Справа № 579/1147/17
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

25 січня 2018 року Кролевецький районний суд Сумської області

в складі головуючого судді Моргуна О.В.

за участі секретаря Сергієнко Ж.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кролевець справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному майні,-

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Кролевецького районного суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному майні.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що згідно з Витягом з Реєстру прав власності на нерухоме майно за номером 11467201 від 08 серпня 2006 року будинок АДРЕСА_2 належить на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_3, батьку позивача, розмір частки становить 1/9; позивачу ОСОБА_1, розмір частки становить 8/9.

Співвласник будинку ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Кролевець. На час його смерті у будинку проживали дружина померлого (мати позивача та відповідача) ОСОБА_4, ОСОБА_5 (брат позивача і відповідача). Заповіту за життя ОСОБА_3 не залишив, тому його частка у будинку повинна була розподілятися за законом по 1/2 особам, які проживали у будинку.

Їх мати і дружина померлого ОСОБА_3 - ОСОБА_4 у зв'язку з престарілим та похилим віком не оформила своїх прав на спадщину після померлого чоловіка і їх батька ОСОБА_3, що становить 1/2, однак на цю частку залишила заповіт на ім'я синів ОСОБА_5 і позивача ОСОБА_1

На час складення матір'ю заповіту він (позивач) проживав у АДРЕСА_3 і являвся опікуном рідного брата ОСОБА_5 як психічно хворої людини згідно з рішенням опікунської ради при виконавчому комітеті Кролевецької міської ради від 29 листопада 1990 року.

Їх матері ОСОБА_4 була встановлена 1 група інвалідності за рішенням виконавчого комітету Кролевецької міської ради. Він (позивач) був зареєстрований у будинку АДРЕСА_2 24 лютого 1994 року, з метою догляду за двома інвалідами 1 групи - матір'ю ОСОБА_4 та рідним братом ОСОБА_5

Мати ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у м.Кролевець Сумської області.

Відповідач ОСОБА_2 - брат позивача, має право на частку у спільному майні - будинку АДРЕСА_2, розмір якої становить 1/9, оскільки прийняв спадщину після смерті матері ОСОБА_4, надіславши до Кролевецької держнотконтори 09 липня 1996 року письмову заяву про прийняття спадщини в порядку ст. 549 Цивільного кодексу УРСР 1963 року, оскільки мав право на обов'язкову частку, як непрацездатний, він народився в 1927 році.

Відповідач ОСОБА_2 мав право на успадкування не менше 2/3 частки як обов'язкової долі у спадщині, яка б належала йому при спадкуванні за законом згідно ст.535 ЦК УРСР. Тобто, він мав право на успадкування 2/3 частки обов'язкової долі від 1/2 частки, яка належала їх матері.

1/2 частка будинку АДРЕСА_2 розподілялася таким чином:

ОСОБА_5 1/2x1/3 = 1/6; ОСОБА_1 1/2x1/3 = 1/6; ОСОБА_2 1/2х1/3х2/3 = 2/18 = 1/9. Різниця між 1/6 і 1/9 становить 1/18, і ця частка розподілялась між братом позивача ОСОБА_5 і позивачем ОСОБА_1 в рівних частках, тобто по 1/36 кожному.

Брат позивача та відповідача ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у м.Кролевець Сумської області. На час його смерті співвласниками будинку АДРЕСА_2 були ОСОБА_5, розмір частки 1/2+1/6+1/36= 25/36; та позивач ОСОБА_1, розмір частки 1/6+1/36=7/36.

Відповідач ОСОБА_2 мав право на частку у будинку, що становить 1/9.

До часу звернення до суду з позовом відповідач ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину у Кролевецькій держнотконторі чи у приватного нотаріуса Кролевецького районного нотаріального округу не отримав і, відповідно, воно не зареєстроване у органах державної реєстрації, оскільки 1/9 частки є нерухомим майном, тому він права власності на вказану частку будинку не набув, тобто не є співвласником будинку АДРЕСА_2.

Після смерті брата ОСОБА_5 на його (позивача) багаторазові запрошення приїхати до м.Кролевець та вирішити питання щодо спадщини, яка відкрилася після смерті матері, відповідач ОСОБА_2 не реагував.

Оскільки відповідач тривалий час не вирішував питання щодо спадщини, зокрема отримання свідоцтва про право на спадщину та його державної реєстрації, він (позивач) в 2005 році у спосіб, передбачений чинним на той час законодавством, оформив право власності на частку у будинку АДРЕСА_2, яка становить 8/9 (7/36+25/36=32/36=8/9).

