Справа № 520/7514/16-ц
Провадження № 2/520/2676/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.02.2018 року

Київський районний суд м. Одеси у складі: головуючого судді Луняченка В.О.,

за участю : секретаря судового засідання Нефедової Г.В.,

представників:

позивача ОСОБА_1;

відповідача ОСОБА_2;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті ОСОБА_3 цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 та ОСОБА_6, третя особа приватний нотаріус ОСОБА_7, про визнання недійсними заповітів , -

ВСТАНОВИВ:

До суду 29.06.2016 року звернувся ОСОБА_4 з позовом про визнання недійсним заповіту, складеного 14 січня 2014 року ОСОБА_8 на імя ОСОБА_5 та ОСОБА_6, з підстав, передбаченим ч.1 сти. 225 ЦК України визнання недійним правочину, який дієздатна особа вчинила в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними.

25.01.2017 року позивач письмовою заявою збільшив позовні вимоги ( т.1 а/с 156) та вимагає визнати недійсними як заповіт від 14.01.2014 року так і заповіт від 13.01.2014 року , складений ОСОБА_8 на імя ОСОБА_5 Обидві заповіти посвідчені одним приватним нотаріусом ОСОБА_7

Остаточні вимоги, які підтримав у судовому засіданні представник позивача, повязані із тим, що ОСОБА_8, який помер 30.03.2015 року, на момент складення зазначених заповітів страждав захворюванням церебральним атеросклерозом, у звязку із чим у позивача є сумніви, що його батька міг розуміти свої дії, їх значення та керувати ними.

Відповідач ОСОБА_5 та представник обох відповідачів заперечували у судовому засіданні проти задоволення позову, вважаючи, що стан ОСОБА_8 на момент складення заповітів був таким, що дозволяв йому розуміти свої дії і керувати ними та заповіти були складені саме за волевиявленням ОСОБА_9, у присутності свідків.

Третя особа надала письмові заперечення проти позовних вимог, які підтримала у судовому засіданні, та наполягала на тому, що посвідчені заповіти повністю відповідали волевиявлення заповідача, який розумів значення своїх дій та були складенні і посвідчені за місцем проживання заповідача, у звязку із фізичними вадами, зі слів ОСОБА_8 у присутності свідків.

Під час попереднього судового засідання судом за клопотанням представника позивача було витребувана у нотаріуса ОСОБА_7 спадкова справа №2/2015 до майна померлого 30 березня 2015 року ОСОБА_8, з комунальної установи « Центр первинної медико-санітарної допомоги №4» амбулаторні картки ОСОБА_8, відомості про перебування ОСОБА_8 на обліку в КУ « Одеський психоневрологічному диспансеру», витребувані та оглянута у судовому засіданні журнали обліку виклику нотаріуса ОСОБА_7 для вчинення нотаріальних дій поза приміщенням державної нотаріальної контори», реєстри реєстрації нотаріальних дій, були викликані свідки, заявлені представником позивача, та здійснено привід свідка ОСОБА_10, який залишився невиконаним у звязку із неможливістю встановлення органами Національної поліції встановлення міста перебування свідка. Заявлений позивачем одночасно із поданням позову клопотання про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи не було підтримано в ході судового розгляду справи, незважаючи на розяснення судом необхідності проведення такої експертизи по даної категорії справ та надання часу для підготовки відповідного клопотання.

Складення і посвідчення заповіту врегульовано нормами Цивільного кодексу України ( далі ЦК).

Заповіт - це особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт здійснюється особисто фізичною особою з повною цивільною дієздатністю( ст.1233,1234 ЦК).

Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин ( ст.1235 ЦК).

Цивільним кодексом України передбачено певні вимоги щодо складання та посвідчення заповіту. Заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення та має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт у звязку з хворобою або фізичною вадою, за її дорученням заповіт у її присутності підписує інша особа. Відповідно підпис зазначеної особи засвідчується нотаріусом із зазначенням причин, з яких заповіт не може бути підписаний особисто спадкодавцем. Нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Можливий варіант, коли нотаріус на прохання особи записує заповіт з його слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем та підписаний ним, про що зазначається ним перед його підписом. Якщо особа, яка бажає укласти заповіт, за станом здоровя не в змозі зявитися до нотаріальної контори, вона має право запросити нотаріуса додому, де, з врахуванням вимог законодавства про нотаріат, буде посвідчено заповіт. У разі посвідчення заповіту від імені особи, яка через фізичні вади не може сама прочитати заповіт, є обовязковою присутність не менше двох свідків. В інших випадках посвідчення заповіту при свідках відбувається за бажанням заповідача (вимоги ст.ст. 1247,1248,1253 ЦК).

Свідками можуть бути лише особи з повною цивільною дієздатністю. Не можуть бути свідками: нотаріус або інша посадова, службова особа, яка посвідчує заповіт; спадкоємці за заповітом; члени сімї та близькі родичі спадкоємців за заповітом; особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. У текст заповіту заносяться відомості про їх особи ( ч.2 ст. 1253 ЦК).

