АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/234/2018 р. Головуючий у 1 інстанції - Миколаєць І.Ю.
Справа № 759/9905/16-ц Доповідач - Мараєва Н.Є.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.02.2018 р. колегія суддів судової палати в цивільних справах

Апеляційного суду міста Києва в складі :

Головуючого - Мараєвої Н.Є.,

Суддів - Андрієнко А.М., Заришняк Г.М.

При секретарі - Гарматюк О.Д.

Розглянули у відкритому судовому засіданні в м.Києві

Цивільну справу за апеляційною скаргою

представника ОСОБА_1

на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2017 р.

в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,

ТОВ «Феміда»

про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП

Заслухавши доповідь судді Мараєвої Н.Є., пояснення осіб, які з»явилися, перевіривши

матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

В с т а н о в и л а :

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2017 р. частково задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ТОВ «Феміда» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5000 грн. за завдану моральну шкоду та судовий збір 640 грн. на користь держави; в задоволенні решти вимог - відмовлено; в задоволенні вимог до ТОВ «Феміда» - відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати рішення Святошинського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2017 р. та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі, посилаючись на незаконність даного рішення, зокрема, що суд неповно з»ясував обставини справи, не дав належної оцінки доказам, порушив норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до п.8 ч.1 Розділу XIIІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України в реакції Закону №2147VIII від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційній суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративної-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одинець), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п.3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402- VIII апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду в порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону №2147- VIII від 03 жовтня 2017 року.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, 04.08.2014 р. ОСОБА_2 керуючи автомобілем НОМЕР_1, таксі «Феміда» по вул.Київська, с.Софіївська Борщагівка, Києво-Святошинського району, Київської обл. скоїв ДТП, в наслідок якої було завдано тілесних ушкоджень гр.ОСОБА_1, який є громадянином Великобританії, а саме : тілесні ушкодження у вигляді закритої травми грудної клітки, перелому 4-го ребра справа, що згідно висновку експерта № 221/д від 12.09.2014 р. відноситься до ушкоджень середньої тяжкості.

11.02.2015 р. вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення за ч.2 ст.286 КК України, і призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п'ять) років без позбавлення права керувати транспортними засобами. На підставі ст.75 КК України відповідача звільнено від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк 3 (три) роки (а.с.4-5).

Згідно виписки № 8068 Центральної районної лікарні Києво-Святошинського району із медичної картки стаціонарного хворого ОСОБА_1 він був госпіталізований 14.08.2014 р. з діагнозом : струс головного мозку, численні садна обличчя та перелом 4 ребра, та виписаний 18.08.2014 р. (а.с.280).

Обгрунтовуючи позов представник позивача зазначав, що оскільки, позивач є громадянином іншої держави і в Україні не працює, то розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, тобто 1218,00 грн.; також вимогу про відшкодування шкоди, завданої здоров»ю позивача обгрунтовував отриманням ним тілесних ушкоджень, розладом здоров'я з 14.08.2014 р. по 18.08.2014 р., просив задовольнити ці позовні

вимоги керуючись ч.2 ст.1195 ЦК України.

Також зазначала, що внаслідок ушкодження здоров»я йому було завдано також і моральної шкоди, розмір якої стороною позивача визначено у 200 000 грн., просила задовольнити позов з цих підстав.

Постановлюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що відшкодування матеріальної шкоди з підстав ч.2 ст.1195 ЦК України у даному випадку не може бути застосовано, оскільки не відповідає вимогам закону, що позивач не є громадянином України і в Україні не працює; що вимоги за заподіяння моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, що відповідальність за відшкодування моральної шкоди слід покласти на відповідача ОСОБА_2

Згідно ч.ч.1, 2 ст.1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров»я фізичній особі, зобов»язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду, тощо; уразі каліцтва або іншого ушкодження здоров»я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати.

Суд, вирішуючи даний спір правильно вважав, що ч.2 ст.1195 ЦК України слід розглядати також у взаємозв'язку із частиною 1 цієї статті., тобто вирішуючи питання щодо відшкодування такої шкоди слід виходити з того, що відшкодування винною особою шкоди завданої ушкодженням здоров'я здійснюється за втрачений заробіток (дохід) внаслідок зменшення працездатності за період зменшення працездатності, а у разі відсутності заробітку (доходу) таке відшкодування здійснюється із розрахунку мінімальної заробітної плати.

Суд також правильно вважав, що доводи представника позивача щодо стягнення на його користь відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров'я, і який не проживає і не працює в України, оскільки, є громадянином іншої держави, із застосуванням положення ч.2 ст.1195 ЦК України не можуть бути взяті до уваги.

Згідно п.6 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2014 р. особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, - є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички, тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (п.2.2 Правил дорожнього руху України).

На особу, яка перебувала в трудових відносинах на підставі трудового договору (контракту) і завдала шкоди життю чи здоров»ю у зв'язку з використанням транспортного засобу, що належить роботодавцю, відповідальність за завдання шкоди може бути покладена лише за умови, якщо буде доведено, що вона заволоділа транспортним засобом неправомірно (частини третя і четверта статті 1187 ЦК).

Тому, враховуючи вищевикладене та зважаючи на те, що суду не надано доказів, існування між «Феміда» та гр. ОСОБА_2 трудових відносини, більш того, представники ТОВ «Феміда» заперечували існування таких відносин, суд дійшов вірного висновку що підстав для задоволення позовних вимог до ТОВ «Феміда» немає.

Згідно ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Також, суд вірно зазначав, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Зокрема, підлягають з'ясуванню наступні обставини: чим підтверджуються факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).

Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві.

Наявність моральної шкоди доводиться потерпілим, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв'язку з чим він поніс і чим обгрунтовується розмір компенсації.

Так, судом встановлено, що внаслідок даної ДТП позивач отримав фізичний біль, зміну ритму життя, що протягом п'яти днів проходив лікування, наслідки аварії спричинили численні труднощі, порушення звичайного способу життя.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що внаслідок винних дій ОСОБА_2 позивачу було завдано моральної шкоди, проте, що стосується її розміру, то колегія вважає, його несприйнятним, оскільки, він є значно заниженим, та вважає що з урахуванням всіх обставин справи, з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача нежить стягнути 20 тис. грн. моральної шкоди, а в решті вимог відмовити.

В задоволенні позову про стягнення моральної шкоди з ТОВ «Феміда» також слід відмовити, оскільки така шкоди стягується лише з винної особи (п.5 ч.1 ст.4 ЗУ «Про захист прав споживачів»).

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин судова колегія вважає, що рішення суду в частині стягнення моральної шкоди в сумі 5 тис грн. не можна визнати законним і обґрунтованим, тому його в цій частині належить скасувати і постановити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 20 тис.грн. моральної шкоди.

В решті позовних вимог висновки суду відповідають вимогам закону, підтверджуються матеріалами справи, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, підстав для скасування рішення суду не вбачається, тому, в решті рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст.268, 352, 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2017 р. - скасувати в частині стягнення моральної шкоди, і в цій частині постановити нове, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 20 (двадцять) тис.грн. за завдану моральну шкоду; в решті рішення - залишити без змін.

Постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 23.02.2018 р.

Головуючий : Судді :