Відповідач ОСОБА_2 до цього часу за 21 рік не оформив згідно з чинним законодавством право власності на 1/9 частку у будинку, тому ця частка до цього часу належить їх покійному батьку ОСОБА_3

Розмір частки відповідача ОСОБА_2 у спільному майні - будинку АДРЕСА_2 становить 1/9, є незначною і не може бути виділена в натурі. Будинок як річ є неподільним, оскільки згідно з технічним паспортом на будинок, який складений 02 лютого 2017 року, будинок неможливо поділити між ним і відповідачем згідно з розміром частки відповідно 8/9 і 1/9.

Відповідач більше 21 року не з'являвся у будинку, протягом вказаного часу ніяких родинних стосунків вони не підтримують, не спілкуються, він з родиною проживає на тимчасово окупованій території у місті Луганськ, стосунки між ними не є дружелюбні, а тому спільне володіння і користування будинком є неможливим. Відповідач у місті Луганськ має власне житло, у якому постійно і тривалий час проживає, а тому припинення його права на частку у спільному майні не завдасть істотної шкоди йому та членам його сім'ї. Вважає, що в сукупності є усі чотири підстави, що дають право на припинення права відповідача ОСОБА_2 на частку, що становить 1/9 у спільному майні.

Враховуючи викладене, посилаючись на ч.1 ст.365 ЦК України, позивач просить припинити право відповідача ОСОБА_2 на частку, що становить 1/9 у спільному майні - будинку АДРЕСА_2.

Позивач та його представник в судове засідання не з'явились, позивач надав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує повністю з підстав, визначених у позовній заяві (а.с.88).

Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

З урахуванням зазначеного положення ЦПК України та клопотання позивача, суд вирішив можливим розглянути справу у їх відсутність.

Відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи (а.с.49, 87), до суду не з'явився, про причини неявки не повідомив.

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Відповідно до положення ч.2 ст.247 ЦПК України суд здійснив розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог.

Позивач просить припинити право відповідача ОСОБА_2 на частку, що становить 1/9 у спільному майні - будинку АДРЕСА_2.

Відповідно до статей 355, 356 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Судом встановлено, що на підставі договору «Про право забудівлі земельної дільниці» б/н від 25.11.1939 року, посвідченого Кролевецькою держнотконторою, реєстровий № 2049, батьку позивача ОСОБА_3 надано під забудову земельну ділянку, що знаходиться по АДРЕСА_2 (а.с. 69-71).

Згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Кролевець Сумської області, актовий запис № 95 (а.с. 12).

Його дружина ОСОБА_4 та син ОСОБА_5 спадщину після його смерті прийняли в порядку ст. 549 ЦК УРСР.

Позивач ОСОБА_1 згідно з рішенням опікунської ради при виконавчому комітеті Кролевецької міської ради від 29 листопада 1990 року був призначений опікуном рідного брата ОСОБА_5, інвалідом І групи (а.с. 11).

Із свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.01.1997 року вбачається, що ОСОБА_5 успадкував після смерті ОСОБА_3 1/2 спадкового майна, яке в указаній долі складається з жилого будинку, сараю, огорожі, розташованих в АДРЕСА_2, на земельній ділянці 1244 кв.м, та належали померлому на підставі договору забудови, посвідченого Кролевецькою держнотконторою 30.12.1939р. (а.с.16).

Дружина померлого ОСОБА_3 - ОСОБА_4 своїх прав на спадщину (1/2 частка) після померлого чоловіка не оформила, та на цю частку залишила заповіт на ім'я синів ОСОБА_5 і позивача ОСОБА_1 (а.с. 68).

Згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в м.Кролевець Сумської області, актовий запис № 61 (а.с. 13).

За змістом свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 31.01.1997 року ОСОБА_1 та ОСОБА_5 успадкували після смерті ОСОБА_4 в рівних частинах кожен 8/9 долі спадкового майна, яке в указаній долі складається з 1/2 частини жилого будинку з належними надвірними будівлями, розташованими в АДРЕСА_2, на земельній ділянці 1244 кв.м, та належали на підставі договору забудови, посвідченого Кролевецькою держнотконторою 30.12.1939р. по р.№ 2049, її чоловіку ОСОБА_3, померлому ІНФОРМАЦІЯ_1., після смерті якого вона прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав (а.с.17).

