П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2018 року м. Рівне

Апеляційний суд Рівненської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Шеремет А.М., Ковальчук Н.М.

секретар судового засідання: Вихотень Я.В.

за участі: представника відповідача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Рівненського міського суду від 29 листопада 2017 року, що ухвалене в м. Рівне суддею Харечком Сергієм Петровичем у справі №569/3180/17 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "БМ Банк" та ОСОБА_3 про визнання договору іпотеки недійсним (дата складення повного тексту: 29.11.2017 р.),

в с т а н о в и л а:

У лютому 2017 року в суд звернувся ОСОБА_1 із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "БМ Банк" (далі - ТОВ "БМ Банк" або банк) і ОСОБА_3 про визнання договору іпотеки №10/2/120208 від 12.02.2008 року недійсним. Мотивуючи позов, покликався на необхідність його нотаріально посвідченої згоди як чоловіка іпотекодавця при укладенні оспорюваного договору та договору про задоволення вимог іпотекодержателя. Оскільки договір іпотеки укладено без такої згоди, а умова про задоволення вимог іпотекодержателя зафіксована в оспорюваному договорі лише як застереження, а не оформлена як окремий правочин, який також вимагає згоди другого з подружжя, тому вважав договір іпотеки недійсним.

Рішенням Рівненського міського суду від 29 листопада 2017 року ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні зазначеного позову до ТОВ "БМ Банк" і ОСОБА_3

На рішення суду позивачем через свого представника ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, де покликається на невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до хибного незастосування норм матеріального права, які підлягали до застосування.

На її обґрунтування зазначалося про суперечність тверджень суду щодо відсутності підстав для задоволення вимог позивача, адже при укладенні договору іпотеки банку було надано нотаріально посвідчену згоду ОСОБА_1 на передачу майна його дружиною в іпотеку. Тому не було мотивів сумніватися у наявності в іпотекодавця законних повноважень на передачу майна в рахунок забезпечення кредитних зобов'язань перед ТОВ "БМ Банк".

Вважав, що при вирішенні спірних відносин залишено без належної оцінки норми ч. 2 ст. 65, ч. 3 ст. 64 СК України, ч. 1 ст. 36 Закону України "Про іпотеку" та ст. 369 ЦК України, які потрібно було застосувати. Судом не перевірено правову позицію Верховного Суду України, що викладена у його постанові від 21 жовтня 2015 року у справі №6-1568цс15, яка відповідно до абз. другого ч. 1 ст. 360 (7) ЦПК України у попередній редакції мала враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Також не враховано тез, які зафіксовані в листі Верховного Суду України "Аналіз судової практики застосування судами законодавства, яке регулює іпотеку як заставу нерухомого майна" від 01.02.2015 року.

На його переконання, з наданої банком світлової копії заяви ОСОБА_1 не вбачається того факту, що він надав свою згоду на укладення саме оспорюваного договору між відповідачами на умовах, визначених у цьому правочині.

Окрім того, договір про задоволення вимог іпотекодержателя є окремим від іпотечного договору договором, який потребує нотаріального посвідчення, на його укладення повинна бути також надана нотаріально посвідчена згода другого з подружжя, якщо предметом цих договорів є спільне майно.

Тому вважав, що при укладенні оспорюваного договору необхідно було отримати нотаріально посвідчену згоду ОСОБА_1 як щодо укладення самого договору іпотеки, так і щодо включення до договору іпотеки умови про задоволення вимог іпотекодержателя в позасудовому порядку (тобто дві нотаріально посвідчені згоди), чого зроблено не було.

З цих міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції, прийнявши нову постанову, якою задовольнити позов про визнання недійсним договору іпотеки.

Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів прийшла до висновку про відхилення апеляційної скарги.

Залишаючи позов без задоволення, суд першої інстанції правильно виходив із того, що при укладенні ОСОБА_3 договору іпотеки з ТОВ "БМ Банк" останньому було надано нотаріально посвідчену згоду позивача як чоловіка іпотекодавця на передання нерухомого майна в іпотеку, куди включено й застереження про задоволення вимог іпотекодержателя в позасудовому порядку, задля забезпечення виконання позичальником кредитних зобов'язань. Тому підстав сумніватися у недодержанні вимог закону при укладенні оспорюваного правочину у ТОВ "БМ Банк" чи нотаріуса, який посвідчував договір, не було.

Як убачається з матеріалів справи, і ці обставини сторонами не заперечуються, 12 лютого 2008 року між банком і ОСОБА_3 укладено кредитний договір №10/2/120208, за умовами якого кредитодавець надав, а позичальник отримала 170 000 доларів США з цільовим призначенням коштів для придбання нерухомості на вторинному ринку - магазину з продажу автозапчастин. Кредит надано з остаточним поверненням до 11 лютого 2033 року з відсотковою ставкою за користування ним під 13 % річних (а.с. 148-153).

З метою повернення одержаних кредитних коштів того ж числа між ними було укладено договір іпотеки нерухомого майна №10/2/120208, за яким ОСОБА_3 передала в іпотеку, а ТОВ "БМ Банк" як іпотекодержатель прийняв в іпотеку в порядку та на умовах, визначених договором, предмет іпотеки - приміщення магазину по продажу автозапчастин, що знаходиться в АДРЕСА_1, ринкова і договірна вартість якого склала 1 097 260 гривень. Об'єкт нерухомості належить іпотекодавцю на праві власності відповідно до договору купівлі-продажу між нею та ОСОБА_4 від 12 лютого 2008 року і зареєстрованого в реєстрі за №364 (а.с. 3-6).

