Постанова

Іменем України

30 січня 2018 року

м. Київ

справа № 734/1905/16-ц

провадження № 61-245 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач);

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

представник позивача - Сокуренко Наталія Вікторівна,

відповідач - ОСОБА_2;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення апеляційного суду Чернігівської області у складі колегії суддів: Острянського В. І., Бобрової О. І., Шитченко Н. В. від9 листопада2016 року,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У червні 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») пред'явив позов до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Позовну заяву мотивовано тим, що згідно з укладеним договором від 28 жовтня 2005 рокувідповідач отримав кредит у розмірі 2006 грн 16 коп. зі сплатою за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

У порушення умов зазначеного договору відповідач узятих на себе зобов'язань належним чином не виконав, у зв'язку з чим станом на 4 травня 2016 року виникла заборгованість у розмірі 12 951 грн73 коп.

Ураховуючи викладене, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути на його користь зіОСОБА_2 12 951 грн73 коп., з яких: 1153 грн 81 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом, 10704 грн

98 коп. - пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за вказаним договором, 500 грн - штрафу (фіксована частина), 592 грн 94 коп. штрафу (процентна складова), а також 1378 грн судового збору.

У травні 2015 року ОСОБА_2 подав заперечення на позов, у яких вказував на те, що він не був ознайомлений з умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) та не підписував їх. Також посилався на те, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду з позовом.

Рішенням Козелецького районного суду від 28 вересня 2016 року позов

ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Стягнуто зіОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 12 951 грн 73 коп. заборгованості за кредитним договором, яка складається із: 1 153 грн 81 коп.заборгованості за процентами за користування кредитом; 10 704 грн 98 коп.пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором; 500 грнштрафу (фіксована частина) і 592 грн 94 коп.штрафу (процентна складова).Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що згідно зістаттею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства. Оскільки відповідач своїхзобов'язань за кредитним договором не виконав, наведене є підставою для стягнення з нього заборгованості за цим договором.

Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 9 листопада2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Козелецького районного суду від 28 вересня 2016 року скасовано, ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що відсутні підстави покладення на відповідача обов'язку зі сплати нарахованої банком пені та штрафів, оскільки позивач не довів, що під час укладення кредитного договору позичальника було ознайомлено саме з доданими до позовної заяви Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт).

Улистопаді2016року ПАТ КБ «ПриватБанк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права (статей 257-264, 1054-1056 ЦК України), просило скасувати рішення апеляційного суду та ухвалити нове рішення.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що 28 жовтня 2005 року ОСОБА_2, укладаючи кредитний договір, був ознайомлений з його умовами. Також суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду, оскільки 11 червня 2014 року булоздійснено платіж у розмірі 324 грн 19 коп., 18 вересня 2014 року - у розмірі 893 грн 52 коп.

У лютому 2017 року ОСОБА_2 подав заперечення на касаційну скаргу, де зазначив, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції постановлено із дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

26 грудня 2017 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

За змістом частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалено із додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Судом установлено, що 28 жовтня 2005 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» іОСОБА_2 терміном на 12 місяців, до 27 жовтня 2006 року, укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальникові кредит у сумі 2006 грн 16 коп. зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а. с. 6,7).

Указаний кредитний договір складається із заяви позичальника, Тарифів та Умов.

Згідно з умовами кредитного договору його складовою є Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт).

Пунктом 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) передбачено, що термін позовної давності до вимог про стягнення кредиту, відсотків за користування ним, винагороди, неустойки-пені, штрафів за договором установлено сторонами тривалістю в п'ять років.

В Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) відсутній підпис ОСОБА_2 Також відсутня дата прийняття чи затвердження вказаних Умов.

Судом також установлено, що відповідач порушив умови кредитного договору, унаслідок чого перед ПАТ КБ «ПриватБанк»виникла заборгованість, яка станом на 4 травня 2016 року становить 12 951 грн73 коп., з яких: 1153 грн 81 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом, 10 704 грн 98 коп. - пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за вказаним договором, 500 грн - штрафу (фіксована частина), 592 грн 94 коп. штрафу (процентна складова), а також 1378 грн судового збору.

Відповідно до вимог статей 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

05 липня 2016 року ОСОБА_2до суду першої інстанції подано заперечення на позовну заяву, у яких заявлено вимогу про застосування строку позовної давності (а. с. 23-25).

Також судом установлено, що згідно із розрахунком заборгованості (а. с.5 зі зворотом)станом на 30 жовтня 2006 року відповідач ОСОБА_2 здійснив останній платіж на погашення заборгованості за тілом кредиту.При цьому, ПАТ КБ «ПриватБанк»з позовомпро стягнення заборгованості за кредитним договором звернулося доОСОБА_2лише29 травня2016 року.Таким чином, трирічний строк позовної давності, встановлений статтею 257 ЦК України, закінчився у листопаді 2009 року, і був пропущений ПАТ КБ «ПриватБанк».

Відповідно достатті 256 ЦК Українипозовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду із вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четвертастатті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Згідно зістаттею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частиною другою статті 258 ЦК України передбачено, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За змістом частинипершої статті 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Згідно з частинами першою, другою статті 207 ЦК України (у редакції, чинній на час вчинення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

На підставі викладеного, апеляційний суд, встановивши, що Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), не містять підпису відповідача, у заяві позичальника від 28 жовтня 2005 року домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає,дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог

Таким чином, суд апеляційної інстанції дотримався вимог ст. 212 ЦПК України (у редакції від 07 липня 2010 року) щодо оцінки доказів і ст. 213 ЦПК України (у редакції від 07 липня 2010 року), повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі, перевірив та врахував надані докази і пояснення учасників справи.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції правомірно відмовив банку у задоволенні заявлених позовних вимог, застосувавши наслідки спливу позовної давності.

Відповідно до частини першої статті 415 ЦПК України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги приймає постанову відповідно до правил, встановлених статтею 35 та главою 9розділу III цього Кодексу, з особливостями, зазначеними в статті 416 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанцій у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Ураховуючи, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 січня 2017 року було зупинено виконання рішення апеляційного суду Чернігівської області від 9 листопада2016 року, касаційне провадження у справі закінчено, тому виконання рішення апеляційного суду Чернігівської області від 9 листопада 2016 року підлягає поновленню.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, частиною третьоюстатті 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Чернігівської області від 9 листопада 2016 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення апеляційного суду Чернігівської області

від 9 листопада 2016 року.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Д. Д. Луспеник

судді: О. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк