Провадження № 2/521/5100/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
06 лютого 2018 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді Поліщук І.О.,
при секретарі Бєрово ї А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 Сережаєвича про стягнення заборгованості за договором позики, уточнивши який просить суд стягнути з відповідача заборгованість за договором позики у сумі 102469, 20 гривень, яка складається з: основного боргу у сумі 100 000 гривень, з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення у розмірі 1803,20 гривень, а також трьох відсотків річних від простроченої суми 666,00 гривень. В обґрунтування заявленого позову позивачка посилається на те, що 23 грудня 2016 року відповідач отримав від неї в борг грошові кошти у розмірі 100 000 гривень, на строк до 23 червня 2016 року, про що відповідач власноручно написав розписку. Оскільки відповідач, у визначений строк, гроші не повернула, то позивачка вимушена звернутися з наступним позовом до суду.
Позивачка в судове засідання не зявилася, надала до суду клопотання в якому просить розглянути справу у її відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач в судові засідання не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлявся відповідно до вимог ч.11 ст.128 ЦПК України.
За таких обставин суд ухвалює заочне рішення, згідно до ст.280 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
В судовому засіданні встановлено, що 23 грудня 2016 року між позивачкою, ОСОБА_1 та відповідачем, ОСОБА_2, був укладений договір позики, згідно якого відповідач отримала від позивачки в борг грошову суму у розмірі 100 000 гривень, про що була складена розписка.
Згідно зі статтею 1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках коли позикодавцем є юридична особа незалежно від сум. На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
З цих підстав суд робить висновок про те, що розписка позичальника, свідчить про виникнення між сторонами правовідносин, які регулюються положеннями цивільного законодавства щодо договорів позики. Таким чином між сторонами був укладений договір позики грошей на визначений термін. За умовами даного договору позивачка передала відповідачу зазначену грошову суму у позику, а відповідач зобовязувався, відповідно, повернути отримані кошти готівкою у строк до 23 червня 2016 року.
Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Стаття 1046 ЦК України визначає договір позики як реальний. Він не може вважатися укладеним, доки не відбулося передання позичальникові грошей або речей, визначених родовими ознаками, які передбачені договором позики.
Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі, або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором.
Позивачка, згідно даних зобовязальних правовідносин, належним чином виконала умови договору позики передала відповідачу зазначену суму 100 000 гривень, а відповідач зобовязання не виконав, отримані в борг кошти у визначений термін не повернув.
В судовому засіданні також встановлено, що термін повернення грошей за договором позики від 23 грудня 2016 року, посвідченого розпискою відповідачки, сплив 23 червня 2016 року, у звязку з чим позивачка 18.09.2017 року звернулася до Малиновського районного суду м. Одеси з відповідним позовом.
Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).
Згідно ч.1, ч. 2 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і з неможливість виконання, що випадково настала після прострочення
Закінчення строку договору відповідно до частини 4 статті 631 ЦК України не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. В контексті статі 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу України, інших вимог цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною першою статі 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України.
Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Таким чином відповідач повинен сплатити 102 469, 20 гривень, з яких: основний борг 100 000 гривень, індекс інфляції 1803, 20 гривень а також три відсотки річних від простроченої суми 666, 00 гривень.
Керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 81, 89, 133, 141, 258-259, 268 ЦПК України ст.ст. 526, 530, 625, 626, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН: НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 заборгованість у сумі 102 469, 20 гривень (сто дві тисячі чотириста шістдесят девять) гривень 20 копійок, з яких:
основний борг 100 000 (сто тисяч ) гривень 00 копійок,
інфляційні витрати 1083, 20 гривень ( тисячу вісімдесят три) гривні 20 копійок,
три відсотки річних від простроченої суми 666,00 (шістсот шістдесят шість) гривень 00 копійок.
Стягнути на користь позивача суму сплаченого судового збору у розмірі 1344,70 ( тисячу триста сорок чотири ) гривень 70 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його оголошення.
Позивачем рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області в загальному порядку в тридцятиденний термін.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене загальному порядку.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільно-процесуальним Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення складено 06.02.2018 року.