Справа № 645/5769/16-ц
Провадження № 2/645/108/18
РІШЕННЯ

іменем України

06 лютого 2018 року Фрунзенський районний суд м.Харкова у складі:

головуючого - судді Бондарєвої І.В., за участі секретаря судових засідань ОСОБА_1,

сторін: позивача ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4, представника відповідача - ОСОБА_5,

представник третьої особи не зявився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поновлення права користування житловим приміщенням, вселення, виселення та визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,третя особа: Харківська міська рада,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_4, в якому просить суд відновити його право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом вселення позивача у вказану квартиру; виселити, згідно ч.1 ст.109, ч.3 ст.116 ЖК України, будь-яких осіб, що проживають у даному житловому приміщенні без реєстрації; визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, з підстав, передбачених ст.71,72 ЖК України.

В обґрунтування свого позову ОСОБА_2 вказав, що спірне житлове приміщення - кімната площею 15,60 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_2, було ним отримане, коли він працював на заводі «ОСОБА_6 і Молот». Вказане житлове приміщення не приватизоване. В квартирі зареєстрований позивач та його син, відповідач по справі, однак, на теперішній час в приміщенні мешкають сторонні особи. Позивач позбавлений права користування вказаним житловим приміщенням, оскільки відповідач без згоди позивача змінив замки на вхідних дверях та заселив проживати у квартиру сторонніх осіб - квартирантів, які сплачують відповідачеві грошові кошти за проживання. Сам відповідач понад 15 років мешкає в квартирі своєї дружини за адресою: м.Харків, пр. Фрунзе, б.59 «А», кв.23. Після розлучення з дружиною стосунки з сином стали дуже напружені, і син категорично заперечує право позивача на проживання у спірній квартирі. Позивач деякий час проживав у друзів, ночував на роботі, однак в силу вже немолодого віку, який тягне за собою фізіологічні зміни, позивач потребує постійного місця проживання, яке йому було надано державою та на яке він заробив власним трудом.

Позивач вважає, що особи, які на теперішній час проживають в спірній житловій кімнаті, підлягають виселенню, як такі, що вселились до нього без достатніх правових підстав. Крім того, проживання сторонніх позивачу осіб в житловому приміщенні, яке складається з однієї кімнати площею 15,6 кв.м., порушує житлові права позивача на проживання та вільне користування житловим приміщенням за місцем реєстрації.

Позивач іншого нерухомого майна у власності не має. Відповідач добровільно залишив місце своєї реєстрації, обравши собі для проживання інше житлове приміщення, без поважних причин не мешкає за місцем реєстрації, житловим приміщенням не користується, не сплачує за комунальні послуги, добровільно відмовився від свого права на користування житловим приміщенням.

Відповідач ОСОБА_4 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2 про визнання останнього таким, що втратив право користування житловим приміщенням, з підстав, передбачених ст.ст.71, 72 ЖК України.

В обґрунтування зустрічного позову зазначено, що спірне житлове приміщення -квартира №46 по вул. Ощепкова в буд.№8/2 в м.Харкові, площею 15,6 кв.м. в м.Харкові, було надано не ОСОБА_2, а ОСОБА_4 відповідно до спільного рішення адміністрації профкому заводу «ОСОБА_6 і Молот» за №11 від 19.10.1999 р. та ордеру на імя ОСОБА_4, в якому не зазначено жодної особи, яка б входила до складу його сімї, що надає їй право на вселення та реєстрацію в квартирі №46 у буд.№8/2 по вул. А.Ощепкова в м.Харкові. ОСОБА_2 фактично не мешкав в спірній кватирі та не здійснював оплату комунальних послуг, крім однієї оплати, яка відбулась 15.11.2016 р. на суму 480,00 грн. Комунальні послуги постійно сплачував ОСОБА_4

ОСОБА_2 взагалі без будь-яких законних підстав зареєстрований за даною адресою, та добровільно не проживає за вказаною адресою, оскільки постійно проживає у своєї цивільної дружини за адресою: с.Тернова, вул.Чехова, буд.6, Чугуївського району, Харківської області.