Після смерті матері ОСОБА_4 відповідач ОСОБА_2 подав 09.07.1996 року до Кролевецької держнотконтори заяву про прийняття спадщини померлої ОСОБА_4, оскільки мав право на обов'язкову частку, як непрацездатний (а.с.15).

Згідно ст.535 ЦК УРСР (1963 року) непрацездатні діти спадкодавця успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов'язкова частка).

Відповідач ОСОБА_2 мав право на успадкування 2/3 частки обов'язкової долі від 1/2 частки, яка належала їх матері ОСОБА_4 - право на частку у будинку АДРЕСА_2, що становить 1/9.

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в м.Кролевець Сумської області, актовий запис № 110 (а.с. 14).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.04.2005 року ОСОБА_1 успадкував після смерті ОСОБА_5 спадкове майно, яке складається з 25/36 частин житлового будинку з належними надвірними спорудами, що знаходяться в АДРЕСА_2, на земельній ділянці Кролевецької міськради, та належали ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 31.01.1997р. по р.№ 1-470 та свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.01.1997р. по р.№ 1-416 (а.с. 18, 76).

Позивач ОСОБА_1 є власником 8/9 частки нерухомого майна - будинку АДРЕСА_2, що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, виданих Кролевецькою державною нотаріальною конторою 31 січня 1997 року, реєстровий номер 1-470; 21 квітня 2005 року, реєстровий номер 1-628; 31 січня 1997 року, реєстровий номер 1-470, та витягом з Реєстру прав власності на нерухоме майно № 11467201 від 08 серпня 2006 року, форма власності приватна спільна часткова; з якого також вбачається, що власником 1/9 частки будинку АДРЕСА_2 зазначений ОСОБА_3, на підставі договору про право забудови б/н від 25.11.1939 року, посвідченого Кролевецькою держнотконторою, реєстровий № 2049; форма власності приватна спільна часткова (а.с. 17, 18, 21, 72, 74, 76).

Відповідно до рішення Кролевецької міської ради від 18 лютого 2016 року "Про перейменування вулиць, провулків, арки та парку в місті Кролевець" назву вул. Орджонікідзе перейменовано на вул. Преображенська (а.с. 33).

Згідно технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду по АДРЕСА_2 співвласниками нерухомого майна зазначені ОСОБА_1 - розмір частки власності 8/9, ОСОБА_3 - розмір частки власності 1/9, що також підтверджується даними з будинкової книги для прописки громадян (а.с. 23 - 27; 28- 31).

Згідно довідки КП «Кролевецьке районне бюро технічної інвентаризації» № 75 від 16.02.2017 року право власності на житловий будинок АДРЕСА_2 зареєстровано в КП «Кролевецьке районне бюро технічної інвентаризації» в реєстровій книзі №4 під реєстровим № 1402 на ім'я ОСОБА_1, ідеальна частка 8/9, та ОСОБА_3, ідеальна частка 1/9. Загальна площа будинку 78,9 кв.м., житлова площа 39,0 кв.м. Надвірні будівлі сарай Б, сарай В, вбиральня У, огорожа N. Загальна вартість нерухомого майна становить 79912 грн. 00 коп., будинку - 73323 грн. (а.с. 22).

Відповідач ОСОБА_2 має право на 1/9 частку у спільному нерухомому майні по АДРЕСА_2, вартість якої становить 8879 грн. 11 коп. Площа 1/9 частки будинку А-1 становить 8,76 кв.м. (загальна), 4,33 кв.м. (житлова).

За змістом ст. 47 ЖК УРСР норма жилої площі встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метру на одну особу.

Суд вважає, що 1/9 частки у спільному нерухомому майні, будинку по АДРЕСА_2, на яку має право ОСОБА_2, є незначною і не може бути виділена в натурі.

Як вбачається з технічного паспорту на будинок, вказаний будинок неможливо поділити між позивачем та відповідачем згідно з розміром частки відповідно 8/9 і 1/9.

Відповідач проживає у м. Луганськ, селище Ювілейне, АДРЕСА_1. З викладених в позовній заяві обставин та вищепроаналізованих письмових доказів вбачається, що ОСОБА_2 протягом тривалого часу не вирішив питання щодо оформлення своїх спадкових прав, не отримав свідоцтва про право на спадщину та не зареєстрував право власності в органах державної реєстрації.

