Причина виникнення пожежі співпадає з причиною пожежі, зазначеною в акті про пожежу, - коротке замикання електролічильника.

По факту виникнення пожежі в будинку позивача не виявлено ознак вчинення кримінального правопорушення, що підтверджується повідомленням органів поліції (т.1 а.с.20).

Свідок ОСОБА_5, який приймав участь в гасінні пожежі, підтвердив виникнення пожежі в лічильнику та відсутність ознак підпалу.

Суд першої інстанції наданим сторонами доказам дав належну оцінку за правилами ст.89 ЦПК України та правильно виходив з того, що відповідачем не доведено факт виникнення пожежі в електролічильнику внаслідок вини споживача або внаслідок дії непереборної сили, або умисного підпалу лічильника. Передбачені законом підстави для переоцінки доказів апеляційним судом відсутні.

Для відновлення електропостачання в будинок позивач змушена була за власні кошти придбати захисний контейнер, ввідний комунікаційний апарат та кабель на загальну суму 1489 грн.46 коп., що підтверджується накладною (т.1 а.с.11). Відповідач не заперечував факту, що саме на його пропозицію позивач надала зазначені предмети працівникам відповідача, які проводили роботи по відновленню електропостачання, що підтверджується письмовими доказами (т.1 а.с.18 зворот). За таких обставин суд першої інстанції правомірно стягнув з відповідача понесені позивачем витрати на придбання зазначених матеріалів. Доводи апеляційної скарги правильності висновків суду в частині стягнення з відповідача понесених позивачем витрат на відновлення електропостачання будинку не спростовують.

Щодо відшкодування витрат на проведення експертизи та оплату правничої допомоги, то колегія суддів приходить до висновку, що ці витрати суд правомірно стягнув з відповідача.

Причини виникнення пожежі відповідач оспорював (т.1 а.с.38-40), тому у справі була призначена комплексна судова електротехнічна та пожежно-технічна експертиза, вартість якої в сумі 12380 грн. оплатила позивач (т.1 а.с.151,169), тому суд правомірно за правилами ст.ст.139, 141 ЦПК України відшкодував позивачу витрати на оплату експертизи в сумі 6190 грн.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України).

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, п. п. 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009,п. 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обгрунтованим.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За правилами ч.5 і ч.6 ст.137 ЦПК у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_2 на підтвердження витрат на правничу допомогу надав договір про надання правової допомоги (т.1 а.с.65), додаткову угоду про визначення суми гонорару адвоката до договору про надання правової допомоги (т.1 а.с.220), розрахунок витрат із зазначенням переліку виконаних робіт по представництву та захисту інтересів та прав позивача, в т.ч. участі адвоката в 10 судових засіданнях, що підтверджується і журналами судових засідань (т.1 а.с.221), акт прийому передачі-виконаних робіт (т.1 а.с. 222), розрахункову квитанцію ААКР №692443 на суму 12000 грн. (т.1 а.с.223), книгу обліку доходів і витрат адвоката (т.1 а.с.224-225).

Протоколом судового засідання від 06 вересня 2018 року, технічним записом судового засідання підтверджується, що представник відповідача не заперечував проти долучення цих документів до матеріалів справи і не заявляв клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу в зв'язку з неспівмірністю витрат та не доводив не співмірність цих витрат.

За таких обставин суд першої інстанції без відповідного клопотання відповідача не мав правових підстав для вирішення питання про зменшення витрат на правничу допомогу в зв'язку з їх не співмірністю, тому доводи апеляційної скарги про неврахування судом першої інстанції співмірності розміру витрат на правову допомогу є безпідставними, спростовуються матеріалами справи та правовою позицією відповідача під час розгляду справи.

В межах вимог та доводів апеляційної скарги передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в позові не встановлено.

Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375,381,382,384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Кіровоградобленерго» залишити без задоволення, а рішенняНовоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 06 вересня 2018 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України .

Повний текст постанови складено 07 листопада 2018 року.

Головуюча суддя Т. М. Авраменко

Судді: Л. В. Суровицька

В. В. Черненко