05.11.2018 227/4120/18
29 жовтня 2018 року м.Добропілля
Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді Здоровиці О.В.,
за участю секретаря судового засідання Сисенко Ю.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні, заочно, в залі суду м.Добропілля цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням (справа № 227/4120/18),-
Позивачка звернулась до суду з позовною заявою до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
В обґрунтування свого позову позивачка вказала, що їй належить на праві приватної власності квартира, що розташована за адресою: м.Добропілля, вул.Київська, 23/3. У вказаній квартирі зареєстроване місце проживання її сина, відповідача по справі, ОСОБА_2 З 2007 року її син у вказаній квартирі не проживає. Зазначила, що відповідач не знявся з реєстраційного обліку, що порушує її права, як власниці зазначеної квартири, у звязку з чим вона вимушена звернутись до суду з даним позовом. Позивачка на підставі ст.ст. 391, 405 ЦК України, просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою, розташованою за адресою: м.Добропілля, вул.Київська, 23/3.
В судове засідання позивачка не зявилась, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, в якій зазначила, що підтримує позов в повному обсязі.
Представник позивача в судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи у відсутність представника позивача, в якій зазначив, що не заперечує проти винесення заочного рішення.
Відповідач в судове засідання не зявився. Про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Відзиву на позовну заяву відповідач не подав. Будь-яких клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача на адресу суду не надходило.
Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, але не зявився в судове засідання без повідомлення причин та не подав будь-яких заперечень проти позову і позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню виходячи з такого.
Судом встановлено, що відповідно до розпорядження органу приватизації №310/5659 від 31.01.2003 року виконавчого комітету Добропільської міської ради та свідоцтва про право власності на житло, яке видано виконавчим комітетом Добропільської міської ради 31.01.2003 року, квартира, яка розташована за адресою: м.Добропілля, вул.Київська, 23/3, належить на праві приватної власності ОСОБА_1 (а.с.9,10).
Таким чином, судом встановлено, що позивачка є одноособовим власником вищевказаної квартири.
Факт родинних відносин між позивачкою та відповідачем підтверджується копією свідоцтва про народження ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.22), копією свідоцтва про укладення шлюбу, з якої вбачається, що ОСОБА_3 після реєстрації шлюбу змінила своє прізвище на «Андрейченко» (а.с.8).
З наведеного вбачається, що відповідач, ОСОБА_2, є сином позивачки ОСОБА_1
Місце проживання відповідача ОСОБА_2, як члена сімї ОСОБА_1 з 16.11.2006 року зареєстровано за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується домовою книгою для прописки громадян, які мешкають за адресою м.Добропілля, вул. Київська, 23/3 (а.с.11-13), повідомленням відділу реєстрації Добропільської міської ради від 25.09.2018 №17-16/1052 (а.с.28).
Факт не проживання відповідача за адресою м.Добропілля, вул. Київська, 23/3, підтверджуються довідкою №381/18 від 06.09.2018 року, яка видана головою квартального комітету вул.Київська виконкому Добропільської міської ради, з якої вбачається, що ОСОБА_2 за адресою: м.Добропілля, вул. Київська, 23/3 зареєстрований, але не проживає з 2007 року по теперішній час (а.с.19).
Як вбачається зі згоди від ОСОБА_2, яка посвідчена 30.07.2018 року т.в.о. нотаріуса ОСОБА_4 нотаріального округу м.Ульянівськ - ОСОБА_5, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який мешкає за адресою: Російська Федерація, Ульянівська область, м.Ульянівськ, пров.Декабристів, 65, просив зняти його з реєстраційного обліку за адресою: Донецька область, м.Добропілля, вул. Київська, 23/3, претензій за даним фактом не має (а.с.36).
Частина 1 ст. 317 ЦК України передбачає, що власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Частиною першою статті 383 ЦК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.
Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.
Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.
За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
Пунктом 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», передбачено, що застосовуючи положення ст. 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод пред'явивши одну із таких вимог: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.
При вирішенні питання про втрату права на користування житлом члена сім'ї власника житла з'ясуванню підлягає як термін його відсутності, так і поважність причин такої відсутності.
Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Враховуючи викладене, вирішуючи питання про позбавлення відповідача права користування житловим приміщенням, яке належить позивачу, судом повинен бути встановлений факт відсутності відповідача без поважних причин за вказаним місцем мешкання понад один рік.
Відповідно до ст..81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, суд вважає, заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач, будучи зареєстрований за адресою місця мешкання своєї матері (позивача у справі) в квартирі АДРЕСА_1 з 16.11.2006 року, за вказаною адресою фактично не проживає з 2007 року, тобто більш ніж 11 років.
Доказів, які б свідчили про поважність причин не проживання відповідача у вказаній квартирі, останнім суду надано не було.
Враховуючи викладене, суд вважає, що останній втратив право користування жилим приміщенням за вказаною адресою на підставі ст. 405 ЦК України і тому позовні вимоги підлягають задоволенню.
Керуючись ст.391, 405 ЦК України, ст. ст. 259, 263-265, 273, 280-283, 354 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням задовольнити.
ОСОБА_2 визнати такими, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Відповідач, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення до Донецького апеляційного суду через Добропільський міськрайонний суд Донецької області.
Позивач, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право, відповідно до ч.2 ст.354 ЦПК України, на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Копію рішення направити сторонам.
Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_1,НОМЕР_2 виданий Добропільським МРВ УМВС України в Донецькій області 10.02.2000 року, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4.
Відповідач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, РНОКПП НОМЕР_3, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4.
Вступна та резолютивна частини рішення проголошені 29 жотвня 2018 року. Повний текст рішення буде складено 05 листопада 2018 року.
Надруковано в нарадчій кімнаті у одному примірнику.
Головуючий суддя О.В. Здоровиця