09.02.2018 Номер провадження 2/331/291/2018
У Х В А Л А

09.02.2018 р. м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Антоненко М.В.

при секретарі Андрієнко С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 управління Держпродспоживслужби в Запорізькій області про визнання наказу про звільнення протиправним, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ:

Представник відповідача ОСОБА_2 управління Держпродспоживслужби заявив до суду клопотання про залишення позовної заяви без розгляду.

В обґрунтування зазначено, що ухвалою від 05.12.2017 р. відкрито провадження №2/331/1867/2017 у справі за позовом ОСОБА_1 від 1 грудня 2017 року до ОСОБА_2 управління Держпродспоживслужби в Запорізькій області про визнання наказу про звільнення протиправним, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Сторона позивача уже зверталася до цього ж районного суду з позовом про скасування наказу ОСОБА_2 управління №37 від 04.10.2017 р. про звільнення ОСОБА_1, поновлення її на посаді і виплату середньої зарплати за час вимушеного прогулу (справа №331/6999/17, провадження №2/331/1621/17).

Станом на 10.10.2017 (на час подання позивачем першого позову до Жовтневого районного суду) події звільнення позивача ще не було, а отже і оскаржувати було нічого, оскільки не було предмета спору, тобто позов був безпредметним. І лише після ознайомлення з письмовими запереченнями відповідача представником позивача до своєї безпредметної позовної заяви було внесено уточнення (а по факту - зміни), за якими судом було винесене помилкове рішення у цій справі. За апеляцією відповідача судове рішення наразі перебуває в провадженні Запорізького апеляційного суду, судове засідання призначене на 27.03.2018 р.

08.11.2017 p., ще до оголошення Жовтневим районним судом рішення від 17.11.2017р. (тобто, паралельно із справою, що розглядається), сторона позивача звернулася до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до відповідача про визнання незаконним наказу ОСОБА_2 управління №211 від 04.10.2017 p., в якому насправді йшлося про результати комплексної перевірки Управління Держпродспоживслужби в місті Запоріжжі і ЗМДЛВМ, про заходи щодо усунення виявлених перевіркою порушень, в тому числі було доручення кадровому підрозділу ОСОБА_2 управління підготувати наказ про звільнення ОСОБА_1 з займаної посади, що не сподобалось позивачу і було розцінено нею як порушення законних прав.

Увівши в оману Запорізький окружний адміністративний суд щодо дійсного процесуального становища позивача (вказавши на фізичну особу ОСОБА_3 як на суб'єкта владних повноважень), сторона позивача тим самим змусила адміністративний суд відкрити провадження і розглянути вказаний позов по суті. Розглянувши справу, суд відмовив позивачу в задоволенні позову повністю. Таке судове рішення є законним, оскільки трудовий спір між позивачем - вільнонайманим працівником, не державним службовцем та його роботодавцем або уповноваженою ним особою (Відповідачем) повинен розглядатись судом загальної юрисдикції в порядку, встановленому ЦПК України, а не КАС України.

Підсумовуючи вищевикладене, ураховуючи наявність "фактів подання позивачем до суду позову при відсутності предмету спору, подання у різні суди позовів до одного й того ж відповідача, з тих самих або аналогічних підстав, представник відповідача вважає такі дії позивача зловживанням процесуальними правами.

Що стосується конкретизації обставин зловживань правами (у світлі приписів п. 2 ч. 2 ст. 44 ЦПК України) щодо подання декількох позовів до одного відповідача, то 10 жовтня 2017 року до Жовтневого районного суду Позивачем було внесено позовну заяву про визнання наказу про звільнення протиправним, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. До завершення розгляду справи, уже 8 листопада 2017 року позивач звертається до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом про визнання протиправним наказу Відповідача від 4 жовтня 2017 р. №211, яким Головне управління в межах своїх повноважень підвело підсумки перевірки (надало оцінку) діяльності Держпродспоживслужби в місті Запоріжжі, в т.ч. діяльності ЗМДЛВМ (на час перевірки її очолювала ОСОБА_1А.), і яка у позовній заяві просила адміністративний суд скасувати наказ як протиправний через те, що в ньому містилась вказівка кадровому підрозділу ОСОБА_2 управління підготувати наказ про звільнення ОСОБА_1

Таким чином, обидва позови подані до одного і того ж відповідача і з аналогічними вимогами, що п. 2 ч. 2 ст. 44 ЦПК України визначено як зловживання процесуальними правами.

Що стосується п. З ч. 2 ст. 44 ЦПК щодо подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору, то саме таким (без предмета спору) був вказаний вище позов до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 10 жовтня 2017 року, оскільки на час подання позову позивач з посади звільнена не була, тому поновлювати її в посаді і виплачувати середню зарплату за час вимушеного прогулу підстав не було, оскільки не було самих цих подій (звільнення і вимушеного прогулу). Такий позов суперечить завданням цивільного судочинства і загалом не мав судової перспективи. І лише після письмових заперечень на цей позов, представник позивача 07.11.2017р. негайно відреагувала і внесла уточнення до свого безпредметного позову, тим самим повністю його змінивши. Факт подання безпредметного позову до суду з аналогічними вимогами до одного й того ж відповідача свідчить про зловживання Позивачем своїми процесуальними правами.

Згідно із ч. 4 ст. 44 ЦПК України суд зобов'язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами, а у випадку такого зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, передбачені цим Кодексом, з метою усунення порушень, що суперечать завданню цивільного судочинства.

Посилаючись на вищенаведені обставини, представник відповідача просить суд визнати дій позивача зловживанням процесуальними правами; залишити позовну заяви без розгляду.

Відповідно до статті 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема:

1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення;

2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями;

3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер;

4) необґрунтоване або штучне обєднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою;

5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

3. Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Згідно з п.11 статті 257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо після відкриття провадження судом встановлено, що позивачем подано до цього самого суду інший позов (позови) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з однакових підстав і щодо такого позову (позовів) на час вирішення питання про відкриття провадження у справі, що розглядається, не постановлена ухвала про відкриття або відмову у відкритті провадження у справі, повернення позовної заяви або залишення позову без розгляду.

Статтею 185 ЦПК України визначено підстави та порядок повернення позовної заяви позивачу, згідно з якою позовна заява підлягає поверненню виключно у випадку коли провадження по справі не відкрито.

Судом встановлено, що позивачем ОСОБА_1 оскаржується наказ начальника ОСОБА_2 управління Держпродспоживслужби від 23.11.2017 р. № 199-к, згідно з яким її було звільнено з посади начальника Запорізької міської державної лікарні ветеринарної медицини.

Представником відповідача не надано суду доказів на підтвердження того, що наказ від 23.11.2017 р. № 199-к вже оскаржувався позивачкою до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя або до іншого суду. Доводи представника відповідача про те, що позивачка подала завідомо безпідставний позов та позов за відсутності предмету спору, стосуються іншої цивільної справи та не мають відношення за предметом оскарження до справи яка розглядається в даному провадженні.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає безпідставним клопотання представника ОСОБА_2 управління Держпродспоживслужби про залишення позовної заяви без розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.44, 257 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_2 управління Держпродспоживслужби про залишення позовної заяви без розгляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя М.В. Антоненко