233 № 233/5057/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2018 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Мартишева Т. О.

за участю секретаря Кюсєвої Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Костянтинівки справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на своє утримання, посилаючись на те, що вони з відповідачем є батьками неповнолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у шлюбі не перебували. Спільне проживання вони припинили через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини, обовязки з ведення господарства та виховання дитини. Дитина проживає із позивачкою. Відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обовязків, участі у житті сина не приймає, матеріальну допомогу на утримання дитини надає періодично та у невеликому розмірі. При цьому, позивачка доглядає за малолітньою дитиною до досягнення нею трирічного віку, через що не має можливості працювати для матеріального забезпечення себе та дитини, а відповідач по справі матеріальної допомоги на її утримання не надає. Просила стягнути з відповідача на її користь аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів його доходу, починаючи з дня подачі заяви і до досягнення дитиною трьох років.

Позивачка ОСОБА_1. у судове засідання не з*явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій просила задовольнити у повному обсязі заявлені позовні вимоги (а.с. 9).

Згідно відповіді ОСОБА_1 на відзив відповідача від 19 січня 2018 року (а.с. 99-100), позивач вважала заперечення відповідача ОСОБА_2 такими, що суперечать нормам законодавства України, оскільки матеріальну допомогу на утримання дитини відповідач надає нерегулярно, останній раз це мало місце у листопаді 2017 року. Наданих коштів відповідачем вистачає лише на придбання продуктів харчування для дитини, якій необхідно забезпечувати побут та розвиток, одягати та придбати ліки. Особисто позивачці відповідач допомогу не надає. Незважаючи на те, що за законом право на аліменти від батька дитини належить їй незалежно від її матеріального стану, нею надані докази, які підтверджують перебування у декретній відпустці по догляду за дитиною та відсутність доходу. Вважає посилання відповідача на наявність інших утриманців - його батьків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, такими, що не підтвердженні жодним доказом, оскільки відповідач не є опікуном чи піклувальником своїх батьків, їх непрацездатність не підтверджена жодними доказами. Також, звертає увагу на ту обставину, що надсилання відповідачем грошових коштів свідчить про його можливість надавати матеріальну допомогу. Просила позов задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_6 в судове засідання не з*явився, звернувся з заявою про розгляд справи за його відсутності, підтримує заявлені позовні вимоги.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з*явився, надавши письмові заперечення проти позову (а.с. 22-26, 31-35), в яких зазначив, що він є батьком малолітнього ОСОБА_3, 12 жовтня 2015 р., якому надає матеріальну допомогу, шляхом перерахування грошових коштів на карту позивачки, а також шляхом направлення посилок з продуктами харчування, дитячими речами та іграшками, на підтвердження чого надав копії квитанцій та експрес-накладних (а.с.52-55). Проти стягнення з нього аліментів на утримання позивачки заперечує, вказуючи, що з позивачкою у справі як у зареєстрованому шлюбі, так і у фактичних шлюбних відносинах не перебував, спільного господарства вони не вели, а дитина в них народилась внаслідок нетривалих особистих відносин, які не можна вважати шлюбними. Крім того, відповідач у теперішній час офіційно не працевлаштований (а.с. 39-42), з серпня 2013 року хворіє на цукровий діабет, вимушений проходити періодичне лікування (а.с. 43-51). Просив врахувати, що проживає із непрацездатними батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, які є пенсіонерами (а.с. 37-38) та фактично перебувають на його утриманні, середньомісячний сукупний дохід його сім*ї становить не більше 2500 грн. (в середньому біля 2000 грн.). Просив задовольнити позовні вимоги частково та стягнути з нього на утримання позивачки аліменти у розмірі 1/12 частки усіх видів заробітку щомісячно, до досягнення дитиною трирічного віку.

Зясувавши вищенаведену позицію сторін, дослідивши докази по справі, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 12 жовтня 2015 року у м. Чернігів народився ОСОБА_3 (а.с.5), батьком якого є ОСОБА_2 (а.с.36), а матір*ю ОСОБА_1 (а.с.3-4), якому на день розгляду справи не виповнилося трьох років та проживає разом із позивачкою, що визнано та не оспорювалося відповідачем у справі.

Як вбачається з повідомлення УПтСЗН Деснянської районної у місті Чернігові ради за вих. № 11-08/631 від 10 січня 2017 р. (а.с. 86), 27 жовтня 2015 року ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 звернулась до управління із заявою про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій, субсидій та пільг зо всіма необхідними документами. Згідно даної заяви ОСОБА_1 просила призначити їй державну допомогу сім*ям з дітьми, а саме: допомогу у звязку з вагітністю та пологами і допомогу при народженні дитини.

