Постанова

Іменем України

31 січня 2018 року

м. Київ

справа № 209/3779/15-ц

провадження № 61- 1336 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: АнтоненкоН.О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Крата В. І.

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Міський комерційний банк»,

відповідач - ОСОБА_4,

третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Благовест»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» на рішення Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська від 16 лютого 2016 року у складі судді Байбари Г. А. та на ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 листопада 2016 року у складі суддів Тамакулової В.О., Прозорова М. Л., Калиновського А. Б.,

ВСТАНОВИВ :

У серпні 2015 року ПАТ «Міський комерційний банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа ТОВ «Благовест» про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 20 червня 2013 року між ПАТ «Міський комерційний банк» та ТОВ «Благовест» було укладено договір про надання овердрафту №922/980-ЮО/О «Корпоративний», за умовами якого банк відкрив ТОВ «Благовест» відновлювальну кредитну лінію у розмірі 3 млн. грн. строком до 19 червня 2014 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 26 % річних та інші платежі, які передбачені договором. Того ж дня між ПАТ «Міський комерційний банк» та ОСОБА_4 було укладено договір поруки, за умовами якого вона зобов'язалась відповідати перед банком за належне виконання ТОВ «Благовест» взятих на себе зобов'язань за вказаним кредитним договором.

Позивач уважав, що ТОВ «Благовест» та ОСОБА_4 в строк, визначений кредитним договором, кредитні кошти не повернули, внаслідок чого станом на 19 січня 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 2 432 102 грн 37 коп., яка підлягає стягненню на користь ПАТ «Міський комерційний банк».

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 лютого 2016 року у задоволенні позову ПАТ «Міський комерційний банк» відмовлено.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив із того, що зобов'язання за договором поруки припинено, а це є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог банку до поручителя ОСОБА_4

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 листопада 2016 року рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 лютого 2016 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що судом першої інстанції при розгляді справи не допущено неправильного застосування норм матеріального та порушень норм процесуального права.

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, представник ПАТ «Міський комерційний банк» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і ухвалити нове рішення про задоволення позову ПАТ «Міський комерційний банк». Посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення усіх зобов'язань боржника за кредитним договором. Виходячи з умов договору та змісту статті 599 ЦК України, позивач вважав, що днем настання строку виконання основного зобов'язання у спірних правовідносинах є наступний день після спливу наданого банком у вимозі поручителю строку для добровільного виконання зобов'язання за кредитним договором.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

11 січня 2018 року дану справу передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту першого розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для їх скасування немає.

Встановлено, що 20 червня 2013 року між ПАТ «Міський комерційний банк» та ТОВ «Благовест» було укладено договір про надання овердрафту №922/980-ЮО/О «Корпоративний», за умовами якого банк відкрив ТОВ «Благовест» відновлювальну кредитну лінію у розмірі 3 000 000 грн, строком до 19 червня 2014 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 26 % річних та інші платежі, які передбачені договором. Того ж дня між ПАТ «Міський комерційний банк» та ОСОБА_4 було укладено договір поруки, за умовами якого вона зобов'язалась відповідати перед банком за належне виконання ТОВ «Благовест» взятих на себе зобов'язань за вказаним кредитним договором.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 7 квітня 2015 року з ТОВ «Благовест» на користь ПАТ «Міський комерційний банк» стягнута заборгованість за кредитним договором в розмірі 2 432 102 грн 37 коп., проте, станом на момент звернення до суду вказане рішення суду не виконано.

3 серпня 2015 року позивач надіслав ОСОБА_4 повідомлення з вимогою виконання не пізніше трьох банківських днів з моменту отримання зобов'язання за кредитним договором в розмірі 2 432 102 грн 37 коп., яке залишилось без виконання.

Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК Українипорука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладання договору поруки.

Порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Судами встановлено, що договором поруки від 20 червня 2013 року, укладеним між позивачем та ОСОБА_4, не встановлено строку, після якого порука припиняється, у зв'язку з чим обґрунтованим є висновок судів про те, що умова пункту 5.4. договору поруки про дію поруки до повного виконання кредитних зобов'язань та зобов'язань поручителя, не може розглядатися як установлений строк дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частині першій статті 252 ЦК України. Тому в даному випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про припинення поруки за спливом встановленого законом часу.

Врегульовуючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності, частина четверта статті 559 ЦК Українипередбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України).

Аналіз зазначеної правової норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на викладене характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК Українисловосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Вказана правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53 цс 14 та від 6 вересня 2017 року у справі № 6-623 цс 17.

Згідно з пунктом 1.1. договору поруки поручитель зобов'язався відповідати перед кредитором за належне виконання позичальником взятих на себе зобов'язань, що витікають з договору овердрафту, відповідає перед банком у тому ж обсязі, в розмірах, в порядку та строки, визначені Договором.

Пунктом 1.5. Договору про надання овердрафту передбачено, що ліміт овердрафту встановлюється строком з 20 червня 2013 року по 19 червня 2014 року, залишок заборгованості по овердрафту по поточному рахунку на початок операційного дня, наступного за кінцевим терміном дії ліміту овердрафту, вважається простроченим.

Отже, на час укладення договору поруки строк виконання основного зобов'язання боржником - ТОВ «Благовест» (поручителем якого виступає відповідач ОСОБА_4), не був установлений, у зв'язку з чим суди дійшли обґрунтованого висновку про припинення поруки, оскільки кредитор не пред'явив позов до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання (до 19 червня 2014 року).

Установлено, що з даним позовом до суду банк звернувся 25 серпня 2015 року, тобто, більш ніж через 6 місяців після настання строку виконання останньої частини основного зобов'язання.

За таких обставин суди дійшли правильного висновку про припинення поруки за вищевказаним договором поруки, у зв'язку з чим обґрунтовано відмовили у задоволенні позову.

Наведені у касаційній скарзі доводи ПАТ «Міський комерційний банк» не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених частиною третьою статті 401 ЦПК України підстав для залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення апеляційного суду - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська від 16 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 листопада 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Н. О. Антоненко

В.І. Журавель

В.І. Крат