Апеляційний суд міста Києва
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/555/18 Доповідач у суді апеляційної інстанції: ВолошинаВ.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2018 року Апеляційний суд міста Києва в складі :

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Панченко М.М., Слюсар Т.А.

при секретарі Маличівської

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 28 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

13.10.2016 позивач ОСОБА_4 звернувся у суд з позовом до відповідача ОСОБА_3 та просив стягнути з нього матеріальну шкоду у розмірі 56590, 98 грн., витрати по сплаті звіту про оцінку у розмірі 1000,00 грн. та судовий збір у розмірі 565, 91 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 18.12.2015 о 12.25 год. по бульвару Івана Лепсе, 4 в м Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля позивача марки Honda, модель Civic, номерний знак НОМЕР_1, автомобіля марки Chevrolet, модель Laccetti, номерний знак НОМЕР_2, автомобіля марки Toyota, модель Corolla, номерний знак НОМЕР_4, автомобіля марки Volkswagen, модель LT35, номерний знак НОМЕР_3, внаслідок чого автомобіль позивача зазнав механічних пошкоджень.

Відносно ОСОБА_3, який керував автомобілем марки Volkswagen, модель LT35 номерний знак НОМЕР_3 працівниками міліції складено адміністративний протокол з порушення ПДР.

Постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 29.06.2016 ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні ДТП, що сталася 18.12.2015.

Відповідно до звіту № 4712/4 від 27.01.2016 вартість матеріального збитку завданої пошкодженням автомобіля позивача марки Honda, модель Civic, номерний знак НОМЕР_1 внаслідок ДТП склала 103388,46 грн.

МТСБУ позивачу сплачено страхову виплату у розмірі 46797,48 грн., тому відповідачем має бути сплачена різниця завданого матеріального збитку, що становить 56590,98 грн., а також 1000,00 грн. витрат понесених позивачем по сплаті експертного дослідження.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 28 лютого 2017 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 56 590, 98 грн., витрати по сплаті звіту про оцінку у розмірі 1000, 00 грн. , витрати по сплаті судового збору у розмірі 565, 91 грн.

Не погодившись із рішенням суду відповідач ОСОБА_3 подав на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та небгрунтованість, порушення норм, як матеріального, так і процесуального права при його ухваленні. Зокрема зазначав, що позивач свої позовні вимоги не довів. На його думку, до правовідносин, які виникли між сторонами неправильно застосовані норми матеріального права. Вказував, що обставини, які суд під час ухвалення рішення вважав встановленими, недоведені. Так, позивач не надав суду доказів, що він витратив на відновлювальний ремонт автомобіля 103 388,46 грн., які зазначені у звіті експерта, а тому вважає, що повинен сплатити позивачу виходячи із розміру матеріального збитку 55 724,97 грн. за мінусом 46797,48 грн., що сплатило МТСБУ і складає 8927,49 грн. Посилаючись на ч.2 ст.1193 ЦК України вбачає у діях позивача грубу необережність, що є підставою для зменшення матеріальної шкоди. Не працюючи та маючи на утриманні двох неповнолітніх дітей також є підставою для зменшення відшкодування, яка не врахована судом. Просив рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрутованість рішення суду першої інстанції в межа доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 та стягуючи з відповідача ОСОБА_3 на його користь у відшкодування матеріальної шкоди 56 590, 98 грн. суд першої інстанції виходив з доведеності позовних вимог в частині стягнення вищезазначеної суми, оскільки згідно висновку автотоварознавчого дослідження вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача перевищує сплачений розмір МТ СБУ.

З такими висновками суду слід погодитись виходячи з наступного.

В силу частин 1, 2 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення відповідає зазначеним вимогам виходячи з наступного.

При ухваленні рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції вважав встановленими наступні обставини.

18.12.2015 о 12-25 год. по бул. Івана Лепсе, 4 в м. Києві ОСОБА_3 керуючи автомобілем «Фольксваген ЛТ35» д.н.з. НОМЕР_3 зі сторони вул. Василенка в сторону вул. Гарматної, не простежив за технічним станом транспортного засобу, перед виїздом не перевірив та не забезпечив технічно справний стан автомобіля, що призвело до зіткнення з автомобілями «Шевролет Лачеті» д.н.з. НОМЕР_2, «Хонда Цівік» д.н.з. НОМЕР_1 (автомобіль позивача ОСОБА_4.) , «Тойота Корола» д.н.з. НОМЕР_4 та пошкодження всіх транспортних засобів.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній, або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 29.06.2016 ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні ДТП, що сталася 18.12.2015 та провадження у справі відносно нього закрито у зв'язку з закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності (а.с.34).