Рішенням управління від 05 листопада 2015 року (а.с. 87-88) ОСОБА_1 було призначено допомогу по вагітності та пологам з 29 липня 2015 р. по 01 грудня 2015 р. і допомогу при народженні дитини з 01 жовтня 2015 р. по 31 жовтня 2015 р. у розмірі 10 320,00 грн. та з 01 листопада 2015 р. по 31 жовтня 2018 р. 860,00 грн. На даний час ОСОБА_1 продовжує перебувати на обліку в Управлінні, як одержувач допомоги при народженні дитини (а.с. 86).

Згідно відомостей з інформаційного фонду ДРФО ДФС України про суми виплачених доходів та утриманих податків № 19/ло/05-14-08-01-14-20 від 11 грудня 2017 р. (а.с.91) ОСОБА_1 за період з 01 січня 2017 р. по 30 вересня 2017 р. доходів не отримувала.

Відповідно до відповіді Чернігівської ОДПІ ГУ ДФС у Чернігівській області за вих. № 4511/9/25-22-08-01-13 від 22 грудня 2017 р. (а.с. 84) інформації про доходи в ЦБД ДРФО ОСОБА_2 за період з 01 січня 2017 року по 30 вересня 2017 року немає.

Згідно ч. 2 ст. 91 СК України жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин 2-4 ст. 84 та ст.ст. 86 і 88 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Згідно ч. 1 ст. 80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Як встановлено судом, сторони у зареєстрованому шлюбі не перебували.

Згідно із ч. 1 ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.

У підтвердження доводів своїх заперечень по суті позову відповідач послався та надав суду: - копію трудової книжки АХ № 836831 від 04 жовтня 2004 року (а.с. 39-42), згідно якої він офіційно не працевлаштований з 06 травня 2016 року (а.с. 41); - копію медичної картки із записами про відвідування лікаря та результати медичних досліджень, останній запис датовано 17 травня 2017 року (а.с. 43-48, 51); - квитанцію про оплату медичного дослідження від 04 березня 2016 року на суму 155 грн. (а.с. 49-50); - копії чеків про переведення грошових коштів позивачці за березень-серпень 2017 року, листопад 2017 року (а.с. 52-54); - копії експрес-накладних про надіслання посилок позивачці ТОВ «Нова Пошта» від 10 жовтня 2017 року та 18 листопада 2017 року (а.с. 55), а також копії свідоцтва про народження та пенсійних посвідчень батьків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с. 37-38).

Проти визначеного позивачкою способу стягнення аліментів у частині від його доходу відповідач заперечень не мав.

В силу ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачка ОСОБА_1 потребує матеріальної допомоги у звязку з перебуванням у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а відповідач ОСОБА_2 має можливість надавати їй таку допомогу, оскільки знаходиться у працездатному віці, являючись батьком дитини, зобовязаний надавати матеріальну допомогу на утримання дитини та її матері до відповідного віку. Доказів у підтвердження регулярного надання матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дитини у розмірі, що мало б враховуватися в даному випадку, відповідачем суду не надано, а так само не підтверджено надання такої допомоги у період з листопада 2017 року. Також, суд не враховує доводи відповідача про його скрутний матеріальний стан та перебування батьків на його утриманні, оскільки суду не надано доказів у підтвердження розміру одержуваної ними пенсії, крім того, докази, надані відповідачем у підтвердження надання матеріальної допомоги дитині, фактично свідчать про його майновий стан та можливість надання матеріальної допомоги матері дитини у передбаченому законом порядку.

Приймаючи до уваги викладене, оцінивши можливість відповідача надавати матеріальну допомогу матері дитини ОСОБА_3, з урахуванням принципів розумності та справедливості, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги і стягнути з відповідача ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_1 в порядку ст. 91 СК України в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з 23 жовтня 2017 року до досягнення дитиною трьох років, тобто до 12 жовтня 2018 року включно.

В силу ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору у сумі 640 грн. в дохід держави.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 141, 258- 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5 (адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1; РНОКПП НОМЕР_1) до ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6 (адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2; РНОКПП НОМЕР_2) про стягнення аліментів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, який народився у м. Чернігів, на користь ОСОБА_1 аліменти у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 23 жовтня 2017 року до досягнення дитиною ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, трирічного віку, тобто до 12 жовтня 2018 року.

Рішення в частині стягнення аліментів у розмірі суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в дохід держави в розмірі 640 (шістсот сорок) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законно сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, повністю або частково до Апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Вступна та резолютивна частини рішення прийняті в нарадчій кімнаті та проголошені в судовому засіданні 16 лютого 2018 року. Складання повного рішення суду відкласти на строк не більше як десять днів з дня закінчення розгляду справи, тобто, до 26 лютого 2018 року.

Повне рішення суду складене 19 лютого 2018 року.

Суддя