ОСОБА_4 як головний квартиронаймач не надавав своєї згоди на реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 у спірній квартирі, відповідно до положень п.2.2 Наказу МВС України № 1077 від 22.11.2012 р. Про затвердження Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в України та зразків необхідних для цього документів», тому його реєстрація незаконна. Крім того, оскільки ОСОБА_2 не мешкав в квартирі більше 10 років без поважних причин, він є таким, що втратив право користування житловим приміщенням, з підстав, передбачених ст.71 ЖК України.

Ухвалою суду від 21.02.2017 р. вказані позови були обєднанні в одне провадження.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 позовні вимоги підтримали, зустрічний позов не визнали.

При цьому позивач пояснив, що кімната №46 у гуртожитку по вул..Ощепкова 8/2 була надана йому на сімю (дружина, син, донька) в 1981 р. Після народження у 1985 р. третьої дитини їм надали другу, сусідню кімнату №45, але без ордера. Таким чином, вони користувались двома суміжними кімнатами. У 1996 р. він звільнився з роботи у ВАТ «ОСОБА_6 і Молот» та став працювати у ВАТ «Турбоатом». Після розлучення з дружиною у 1991 р. він проживав у кімнаті №45, звідки його примусово виселили працівники ЖКО на підставі якогось документу. Дружина з меншими дітьми отримала ізольовану квартиру та виселилась з кімнати №46, але в ній залишився проживати їх син ОСОБА_4, який вигнав звідти позивача. Позивач звернувся за місцем роботи і йому надали койко-місце в гуртожитку ВАТ «Турбоатом» на вул..ОСОБА_7. За вказаною адресою він мешкав до звільнення з роботи, у 2014 р., після чого його виселили. За спільним рішенням дітей та колишньої дружини з вересня 2016 р. позивач проживав у колишньої дружини на вул..ОСОБА_8. Син обіцяв виселити квартирантів з кімнати №46, а потім вирішити питання відносно позивача. У вересні 2016 р. між позивачем та колишньою дружиною стався конфлікт, вона його вигнала і з того часу він живе у своєї знайомої ОСОБА_9

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні щодо первісного позову заперечував, зустрічний позов підтримав у повному обсязі та пояснив суду, що у 1991 р. батько розлучились, батько мешкав у кімнаті №45, а мати з дітьми у кімнаті №46. Батько повторно одружився в 1993-1995 р.р., виселився та пішов жити до дружини. Потім він повернувся до гуртожитку та став проживати в кімнаті №45. В 1998 р. мати зареєструвала шлюб з іншим чоловіком та переоформила ордер на кімнати №№45, 46 на своє імя, оскільки позивач вже не працював у ВАТ «ОСОБА_6 і Молот». Батько був зазначений в цьому ордері як колишній чоловік. В 1999 р. мати з дітьми отримала окрему квартиру, кімната №45 залишилась батькові, ОСОБА_2, а кімната №46 залишилась йому, ОСОБА_4, і кожний з них мав окремий особистий рахунок.

Після отримання повідомлень ЖКО ВАТ «ОСОБА_6 і Молот» про необхідність переоформлення документів, ОСОБА_4 переоформив ордер на кімнату 46 на своє імя, проте батько, ОСОБА_2, проявив бездіяльність та не переоформив ордер на кімнату №45 на своє імя, внаслідок чого його виселили з кімнати №45. У цей час відповідач тимчасово знаходився в Чернігівській області у справах, та коли повернувся, то побачив, що в його кімнаті №46 без його відому та згоди оселився ОСОБА_2

Оскільки у відповідача було своє особисте життя, він попрохав батька якось вирішити питання щодо його постійного місця проживання, та через 3-4 тижні батько добровільно виселився з кімнати №46, повідомивши, що буде мешкати у гуртожитку ТОВ «Турбоатом», де він працював,

на вул..ОСОБА_7. Протягом 2006 -2016 р.р. батько з ним не спілкувався, спілкувався з сестрами та їх матірю (колишьою дружиною), не прохав вселити його до кімнати №46 та не приходив до цієї квартири. У 2016 р. батько йому зателефонував і він допоміг батькові перевезти його речі, зокрема, особисті та побутові прилади, з с.Тернова Чугуївського району Харківської області, де він жив близько 10 років з жінкою, з якою у нього стався конфлікт, до квартири матері. Батько проживав з матірю в її квартирі до вересня 2016 р.

Представник відповідача ОСОБА_5 щодо первісного позову заперечувала, зустрічний позов підтримала у повному обсязі, просила застосувати позовну давність.

Представник третьої особи ХМР в судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи були повідомлені вчасно та належним чином, про причини неявки суд не сповістив, заперечень проти позову не надав, його неявка не перешкоджає розгляду справи.

Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до частини 2 ст. 128 ЖК України, жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету.

Згідно ст. 129 ЖК України, єдиною підставою для вселення в гуртожиток є спеціальний ордер, який видається адміністрацією підприємства, установи, організації, на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку .

Відповідно до п. 15 Примірного положення про гуртожитки, житлова площа в гуртожитку не підлягає обміну, розділу, бронюванню і здачі в піднайом.

Таким чином, мешканці гуртожитку наймають жилу площу у підприємства, організації, установи, де вони працюють або навчаються, - тимчасово, на період роботи або навчання, на умовах, визначених Главою 4 ЖК України та Примірним положенням про гуртожитки.

Згідно пункту 2 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого ОСОБА_10 Міністрів Української РСР № 208 від 03.06.1986 року, гуртожитки призначаються для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання.

В судовому засіданні встановлено, що квартира №46 у буд.№8/2 по вул. А.Ощепкова в м.Харкові, площею 15,6 кв.м., розташована у будинку, який до 2006 р. був гуртожитком ВАТ «Завод «ОСОБА_6 і Молот», та з 2007 р. належить до житлового фонду комунальної власності територіальної громади м.Харкова і перебуває на балансі КП «Жилкомсервіс» (а.с.43).

Згідно пояснень ОСОБА_2, наданих у судовому засіданні, він не є працівником ВАТ «ОСОБА_6 і Молот» після свого звільнення з роботи у 1996 р..

На час розгляду справи в спірній квартирі зареєстрований ОСОБА_4 та його батько ОСОБА_2, що підтверджується довідкою з місця проживання про склад сімї та прописку (а.с.6).

Підставою для вселення ОСОБА_4 до даного житлового приміщення, на той час кімнати у гуртожитку для малосімейних, був спеціальний ордер №1752 від 02.11.1999 р., виданий ВАТ «ОСОБА_6 і Молот» на підставі спільного рішення адміністрації та профкому заводу «ОСОБА_6 і Молот» №11 від 19.10.1999 р. (а.с.38).

Як вбачається з даного ордеру, він був виданий ОСОБА_4 на склад сімї 1 особа.

З наданого суду паспорту громадянина України МН №452284, виданого на імя ОСОБА_2, вбачається, що останній 31.10.1997 р. зареєстрував шлюб з ОСОБА_11 та 04.03.1998 р. шлюб між ними було припинено (а.с.5).

Відповідно до довідки ВАТ «ОСОБА_6 і Молот» від 27.12.1999 р., наданої відповідачем, ОСОБА_4 зареєстрований в кімнаті №46, на той час гуртожитку ВАТ «ОСОБА_6 і Молот», площею 15,6 кв.м., а ОСОБА_2 є його сусідом та займає кімнату площею 12.5 кв.м (а.с.39).

Відповідно до довідки ВАТ «ОСОБА_6 і Молот» від 26.02.2002 р., наданої відповідачем, ОСОБА_4 також одноособово зареєстрований в спірній квартирі (а.с.40).

Виробничий кооператив з упорядкування документів установ, організацій та підприємства «Архівіст» на запит представника відповідача ОСОБА_5 09.02.2017 р. повідомив про відсутність документів, які можуть надати інформацію, на підставі чого було зареєстровано місце проживання ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.42).

За власною ініціативою, в порядку ст.81 ЦПК України, позивач ОСОБА_2 не надав

суду документів, які б свідчили про правомірність його вселення та законність підстав реєстрації у спірному житловому приміщенні, про наявність трудових відносин з власником гуртожитку - ВАТ «ОСОБА_6 і Молот», тощо.

Відповідно до наданих відповідачем квитанцій, оплату комунальних послуг за адресою: м.Харків. АДРЕСА_3, протягом 2013-2017 р.р. здійснює ОСОБА_4 (а.с.45-47).