Відповідно до зазначеної постанови дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення водієм - ОСОБА_3 п.п. 2.3 (а), 2.3 (б) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року.

Таким чином, вина водія ОСОБА_3 у скоєнні ДТП є підтвердженою.

Отже, матеріальні збитки позивачу було завдано протиправними діями ОСОБА_3

Відповідно до Звіту № 4712/4 від 27.01.2016 про визначення вартості матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу «Хонда Цівік» д.н.з. НОМЕР_1 вартість відновлювального ремонту становить 103388,46 грн.

Згідно ст. 41.1 Закону України « Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння:

а) транспортним засобом, власник якого не застрахував свою

цивільно-правову відповідальність;

ґ) у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника

МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання

його зобов'язань за договором обов'язкового страхування

цивільно-правової відповідальності.

На момент скоєння ДТП відповідальність ОСОБА_3 (з його слів), як особи, що на відповідній правовій підставі керувала автомобілем «Фольксваген ЛТ35» д.н.з. НОМЕР_3 була застрахована, але страхова компанія визнана банкрутом, а тому за зверненням позивача до МТСБУ, останньому була виплачена гарантована сума 46797,48 грн.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до

правильного висновку з приводу правових підстав до задоволення позовних вимог у розмірі 55724,97 грн. та прийняв до уваги належний та допустимий доказ у розумінні ст.ст. 77-78 ЦПК України - звіт, виконаний на замовлення позивача, оскільки він проведений по відповідній Методиці, обгрутований спеціалістом в частині застосування відповідних її пунктів та не був спростований стороною відповідача.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи доведені.

Висновки суду першої інстанції щодо підстав до задоволення позовних вимог відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Доводи апеляційної скарги щодо ухвалення рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, неправильного застосування норм матеріального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення, не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав до скасування оскаржуваного рішення. Окрім того, посилання відповідача на ч.2 ст.1193 ЦК України щодо грубої необережності позивача є необгрутованими і не узгоджуються з матеріалами справи дивлячись на таке. Так, із постанови від 29.06.2016 про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності (а.с.34) вбачається, що по справі була призначена транспортно - трасологічна та автотехнічна експертиза. Згідно з висновками даної експертизи №4045/4046/16-52 від 26.05.2016 дії водія автомобіля «Хонда Цівік» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_4 не узгоджувались з вимогами п.15.4 ПДР України, але не створювали обмежень для руху транспортних засобів по лівій смузі і такі його дії не знаходяться у причинному зв'язку з наслідками та причиною настання ДТП з технічної точки зору.

Доводи апеляційної скарги з приводу того, що позивач не надав суду доказів ремонту автомобіля для вирішення вказаного спору не мають правового значення, оскільки предметом позову було відшкодування матеріальної шкоди в наслідок пошкодження автомобіля, а не стягнення коштів за виконаний ремонт автомобіля. Правові підстави до зменшення матеріальної шкоди відсутні.

Згідно із частинами другою, п'ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

З урахуванням вищезазначених норм права, власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування в повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода, яка не охоплюється лімітом страхової суми, повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку. А в даному випадку матеріали справи не містять відомостей щодо страхування автомобіля відповідача.

Окрім того, право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди була застрахована чи не була. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, якщо ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Таким чином, всі висновки суду першої інстанції щодо правомірності заявленого позову та обраного способу відновлення порушеного права у обраний позивачем спосіб повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних вище висновків суду першої інстанції, апеляційні скарги відповідача ОСОБА_3 не містить, в ході апеляційного розгляду відповідач також не навів таких обставин.

За правилами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що судом першої інстанції дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

Керуючись ст. ст. 367,374,375,382,384 ЦПК України, колегія суддів ,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 28 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. При оголошенні вступної та резолютивної частин судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 30 січня 2018 року.

Головуючий:

Судді: