ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

02 листопада 2018 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/710/18

Головуючий у першій інстанції - Маслюк Н.В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/40/18

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - судді Бобрової І.О.,

суддів - Висоцької Н.В., Шитченко Н.В.,

за участю секретарів : Шкарупи Ю.В., Зіньковець О.О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач -Чернігівська міська рада,

треті особи - Приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Белова О.С., ОСОБА_4,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 04 червня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Чернігівської міської ради про встановлення факту постійного проживання однією сім'єю, визнання права власності в порядку спадкування,

місце ухвалення судом першої інстанції рішення - місто Чернігів,

дата складання судом першої інстанції повного тексту рішення - 14.06.2018,

У С Т А Н О В И В:

У лютому 2018 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до Чернігівської міської ради, в якому просив встановити факт простійного проживання однією сім'єю понад п'ять років на час відкриття спадщини його та ОСОБА_5, померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 року, визнати з ним право власності на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що померла ОСОБА_5 з 2002 року по день смерті проживала з ним та його дружиною і донькою, будучи членом сім'ї, вони вели спільне господарство, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, разом святкували світа, морально підтримували один одного, а після смерті ОСОБА_5 здійснив її поховання. У визначений законом строк він звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, проте нотаріусом йому було роз'яснено, що для оформлення спадщини необхідно встановити в судовому порядку факт проживання однією сім'єю понад п'ять років з померлою, у зв'язку з чим і подано даний позов.

Ухвалою Деснянського районного суду м.Чернігова від 23 квітня 2018 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, до участі в справі в якості третьої особи залучено дочку померлої ОСОБА_5 - ОСОБА_4

Рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 04 червня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на ухвалення його без додержання норм матеріального та процесуального права.

Скаржник зазначає, що показами свідків було підтверджено факт його сумісного проживання із ОСОБА_5, ведення господарства, наявність спільного бюджету. Факт сумісного проживання підтверджують і надані позивачем копії квитанції про здійснення оплати за житлово-комунальні послуги, товарні чеки на купівлю та доставку будівельних матеріалів. Проте першої інстанції упереджено провір розгляд справи, не взяв до уваги перелічені вище факти, що потягло за собою винесення незаконного рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу Чернігівська міська рада просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_2 без задоволення, а рішення суду без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням норм матеріального та процесуального права. Вказує, що спадкодавець та позивач були зареєстровані за різними адресами, а допомога, святкування сімейних свят, спілкування, періодичне відвідування може свідчити про дружні стосунки, а не про спільне проживання. Також відповідач звертає увагу, що до спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоч і проживала спільно із спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою. Позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про факт простійного проживання разом із спадкодавцем. Самою спадкодавицею також не визнавалось, що ОСОБА_2 є членом її сім'ї, про що свідчать довідка про склад сім'ї та те, що доходи при отримання державної допомоги (субсидії) враховувались як на одну людину. Відповідач звертає увагу, що в позовній заяві позивач зазначав, що ОСОБА_5 у весняно-літній період проживала в с.Лукашівка, проте остання померла в серпні місяці в місті Чернігові, що свідчить про те, що твердження позивача не відповідають дійсним обставинам справи. Жодних доказів щодо оплати ним комунальних послуг, що надавалися в квартирі ОСОБА_5 за її життя позивачем не надано. Оплата за квартиру ОСОБА_2 здійснювалась вже після відкриття спадщини, тому ці докази не встановлюють обставин предмету позову. Згідно з даними заповідальних розпоряджень договорів банківського вкладу померлої, укладених за її життя, позивач не відносився до кола спадкоємців. Відповідач вважає, що сімейних відносин між позивачем та померлою на час її смерті не було, вони були об'єднані дружніми зв'язками, однак це не є підставою для задоволення позову.

Іншими учасниками справи відзив не подавався.

Заслухавши судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було доведено факту його проживання з ОСОБА_5 однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Дійшовши такого висновку, суд обґрунтовано послався на відповідні норми матеріального та процесуального права.

Судова колегія вважає такі висновки суду обґрунтованими та погоджується із рішенням суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог, а наведені в апеляційній скарзі аргументи колегія суддів не вважає підставними, враховуючи наступне.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_5, що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 18.08.2016 серії НОМЕР_1 (а.с.8). Причину смерті не встановлено через гнилісні зміни трупу (а.с.11). На день смерті ОСОБА_5 була зареєстрована одна за адресою АДРЕСА_1. Вказана квартира належала ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 10.10.1997 (а.с.14).

Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина.

ОСОБА_2 звернувся до органів нотаріату із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5, в якій зазначив про родинні стосунки з померлою, а саме, що ОСОБА_5 є його тіткою (а.с.64).

Під час розгляду справи позивач вказав, що ОСОБА_5 була колишньою дружиною двоюрідного брата його матері. Між ним та ОСОБА_5 були дружні, майже родинні відносини. Він, його сім'я (дружина та донька) та ОСОБА_5 вели спільне господарство понад 15 років поспіль, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки.

Відповідно до ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно із ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільними побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Відповідно до ч. 4 ст.3 СК України сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Відповідно до положень ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суду вважає вірним висновок суду першої інстанції, що обставини проживання ОСОБА_7 разом із спадкодавцем ОСОБА_5 однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини позивачем не доведено.

Суд першої інстанції дав правильну правову оцінку показам свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, які не можуть бути розцінені, як достатні докази на підтвердження вказаної обставини.

Даючи оцінку показам вказаних свідків, суд дійшов висновку, що останні не доводять ту обставину, що ОСОБА_7 та ОСОБА_5 з 2002 року і до часу відкриття спадщини проживати разом однією сім'ю, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки.

Посилання ОСОБА_2 на вирішення всіх питань, пов'язаних з ремонтом квартири померлої, придбання для неї ліків, продуктів харчування, вирощування городніх та садових культур, не можуть свідчити про існування саме сімейних відносин, а не відносин, що ґрунтуються на співчутті та бажання допомогти людині, з якою тривалий час знайомий та яка є одинокою.

Надані суду докази на підтвердження отримання ОСОБА_2 лікарського свідоцтва про смерть ОСОБА_5, праху спадкодавця, понесення ним витрат на поховання, сплату житлово-комунальних послуг у березні 2017 року в своїй сукупності свідчать про обставини, що виникли вже після смерті спадкодавця та не є достатніми доказами на підтвердження факту існування саме сімейних стосунків не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини.

За відсутності доказів, які у своїй сукупності давали б змогу дійти висновку про наявність обставин справи, які входять до предмета доказування, правові підстави для задоволення апеляційної скарги та ухвалення нового рішення по суті позову відсутні.

Розглядаючи справу відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України, тобто в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що доводи викладені в апеляційній скарзі обґрунтованості судових висновків не спростовують, тому підстави для її задоволення відсутні.

Судове рішення постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 04 червня 2018 року залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 - без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення

Судді Чернігівського апеляційного суду

І.О.Боброва

Н.В.Висоцька

Н.В.Шитченко.

Повний текст постанови складений 05.11.2018.