Позивачем надана суду єдина квитанція про сплату ним комунальних послуг за вказаною адресою 15.11.2016 р., безпосередньо перед зверненням до суду з позовом (а.с.45).

Крім того, судом встановлено, що безпосередньо перед зверненням до суду, а саме 02.12.2016 р., ОСОБА_2 звернувся до Немишлянського ВП ГУНП в Харківській області із заявою, в якій прохав вжити заходів до свого сина ОСОБА_4

При цьому, надаючи свої письмові пояснення, ОСОБА_2 зазначив, що він за місцем реєстрації протягом 10 років не проживав, але за квартиру постійно сплачував. Увесь цей час він жив у гуртожитку ВАТ «Турбоатом» на вул..Маршала ОСОБА_7. У жовтні 2010 р. він намагався вселитись, але ОСОБА_4 його не впустив.

За результатом перевірки звернення ОСОБА_2 Немишлянським ВП ГУНП в Харківській області 21.12.2016 р. зроблений висновок про наявність між сторонами ознак цивільно-правових відносин, з приводу яких необхідно звернутись до суду.

Даних про осіб, які тимчасово мешкають у спірній квартирі, позивач суду не додав, свої вимоги в частині виселення вказаних осіб - не уточнив.

Свідок ОСОБА_12 пояснила суду, що вона є колишньою дружиною ОСОБА_2 та матірю ОСОБА_4 Вона разом з колишнім чоловіком працювала на ВАТ «ОСОБА_6 і Молот» та отримали на сімю дві кімнати у гуртожитку по вул..Ощепкова, 8/2, а саме кімнати №45 та №46. У 1991 р. вони розірвали шлюб і свідок з трьома дітьми стала мешкати в кімнаті №46, а позивач залишився проживати в кімнаті №45. В 1996 р. свідок повторно вийшла заміж, народила четверту дитину, а позивач одружився та пішов проживати до дружини на Салтівку. Через кілька місяців він розлучився та повернувся до гуртожитку. Позивач отримала окрему квартиру на себе та трьох дітей, а спірну кімнату №46 залишила сину, ОСОБА_4, який отримав відповідний ордер. Позивач ордер на свою кімнату не переоформлював, тому що у 1994 р. звільнився з ВАТ «ОСОБА_6 і Молот». Коли ОСОБА_2 в 1999 р. виселили з квартири №45, він у відсутність сина самовільно вселився у його кімнату №46 . Приблизно через 1 місяць позивач пішов звідти добровільно. З 2004 р. він живе з ОСОБА_13 у с.Тернова, куди до нього в гості кілька разів приїздила їх донька, востаннє в 2015 р. ОСОБА_2 збудував там веранду, огорожу, зробив вікна, двері, купив техніку, казав доньці, що живе з цією жінкою. В 2016 р. він жив у свідка приблизно 4 місяця, але вони не змогли поновити сосунки.

Свідок ОСОБА_6 пояснила суду, що вона познайомилась з ОСОБА_4 в червні 1999 р., коли він жив зі своєю матірю у гуртожитку на вул..Ощепкова, б.8/2, в м.Харкові, його батька свідок не бачила. Вони користувалися двома кімнатами №45 та №46. Потім його мати отримала окрему квартиру, куди переїхала з трьома дітьми, а ОСОБА_4 залишився проживати в гуртожитку, одружився зі свідком та з того часу вони там живуть разом. Взимку 1999-2000 р.р. у їх відсутність кімната №45 була відділена від них, двері у кімнату №46 зламані. Сусіди повідомили їм, що працівники міліції вселили до них батька чоловіка. Приблизно 1 місяць вони проживали втрьох у кімнаті, потім ОСОБА_2 пішов від них жити до іншої жінки в с.Тернова. Після того батько ніколи до них у квартиру не приходив. В 2016 р. ОСОБА_4В перевіз батька з с.Тернова до квартири, де мешкає його мати.