За змістом позову відповідач не з'являвся в будинку більше 21 року, сторони протягом цього часу ніяких родинних стосунків не підтримують, не спілкуються, тому спільне володіння і користування майном є неможливим. Припинення права відповідача на його частку у спільному майні не завдасть істотної шкоди відповідачу та членам його сім'ї, оскільки відповідач за змістом позову має власне житло у м. Луганськ, селище Ювілейне, де постійно проживає тривалий час (а.с. 89, 90).

Згідно ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Згідно ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об'єкта, який є спільним майном.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 15 травня 2013 року при розгляді справи №6-37цс13, для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Невиконання позивачем цієї умови є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Європейський суд з прав людини рішенням від 21 грудня 2010 року, яке набуло статусу остаточного 21 березня 2011 року, у справі «ОСОБА_6 проти України» №35041/05 установив наявність порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Перший протокол), ратифікованого Україною Законом від 17 липня 1997 р. №475/97-ВР, а саме: незаконне позбавлення Р.А.І. майна у зв'язку з порушенням правил щодо попереднього депонування суми відшкодування, що може призвести до негативних економічних наслідків для Р.А.І., оскільки вимога попереднього платежу є не технічною складовою процедури відчуження майна, яка встановлена законом, а основною вимогою, на якій повинно ґрунтуватися рішення суду про позбавлення особи майна без її згоди.

Під час розгляду справи № 6-68цс14, Верховний Суд України також сформулював правову позицію від 02.07.2014 року, якою роз'яснив, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Зі змісту практики Верховного Суду України вбачається, що для ухвалення рішення про припинення права на частку в спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої з обставин, передбаченої п. 1-3 ч.1 ст.365 ЦК України, яка обов'язково повинна бути в сукупності з обставиною, передбаченою п. 4 ч. 1 цієї статті.

У п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 р. № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» зазначено, що в окремих випадках суд може, враховуючи конкретні обставини справи, зобов'язати решту учасників спільної власності сплатити йому грошову компенсацію за належну частку з обов'язковим наведенням відповідних мотивів. Зокрема, це може мати місце, якщо частка у спільній власності на будинок (квартиру) є незначною й не може бути виділена в натурі чи за особливими обставинами сумісне користування ним неможливе, а власник в будинку (квартирі) не проживає і забезпечений іншою жилою площею.

Судом встановлено, що відповідач у спірному будинку не проживає та не зареєстрований ( а.с.28-31, 91), відповідач забезпечений та володіє іншим житлом (а.с. 89, 90).

Суд вважає встановленим, що частка відповідача є незначною і не може бути виділена в натурі; розподілити будинок неможливо; спільне володіння і користування сторонами будинком є неможливим в звязку з неприязними відносинами між ними; припинення не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача та членам його сім'ї, оскільки відповідач забезпечений та володіє іншим житлом.

Таким чином, судом встановлено, що спірний будинок не може бути поділений у натурі між співвласниками у відповідності до ідеальних часток кожного з них, а позивачем на депозитний рахунок ТУ ДСА в Сумській області внесено суму, еквівалентну вартості 1/9 частки відповідача, у розмірі 8879 грн. 11 коп.

З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку, що частка відповідача у спільній власності є незначною, а припинення права власності на неї з відповідною виплатою компенсації не завдасть йому істотної шкоди.

З врахуванням викладеного, суд вважає, що є усі підстави припинити право відповідача ОСОБА_2 на його частку у спільному майні будинку АДРЕСА_2

Проаналізувавши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. ст. 15, 16, 183, 355, 356, 364, 365 ЦК України, керуючись ст.ст. 2, 5, 10-13, 19, 76-82, 247, 258, 259, 265, 268, 273, 280, 282 ЦПК України,-

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1, місце проживання: АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_1, задовольнити повністю.

Припинити право ОСОБА_2, місце проживання: АДРЕСА_1, на 1/9 частку у спільному майні - будинку АДРЕСА_2

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 8879 грн. 11 коп. компенсації вартості 1/9 частки будинку за адресою АДРЕСА_2 за рахунок коштів, внесених на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України у Сумській області згідно квитанції №1 від 22 вересня 2017 року.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області, шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Кролевецький районний суд Сумської області.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст.273 ЦПК України.

Повне рішення суду складено 05 лютого 2018 року.

Суддя О. В. Моргун