КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 листопада 2018 року м. Київ

Унікальний номер справи № 756/8986/17

Апеляційне провадження № 22-ц/824/1092/2018

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Ратнікової В.М., Борисової О.В.

при секретарі - Слободяник Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 07 червня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Майбоженко А.М., по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа Приватне акціонерне товариство «Страхове товариство «Іллічівське» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, -

в с т а н о в и в :

У липні 2017 року позивачка звернулась із зазначеним позовом, в якому зазначила, що 13 листопада 2016 року відповідачем ОСОБА_1 під час керування автомобілем НОМЕР_1 на вул.. Сумській 7 в м. Києві скоєна дорожньо-транспортна пригода, що призвело до пошкодження належного позивачці автомобіля НОМЕР_2, чим позивачці було заподіяно шкоду.

Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 13 грудня 2016 року ОСОБА_1 визнано винним в даній дорожньо-транспортній пригоді.

Позивачка звернулася до суб'єкта оціночної діяльності для визначення розміру завданого їй матеріального збитку.

Відповідно до складеного ФОП ОСОБА_3 звіту № 698/12-16 від 12 грудня 2016 року, вартість матеріального збитку складає 24471,26 грн.

Враховуючи викладене позивачка просила стягнути на свою користь із відповідача на відшкодування матеріальної шкоди - 24471.26 грн. вартість відновлювального ремонту автомобіля та 1450 грн. витрат на проведення оцінки матеріального збитку, судовий збір. (а.с.1)

Відповідач ОСОБА_1 заперечував проти позову посилаючись на те, що на момент ДТП мав діючий поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АК № 0257243, укладений з ПрАТ «СТ «Іллічівське», тому, зважаючи на роз'яснення, які містяться в пункті 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року, просив відмовити в задоволенні позовної заяви. (а.с.113-114)

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 07 червня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа ПрАТ «Страхове товариство «Іллічівське» про відшкодування шкоди внаслідок ДТП задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування завданої майнової шкоди: 24471,26 грн. матеріального збитку, 1450,00 грн. вартості послуг з оцінки майна, 640,00 грн. судового збору. (а.с.151-156)

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, незаконність та необґрунтованість рішення районного суду, просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.На обґрунтування скарги зазначив, що суд неповно з'ясував обставини справи, не врахував фактичних обставин та доводів, які викладені на обґрунтування заперечень проти заявленого позову та дійшов помилкового висновку про задоволення позову. Вказував, що оскільки цивільно-правова відповідальність була застрахована, тому відповідач має нести відповідальність в частині, що не покрита страховим відшкодуванням. Позбавлення ліцензії страхової компанії, в якій була застрахована цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП, не може бути визнано підставою для покладення на відповідача відповідальності в повному обсязі. (а.с.166-172)

Апеляційні скарги від інших осіб, які беруть участь у справі на вказане рішення суду не надходили.

Відповідно до пункту 9 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 підтримав скаргу і просив її задовольнити, ОСОБА_2, її представник ОСОБА_4 заперечували проти скарги і просили її відхилити.

Представник ПрАТ «СТ «Іллічівське» до суду не прибув, про час та місце розгляду справи третя особа була сповіщена належним чином, про що у справі є докази. (а.с. 201-203)

Зважаючи на вимоги ч. 5 ст. 130, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що водій ОСОБА_1, 13 листопада 2016 року о 20 год. 50 хв. в місті Києві на вул.. Сумська, 7, керуючи автомобілем НОМЕР_3, порушив вимоги пункту 13.1 Правил дорожнього руху України, а саме, був неуважним, в межах безпечної швидкості руху не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечної дистанції на слизькій ділянці дороги та скоїв зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, який рухався попереду, внаслідок чого автомобіль НОМЕР_2 здійснив наїзд на автомобіль НОМЕР_4, який зупинився біля правого боку проїзної частини дороги, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження та завдано матеріальних збитків.

Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 13 грудня 2016 року ОСОБА_1 визнано винним в даній дорожньо-транспортній пригоді.(а.с. 2)

Автомобіль «ЗАЗ Lanos» р.н. НОМЕР_5 належить ОСОБА_2.(а.с. 3)

Цих обставин сторони не заперечували.