Свідок ОСОБА_14. пояснив суду, що він з 1999 р. проживає по-сусідству, в кв.№47,48 в будинку №8/2 по вул..Ощепкова. Їх квартира готельного типу, має спільні місця користування кухню, туалет, душ, коридор. В квартирі №46 живе ОСОБА_4 з дружиною, в квартирі №45 квартиранти. До 1999 р. в кімнаті №45 жив батько ОСОБА_4 ОСОБА_2, після чого його виселили нові мешканці. У той час ОСОБА_4 не було вдома і його батько самовільно зламав замки та вселився до кімнати №46. Через 1-2 місяці батько непомітно для сусідів виселився з цієї кімнати та більше не повертався. Восени 2016 р. ОСОБА_2 вперше зявився в будинку, хотів увійти у спільний коридор, але свідок його не впустив, тому що не впізнав його

Свідок ОСОБА_15. пояснила суду, що вона знайома з ОСОБА_2 з 2010 р. і той тимчасово мешкає в її будинку в с.Тернова Чугуївського району Харківської області. Його речі

(телевізор і компютер) з її згоди також зберігаються в будинку. Вона постійно в цьому будинку не мешкає, користується ним влітку. Позивач допомагав їй по господарству, інколи ночував в неї, розповів про сварки з сином, який його вигнав. Казав, що коли працював у ВАТ «Турбоатом», то мешкав у гуртожитку на ОСОБА_7. До нього у гості в с.Тернова приїздила донька, син не приїздив. У 2015 р. ОСОБА_2 повідомив, що син запропонував йому жити в спірній кімнаті, на що він погодився, і в січні 2016 р. переїхав від неї. Свідок не бачила його до осені 2016 р., коли він зателефонував їй та повідомив, що син знову його вигнав. Свідок запропонувала йому приїхати та пожити в будинку тимчасово, і наразі позивач там проживає.

У відповідності зі ст.71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача чи членів його родини за ними зберігається житлове приміщення протягом 6 місяців.

Згідно ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності її понад встановлені строки, провадиться в судовому засіданні.

Дослідивши надані докази, суд вважає встановленим, що позивач ОСОБА_2 з 1996 р. не перебував у трудових правовідносинах з ВАТ «ОСОБА_6 і Молот», працівники якого мали право на житлову площу у гуртожитку, розташованому за адресою: м.Харків, вул..Ощепкова, 8/2? рішення про надання йому жилої площі в гуртожитку не приймалося та спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення, позивач суду не надав.

Натомість, надані відповідачем ОСОБА_4 докази свідчать про те, що ОСОБА_2 не проживає у спірному житловому приміщенні без поважних причин з 1999 р., тобто понад 6 місяців, у звязку з чим дійшов висновку про визнання його таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням, з підстав, передбачених ст.ст.71, 72 ЖК України.

Враховуючи наведене, розглянувши справу в межах і на підставі заявлених вимог, суд дійшов висновку про задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 та про відмову у задоволенні первісного позову ОСОБА_2

При цьому доводи позивача про наявність у користуванні відповідача протягом 15 років іншого житла - квартири, розташованої за адресою:м.Харків, пр..Фрунзе, б.59-А кв.23, спростовуються відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до яких власниками вказаної квартири є ОСОБА_16 -1/2 частина та ОСОБА_17 - 1/2 частина. При цьому підставою виникнення права власності вказаних осіб зазначений договір купівлі-продажу від 25.04.2014 р. (а.с.41).

Посилання відповідача у судовому засіданні на проживання відповідача більше 6 місяців без поважних причин за місцем реєстрації його дружини, ОСОБА_6, за адресою: м.Харків, Салтівське Шосе б.256 кв.395, також нічим не підтверджені.

Також суд вважає необхідним зазначити про відсутність у даному випадку підстав для застосування позовної давності, про що в судовому засіданні заявив представник відповідача, оскільки згідно вимог ст.268 ЦК України, позовна давність не поширюється на вимогу, що випливає із порушення особистих немайнових прав.

З підстав, передбачених ст.141 ЦПК України, суд стягує з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 640, 00 грн., сплачений ним при поданні зустрічного позову, який задоволено судом.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 71, 72 ЖК України, ст.ст.12, 81, 141, 247, 263-265, 272ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовільнити .

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі №46, розташованій по вул..Ощепкова б.8/2 в м.Харкові.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поновлення права користування житловим приміщенням, вселення, виселення та визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Харківської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, через Фрунзенський районний суд м.Харкова.

У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчисляється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 640,00 грн.

Головуючий - суддя