Згідно частин першої-третьої статті 1254 ЦК заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт; Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить; кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним; якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених статтями 225 і 231 цього Кодексу (вчинення правочину дієздатною фізичною особою, яка у момент його вчинення не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, а також вчинення правочину під впливом насильства).

Відповідно до вимог частин першої та третьої статті 225 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені ( ч.1 ст. 225 ЦК ).

Підставою для визнання правочину недійсним за ст. 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити перш за все на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України № 6-1531цс16 від 28 вересня 2016 року, № 6-9цс12 від 29 лютого 2012 року.

Як встановлено у судовому засіданні 13 січня 2014 року приватним нотаріусом ОСОБА_7 за місцем проживання ОСОБА_8, за адресою м. Одеса, проспект Маршала Жукова, будинок 10, корпус ДАДРЕСА_1, куди її викликала ОСОБА_5, яка в той час доглядала за хворим ОСОБА_8, у присутності свідків ОСОБА_10 і ОСОБА_11 було складено і посвідчено заповіт, відповідно до якого ОСОБА_8 заповів все своє майно ОСОБА_5 ( т.1 а/с 131). Заповіт у присутності нотаріуса і свідків за хворого заповідача підписала ОСОБА_12, яка згодом відкликала свою підпис, у звязку із незгодою бути особою, яка саме підписала заповіт.

14 січня 2014 року приватним нотаріусом ОСОБА_7 за місцем проживання ОСОБА_8, за адресою: м. Одеса, проспект Маршала Жукова, будинок 10, корпус ДАДРЕСА_1, у присутності свідків ОСОБА_10 і ОСОБА_13 було складено і посвідчено інший заповіт, відповідно до якого ОСОБА_8 заповів все своє майно ОСОБА_5 та ОСОБА_6. Заповіт у присутності нотаріуса і свідків за хворого заповідача підписав ОСОБА_11, про нотаріусом зазначено у заповіті ( т.1 а/с 7).

Дані обставини встановлені на підставі огляду у судовому засіданні заповітів від 13 та 14 січня 2014 року, журналу обліку виклику нотаріуса ОСОБА_7 для вчинення нотаріальних дій поза приміщенням державної нотаріальної контори, реєстру реєстрації нотаріальних дій, в яких зазначено про здійснення нотаріусом зазначених нотаріальних дій за місцем проживання заповідача у присутності свідків та осіб, яки вчинили підпис замість ОСОБА_8 Свідки ОСОБА_12, ОСОБА_11 ОСОБА_14 у судових засіданнях підтвердили свою присутність при складенні та посвідчення заповітів з боку ОСОБА_8 Нотаріус ОСОБА_7 також підтвердила наявність волевиявлення заповідача та обставини складення та посвідчення заповітів. Наявні розбіжності в місцезнаходження або конкретних дій всіх осіб під час складення заповітів, не спростовує факт укладення та посвідчення заповітів при обставинах зазначених у самих заповітах.

Свідки допитані за проханням представника позивача - ОСОБА_3, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23 не спілкувались з ОСОБА_8 безпосередньо під час складення заповітів, та невдовзі перед або після цього, а тому не могли пояснити про наявність або відсутність усвідомлення значення своїх дій заповідачем під час складення заповітів.

Крім того, у судовому засіданні представник позивача відмовився від ,заявленого одночасно з поданням позову, клопотання про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи, а тому відсутні допустимі докази стану заповідача під час складення заповітів.

Згідно вимог ч.1,2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень ( ч.1 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ч.2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частиною другою статті 81 ЦПК України визначено, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Таким чином у судовому засіданні , з боку позивача та його представника, не було доведено, що на час складення та посвідчення заповітів 13 та 14 січня 2014 року ОСОБА_8 не усвідомлював значення своїх дій та (або) не міг керувати ними, тобто не доведено наявність підстав для визнання зазначених заповітів недійсними, а тому суд відмовляє у задоволенні заявлених вимог з підстав їх необґрунтованості та недоведеності у судовому засіданні.

Питання представника позивача до свідків про можливу помилку з боку ОСОБА_8 щодо обставин, які мають істотне значення, враховуючи незнання української мови на якої складено заповіт, є іншою правовою підставою визнання недійсним правочину, однак подібних вимог в даної справі не заявлялось.

Суд, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, тільки в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених кодексом випадках ( ч. 1ст. 13 ЦПК України).

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 258,259, 263-265,268,273,353,354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5 та ОСОБА_6, третя особа приватний нотаріус ОСОБА_7, про визнання недійсними заповітів складених ОСОБА_8 13 січня 2014 року та 14 січня 2014 року.

Повне судове рішення буде складено протягом десяті днів з дня проголошення вступної та резолютивної частин рішення.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом тридцяті днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Луняченко В. О.

Повне рішення виготовлено 12.02.2018 рооку