Відповідно до звіту № 698/12-16 з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу від 12 грудня 2016 року, складеного суб'єктом оціночної діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3, за замовленням ОСОБА_2, вартість матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу «ЗАЗ Lanos» р.н. НОМЕР_5 складає 24471,26 грн. При цьому, цим же висновком визначено перелік деталей, які підлягають заміні. (а.с.4-26)

За проведення товарознавчого дослідження позивач сплатила 1450 грн., що підтверджується квитанцією від 13 грудня 2016 року. (а.с. 27)

Згідно Полісу АК № 0257243 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 на момент дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 13 листопада 2016 року була застрахована в ПрАТ «СТ«Іллічівське» з страховим лімітом 100 000 грн. за шкоду заподіяну майну, франшиза - нуль грн.(а.с. 40)

До суду надані докази звернення потерпілої особи (ОСОБА_2.) до Страховика - ПрАТ «СТ«Іллічівське» за виплатою страхового відшкодування, проте страхове відшкодування до часу розгляду справи судом не було виплачено.(а.с. 58-65)

Ухваливши оскаржуване рішення про стягнення суми заподіяної шкоди із відповідача, районний суд відхилив заперечення відповідача щодо обов'язку страхової компанії відшкодувати завдану шкоду та виходив із зобов'язання відповідача відшкодувати таку шкоду, при цьому, послався на правову позицію Верховного Суду України зазначену в постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15.(а.с. 153-156)

З таким висновком колегія суддів не погодилась, врахувавши наступне.

Системний аналіз статей 509, 1187, 1188, 1192 ЦК України дає підстави для висновку, що факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов'язане з виконанням цими особами обов'язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов'язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов'язання виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоду (боржник).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом з тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом або договором передбачено такий обов'язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають з обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов'язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України &quза;Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів&q?ль;.

Відповідно до статті 9 Закону України &qu ;Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів&q?ль; у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, завдану майну потерпілих, становить 50000 на одного потерпілого. Страхові виплати за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені у договорі страхування.

Відповідно до страхового полісу серії АК № 0257243 Страховиком відповідача ОСОБА_5 з страховим лімітом 100 000 грн. за шкоду заподіяну майну на момент вчинення ДТП була ПрАТ «СТ«Іллічівське», франшиза - нуль грн.(а.с. 40)

За листом заступника директора ПрАТ «СТ «Іллічівське» від 07 березня 2017 року № 183-Р/3 підтверджено, що автомобіль НОМЕР_3 на час дорожньо-транспортної пригоди 13 листопада 2016 року є забезпеченим транспортним засобом.(а.с. 65)

За листом Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 23 березня 2017 року № 1906/13-12, начальника Департаменту Моторного (транспортного) страхового бюро України від 02 червня 2017 року № 3.1-04/13572, за результатами запиту повідомлено позивачку про зобов'язання ПрАТ «СТ «Іллічівське» виконати зобов'язання за договором страхування, а в разі порушення процедури про банкрутство Страховика - про можливість звернутися до МТСБУ за виплатою страхового відшкодування. (а.с. 67-71)

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України &q?ві;Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів&q?ьн; у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок ДТП майну третьої особи.

Закон України &quti;Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів&q?ьн; передбачає спеціальні правила щодо наслідків невиконання страхувальником обов'язку перед страховиком, зокрема з надання своєчасного повідомлення про настання страхового випадку.

Так, підпункт 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 вказаного Закону в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачав, що у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про ДТП встановленого зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

У випадку невиконання чи неналежного виконання страхувальником вказаного обов'язку страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника (підпункт 38.1.1 (&q?сн;ґ&q?зо;) пункту 38.1 статті 38 зазначеного Закону).

З огляду на вищезазначене, невиконання Страхувальником обов'язку повідомлення Страховика може мати наслідком застосування права останнього, після виплати страхового відшкодування, подати регресний позов до страхувальника та не є підставою для висновку, що шкода має бути відшкодована її заподіювачем.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України &quщо;Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів&q?ьн; у страховика не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

За таких обставин, покладання обов'язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України &q?ов;Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів&q?ьн;).

Відповідний правовий висновок міститься і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц.

