Постанова

Іменем України

29 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 199/2648/15

провадження № 61-16167св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: ОСОБА_5, приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Дніпроімед»,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 січня 2016 року у складі судді Якименко Л. Г. та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 березня 2016 року в складі колегії суддів: Демченко Е. Л., Волошина М. П., Куценко Т. Р.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Дніпроімед» (далі - ПрАТ «СК «Дніпроімед») про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП), та витрат на правову допомогу.

В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що 07 грудня 2014 року сталася ДТП за участю водія ОСОБА_6, який керував належним позивачу на праві власності автомобілем «Форд», державний номерний знак НОМЕР_1 та водія ОСОБА_5, яка керувала автомобілем «Ніссан», державний номерний знак НОМЕР_2.

Вина ОСОБА_5 у ДТП встановлена постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 січня 2015 року.

Посилаючись на те, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5 була застрахована ПрАТ «СК «Дніпроінмед», яка виплатила страхове відшкодування у межах визначеного полісом ліміту, просив стягнути з ОСОБА_5 на свою користь на відшкодування майнової шкоди різницю між заподіяною шкодою та страховим відшкодуванням у розмірі 358 117 грн, 10 тис. грн на відшкодування моральної шкоди та 5 992,56 грн витрат на правову допомогу.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська від 28 січня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 358 117 грн майнової шкоди, завданої пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, 3 тис. грн моральної шкоди та 5 992,56 грн витрат на правову допомогу. Стягнуто з ОСОБА_5 4 068,37 грн судового збору на користь держави. В задоволенні іншої частини позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди в сумі 358 117,00 грн відповідач визнала у повному обсязі. Стягненню підлягають судові витрати у вигляді витрат на правову допомогу, розмір яких підтверджено належними та допустимими доказами.

ОСОБА_5 не погодилася з рішенням Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська від 28 січня 2016 року в частині стягнення з неї на користь позивача грошових коштів на правову допомогу.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 березня 2016 року рішення Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська від 28 січня 2016 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що висновок суду першої інстанції щодо стягнення витрат на правову допомогу підтверджений належними та допустимими доказами, відповідає нормам процесуального права, а отже є правильним.

У касаційній скарзі, поданій 11 травня 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_5 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду в частині вирішення питання про стягнення з неї витрат на правову допомогу і ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити в стягненні з неї на користь позивача витрат на правову допомогу.

Касаційна скарга мотивованапорушенням судами першої та апеляційної інстанції в оскаржуваній частині норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. ОСОБА_7, яка представляла інтереси позивача, діяла на підставі довіреності, наданої позивачем, а не на підставі доручення адвокатського об'єднання «ЮА «Адвокат», з яким позивачем 06 січня 2015 року укладено договір № 1. Розрахунок наданих послуг датований 06 січня 2015 року, тобто ще до звернення ОСОБА_4 до суду з цим позовом. Цей позов складено 25 березня 2015 року, до суду він надійшов 08 квітня 2015 року, тобто події, які викладені в документах на обґрунтування розміру послуг станом на день їх складання ще не відбулися. Суд апеляційної інстанції, проігнорував вимоги Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», які регулюють порядок фіксування, здійснення господарських операцій та порядок складання первинних документів.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 травня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК Українисудом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

04 квітня 2018 року до Верховного Суду передано матеріали касаційного провадження.

13 квітня 2018 року до Верховного Суду надійшла справа.

На час розгляду справи Верховним Судом заперечень/відзивів на касаційну скаргу не надійшло.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Предметом касаційного розгляду є рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 січня 2016 року та ухвала апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 березня 2016 року в частині стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 витрат на правову допомогу в розмірі 5 992,56 грн.

Згідно зі статтею 84 ЦПК України (у редакції чинній на час розгляду справи судами) витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Судові витрати на правову допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов'язані з наданням стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права під час вирішення цивільної справи (статті 84, 88 ЦПК України у редакції чинній на час розгляду справи судами).

За положеннями Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон) договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об'єднання) зобов'язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов'язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Цей Закон визначає, що видами правової допомоги - є надання правової інформації, консультацій і роз'яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складання заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

За змістом положень статті 29 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» дія договору про надання правової допомоги припиняється його належним виконанням.

Відповідно частин першої, другої статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, доказ про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Суди встановили, що 07 грудня 2014 року на перехресті нерівнозначних доріг вул. Образцова та вул. Байкальської в м. Дніпропетровську сталася ДТП за участю водія ОСОБА_6, який керував належним ОСОБА_4 на праві власності автомобілем «Форд», державний номерний знак НОМЕР_1, та водія ОСОБА_5, яка керувала автомобілем «Ніссан», державний номерний знак НОМЕР_2.

06 січня 2015 року між адвокатським об'єднанням «Юридичне агентство «Адвокат», в особі виконавчого директора ОСОБА_7, та ОСОБА_4 укладено договір про надання юридичних послуг № 1, за умовами якого ОСОБА_4 доручив, а адвокатське об'єднання прийняло на себе зобов'язання з надання правової допомоги, зі строком його дії до 31 грудня 2015 року та оплатою правової допомоги за договору у розмірі 40 % встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину роботи.

Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 січня 2015 року ОСОБА_5 визнано винною у скоєнні вказаної ДТП та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

Згідно з актом приймання-здачі послуг та розрахунком вартості послуг адвокатським об'єднанням «ЮА «Адвокат» витрачено 12 год. 30 хв. роботи з надання правової допомоги, а саме: 3 год. на вивчення і аналіз законодавства, а також судової практики, 6 год. на усні очні консультації клієнта (у тому числі і у вихідний день), 2 год. на складання процесуальних документів, 1 год. на вивчення документів, наданих клієнтом, 30 хв. на подання позовної заяви. Сума оплати з надання правової допомоги за договором становить 5 992,56 грн.

З урахуванням наведеного доводи касаційної скарги про те, що позов подано після отримання позивачем правової допомоги, не спростовують висновок суду про те, що правова допомога позивачу надавалася у зв'язку з розглядом даної справи, а тому витрати на правову допомогу підлягають стягненню.

Факт сплати ОСОБА_4 зазначених витрат підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Належних та допустимих доказів на підтвердження надання адвокатським об'єднанням «ЮА «Адвокат» послуг з правової допомоги у іншій справі ОСОБА_5 не надала.

Ураховуючи викладене, суди дійшли правильного висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_5 на користь позивача понесених ним витрат на правову допомогу.

Аргументи касаційної скарги про неврахування судами Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», які регулюють порядок фіксування, здійснення господарських операцій та порядок складання первинних документів, не заслуговують на увагу, оскільки законодавство України не встановлює відповідних вимог до розрахункового документа, який повинен надати адвокат (адвокатське об'єднання) при сплаті клієнтом послуг, та форму такого документа.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, оскільки ґрунтуються на переоцінці доказів, які були досліджені та оцінені судом з додержанням норм процесуального права. В силу вимог вищенаведеної статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 березня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Н. О. Антоненко

В.І. Журавель

В. І. Крат