Ухвала

26 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 486/251/18

провадження № 61-126вп18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Черняк Ю. В., розглянувши питання визначення підсудності за позовом громадянки України ОСОБА_1 до громадянина Турецької Республіки ОСОБА_3 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ :

До Верховного Суду надійшла ухвала Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 17 жовтня 2018 року про визначення підсудності цивільної справи № 486/251/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, посвідченого свідоцтвом про укладення шлюбу від 04.03.2010 року серії НОМЕР_1, яке видано Управлінням реєстрації шлюбу району Шішлі м. Стамбул Турецької Республіки.

Відповідно до статті 29 ЦПК України підсудність справ про розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства, які проживають за межами України, визначається суддею Верховного Суду, визначеним у порядку, передбаченому статтею 33 цього Кодексу, одноособово.

Виходячи із тлумачення статті 29 ЦПК України та враховуючи роз'яснення, викладені у пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11, Верховний Суд визначає підсудність справи про розірвання шлюбу тільки в разі, якщо ніхто з подружжя не проживає в Україні.

Разом з тим, з матеріалів справи, надісланих Верховному Суду Южноукраїнським міським судом Миколаївської області, вбачається, що ОСОБА_3 є громадянином Турецької Республіки, його останнім відомим місцем проживання є АДРЕСА_2, в Україні зареєстрованого місця проживання ОСОБА_3 не має; ОСОБА_1 є громадянкою України і проживає в Україні, за адресою: АДРЕСА_1.

З огляду на викладене, оскільки ОСОБА_1 є громадянкою України і в матеріалах справи наявні докази її проживання на території України, підстави для визначення Верховним Судом підсудності справи про розірвання шлюбу, укладеного 04.03.2010 між ОСОБА_1 і ОСОБА_3, відсутні.

Підсудність цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу може бути визначена на підставі норм національного законодавства України Згідно із частиною першою статті 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені внутрішнім законодавством України, застосовуються правила міжнародного договору України (частина друга статті 3 ЦПК України, стаття 3 Закону України «Про міжнародне приватне право» від 23 червня 2005 року).

Угодою між Україною і Турецькою Республікою про правову допомогу та співробітництво в цивільних справах від 23 листопада 2000 року, ратифікованою Законом України від 05 липня 2001 року, визначено, що якщо на момент подання заяви про розірвання шлюбу один з подружжя є громадянином однієї Договірної Сторони, а другий - другої Договірної Сторони, і один з них проживає на території однієї Договірної Сторони, тоді компетентні установи обох Договірних Сторін мають юрисдикцію розглядати справу. У цьому випадку вони застосовують законодавство своєї держави.

Керуючись статтями 3, 29 ЦПК України,

УХВАЛИВ :

У задоволенні ухвали Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 17 жовтня 2018 року про визначення Верховним Судом підсудності цивільної справи № 486/251/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, посвідченого свідоцтвом про укладення шлюбу від 04.03.2010 року серії НОМЕР_1, яке видано Управлінням реєстрації шлюбу району Шішлі м. Стамбул Турецької Республіки, відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя Ю. В. Черняк