Згідно з положеннями статті 11 ЦК України заподіяння внаслідок ДТП шкоди зумовлює виникнення правовідносин, у яких право потерпілого на отримання відшкодування завданої шкоди кореспондується з обов'язком винуватця відшкодувати таку шкоду, а за наявності у винуватця договору (полісу) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу (надалі - ОСЦПВВНТЗ), яким застраховано його цивільно-правову відповідальність за завдання шкоди майну третіх осіб внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу, такий обов'язок покладається також і на страховика у визначених законодавством межах його відповідальності, адже між винуватцем та його страховиком у такому випадку існують договірні відносини, в яких останній узяв на себе зобов'язання відшкодувати у визначених межах за винуватця завдану потерпілому шкоду з настанням обумовлених страхових випадків.

У такому випадку потерпілий виступає кредитором стосовно винуватця та страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ, які зі свого боку є боржниками у відповідному зобов'язанні згідно з визначеними законодавством межами їх відповідальності.

Виконання страховою компанією свого обов'язку з відшкодування шкоди, спричиненої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, не звільняє останню від відшкодування шкоди, розмір якої перевищує відшкодування, виплачене відповідно до указаного закону.

У такому випадку правовий інститут обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у повній мірі реалізує мету свого існування. Інакше законодавчо закріплена обов'язковість страхування цивільно-правової відповідальності втрачає сенс, оскільки настання страхового випадку не тягне реалізацію договору, обов'язковість якого встановлена законом.

З огляду на наведене, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про можливість відступити від висновку, сформульованого Верховним Судом України у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15 та постанові від 14 вересня 2016 року у справі № 6-725цс16.

Тому, висновок районного суду про покладення на винну особу зобов'язання повністю відшкодувати заподіяну шкоду внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, колегія суддів визнала помилковим.

Враховуючи, що вищевказаним звітом № 698/12-16 від 12 грудня 2016 року, складеним суб'єктом оціночної діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3, вартість матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу «ЗАЗ Lanos» р.н. НОМЕР_5 складає 24471,26 грн. та інших експертних (товарознавчих) висновків за якими б була визначена більша вартість відновлювального ремонту до суду не надано і судом таких не встановлено, за полісом АК/0257243 ліміт майнової відповідальності Страховика складає 100 000 грн., франшиза - нуль грн., тому колегія суддів дійшла висновку, що з ОСОБА_1 на користь позивачки має бути стягнуто 1450 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, пов'язаної із проведенням оцінки завданої матеріальної шкоди.

У цій справі ПрАТ «СТ«Іллічівське» приймало участь як третя особа і не було залучено відповідачем, тому, з огляду на положення частини 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості вирішити питання на стадії апеляційного розгляду щодо зобов'язання ПрАТ «СТ«Іллічівське» виплатити позивачці страхове відшкодування. При цьому, таке судове рішення не позбавляє позивачку можливості заявити вимоги до ПрАТ «СТ«Іллічівське» в іншому провадженні.

На підставі вищенаведених обставин, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення скарги, скасування оскаржуваного рішення районного суду і ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову.

Інші доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила.

Щодо судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (частина восьма статті 141 ЦПК України).

Відповідно до квитанції від 03 липня 2017 року позивачкою сплачено 640 грн. судового збору за подачу позову, відповідачем за квитанцією від 30 липня 2018 року сплачено 960 грн. судового збору за подачу скарги.(а.с. 28, 165)

Сторони заявили про розподіл судових витрат.(а.с. 4, 153)

За результатом апеляційного розгляду, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (5.59%), апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, отже позивачка має право на відшкодування їй відповідачем частини судового збору за подання позову в розмірі 35.78 грн., а відповідач має право на відшкодування йому позивачкою частини судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 53.66 грн.

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 07 червня 2018 року - скасувати, ухвалити нове.

Позовні вимоги ОСОБА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_6 задовольнити частково і стягнути на її користь із ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_7 - 1450 (одна тисяча чотириста п'ятдесят) грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 35 (тридцять п'ять) грн. 78 коп. судового збору за розгляд справи районним судом.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_6 на користь ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_7 - 53 (п'ятдесят три) грн. 66 коп. судового збору за розгляд справи апеляційним судом.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 01 листопада 2018 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б.Левенець

В.М.Ратнікова

О.В.Борисова