У х в а л а

25 січня 2018 року

м. Київ

справа № 750/11961/15-ц

провадження № 61-1739 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду:

Черняк Ю.В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Акцент - Банк»,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Чернігівської області від 15 листопада 2016 року у складі суддів: Шарапової О. Л., Євстафіїва О. К., Страшного М. М., у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Акцент - Банк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У грудні 2015 року публічне акціонерне товариство «Акцент - Банк» (надалі - ПАТ «Акцент - Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

Позовну заяву мотивовано тим, що 16 січня 2013 року між ПАТ «Акцент - Банк» та ОСОБА_4 було укладено договір № А202RX98830132 про надання споживчого кредиту у розмірі 4 998 грн 59 коп., зі сплатою 0,12% річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

ОСОБА_4 належним чином своїх зобов'язань не виконував, внаслідок чого станом на 25 листопада 2015 року виникла заборгованість у розмірі 17 143 грн 69 коп.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 13 жовтня 2016 року, у складі судді: Логвіної Т. В., у задоволенні позову ПАТ «Акцент - Банк» відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 01 червня 2016 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 26 липня 2016 року, визнано з 19 січня 2013 року відкликаною згоду ОСОБА_4 на укладення договору № А202RX98830132 від 16 січня 2013 року про надання споживчого кредиту за його заявою до ПАТ «Акцент - Банк» № А202RX98830132 від 16 січня 2013 року та визнано зазначений договір розірваним з 19 січня 2013 року. Визнано розірваним з 16 січня 2013 року договір від 16 січня 2013 року, укладений між ОСОБА_4 та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_5.

Відповідно до частини третьої статті 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 15 листопада 2016 року рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 13 жовтня 2016 року скасовано, позов ПАТ «Акцент - Банк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Акцент - Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 7 013 грн 64 коп. та судові витрати у розмірі 1 873 грн 77 коп.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив із того, що 16 січня 2013 року між ПАТ «Акцент - Банк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір для оплати металопластикових вікон шляхом безготівкового перерахування грошових коштів у розмірі 4 998 грн 59 коп. Під час розгляду справи сторони не заперечували, що ОСОБА_4 кошти позивачу не повернув. Тому з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Акцент - Банк» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором за період з 16 січня 2013 року до 18 січня 2013 року, оскільки з 19 січня 2013 року кредитний договір визнано розірваним.

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2016 року, ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення і залишити в силі рішення першої інстанції.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що кредитний договір від 16 січня 2013 року ним укладався для виконання зобов'язань за договором від 16 січня 2013 року, укладеним між ним та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5

Зазначені договори на підставі рішення суду було визнано розірваними, у зв'язку із його заявою про відкликанням згоди на укладання даних договорів. Тому вважає, що у нього відсутні будь-які зобов'язання перед ПАТ «Акцент-Банк».

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що справа підлягає призначенню до судового розгляду, оскільки доводи касаційної скарги вказують на необхідність перевірки матеріалів справи.

Керуючись статтею 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

У Х В А Л И В :

Справу за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Чернігівської області від 15 листопада 2016 року призначити до судового розгляду.

Судді: Ю. В. Черняк

Б. І. Гулько

Д. Д. Луспеник