Тоді ж, тобто 12 лютого 2008 року, між банком, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено договір поруки №10/2/120208/2, де визначено забезпечувальне зобов'язання поручителя. За цим правочином позивач зобов'язався перед ТОВ "БМ Банк" відповідати за зобов'язаннями боржника, що випливають із кредитного договору №10/2/120208 від 12.02.2008 року (а.с. 161).

На таких самих умовах того ж самого дня укладено договір поруки №10/2/120208/3 між ТОВ "БМ Банк", позичальником та ОСОБА_5 (а.с. 162).

25 грудня 2009 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано на підставі рішення Рівненського міського суду, що набрало законної сили (а.с. 41).

Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу існування згоди ОСОБА_1 на одноосібне передання його дружиною - ОСОБА_3 приміщення магазину з продажу автозапчастин по АДРЕСА_2, в іпотеку з метою забезпечення виконання основних зобов'язань за кредитним договором від 12.02.2008 року №10/2/120208 і укладення щодо цього факту договору іпотеки, а також відсутності окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя в позасудовому порядку, на укладення якого також необхідна згода другого з подружжя.

Повно і правильно з'ясувавши обставини справи та встановивши, що при вирішенні спірних правовідносин норми матеріального права, на застосуванні яких наполягав позивач, до застосування не підлягають, оскільки не регулюють цих прав та обов'язків сторін, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

Як послався міський суд, згідно із ч. 2 ст. 60 СК України кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права сумісної власності подружжя.

Відповідно до положень ч.ч. 1-3 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право звернення до суду із позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації має бути нотаріально посвідчена.

Норми ст. 369 ЦК України передбачають, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють, користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх власників, якщо інше не встановлено законом. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження майном, вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державний реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Співвласники мають право уповноважити одного з них на вчинення правочинів щодо розпорядження майном. Правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.

Відповідно до ст. 578 ЦК України майно, що є у спільній власності, може бути передане у заставу лише за згодою усіх співвласників.

Між тим, на а.с. 260 міститься копія заяви ОСОБА_1 від 12 лютого 2008 року, що адресована приватному нотаріусу Рівненського міського нотаріального округу Бештинарській Н.О. і зареєстрована в реєстрі за №360. Цією заявою він дав свою згоду на купівлю (придбання) у власність та підписання договору купівлі-продажу приміщення магазину по продажу автозапчастин, договору іпотеки, кредитного договору його дружиною - ОСОБА_3, приміщення по АДРЕСА_1, за рахунок належних їм на праві приватної спільної сумісної, як подружжю, власності грошових коштів, з правом здійснення усіх необхідних юридичних дій, за ціну та на умовах, йому відомих.

При цьому факт складення заяви, її зміст та підпис сторонами не оспорювалися і визнавалися.

За таких обставин оспорюваний договір іпотеки укладено між відповідачами зі згоди ОСОБА_1, тобто його доводи в цій частині є необґрунтованими і судом правильно їх не було взято до уваги.

Крім того, позивач покликається на те, що в умовах договору іпотеки міститься застереження про задоволення вимог іпотекодержателя в позасудовому порядку, тоді як повинен був укладений з цього приводу окремий договір, згоду на що (знову ж таки) повинен був дати ОСОБА_1

Згідно ст.ст. 627 і 628 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Отже, включення відповідачами шляхом свого вільного волевиявлення до положень договору іпотеки застереження щодо задоволення вимог іпотекодержателя в позасудовому порядку відповідає правилам цивільного законодавства і не суперечить обставинам справи.

Таким чином, давши 12 лютого 2008 року свою письмову згоду (нотаріально посвідчену) на укладення дружиною договору іпотеки, куди включено й застереження стосовно задоволення вимог іпотекодержателя, ОСОБА_1 погодився з усіма умовами, що там містяться, в т.ч. і з відповідним застереженням.

Щодо доводів апеляційної скарги про необхідність надання позивачем окремої згоди на укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, то вони не заслуговують на увагу і спростовуються правильністю висновків суду.

Не можна погодитися як з необґрунтованими і з твердженнями автора скарги про неправильне застосування судом ст.ст. 64, 65 СК України, ст. 369 ЦК України, ст. 36 Закону України "Про іпотеку" та правової позиції Верховного Суду України, що висловлена у постанові від 21 жовтня 2015 року у справі №6-1568цс15.

Решта доводів представника позивача також не ґрунтуються на вимогах закону і колегією суддів врахованими не можуть бути.

Справедливість, добросовісність та розумність відповідно до п. 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Тому доводи особи, що подала апеляційну скаргу, на необхідність та вимушеність захисту її прав, порушуючи тим самим права ТОВ "БМ Банк", є неприйнятними для апеляційного суду.

Підставою для залишення оскаржуваного судового рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання суддею першої інстанції норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

Керуючись ст.ст. 374-375, 381-384, 389-391 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Рівненського міського суду від 29 листопада 2017 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:

Судді:

(повний текст складено: 06.02.2018 р. о 13 год. 00 хв.)