Якимівський районний суд Запорізької області
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа № 330/2303/16-ц

2/330/10/2018

"09" січня 2018 р. Якимівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого Федорець С.В.,

при секретарі Шеліповій Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Якимівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (місце проживання: 02100, Україна, АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) до ОСОБА_2 (місце проживання: 49131, Україна, м.Дніпро, ОСОБА_3,9), третя особа ТОВ «БАСТІОНІНВЕНСТ» (місце знаходження: 69006, Україна, м.Запоріжжя, вул. Леонова,1-Б, ід.код юр.особи 36534714), про відшкодування збитків та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ :

28.11.2016 року до Якимівського районного суду Запорізької області з позовною заявою звернувся ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків та моральної шкоди, з наступних підстав.

19.10.2016 року між позивачем та третьою особою було укладено договір поставки, згідно до умов якого третя особа зобов'язалася передати, а позивач прийняти та сплатити на умовах, передбачених цим договором, това в кількості, ассортименті та за цінами, вказаними в специфікаціях та накладних на відпуск товару. Відповідно до п. 1.2 Договору, під товаром розуміються готові бетонні суміші. 21.10.2016 року, згідно до умов договору, по рахунку фактурі №ЛБС-00658 від 24.10.2016 року ТОВ «Бастіонінвест» здійснив поставку товару (бетон-градоліт) за адресою: Запорізька область, Якимівський район, смт Кирилівка, вул. К.Федотова, б/в «Любава», 1/11, на загальну суму 30890 гривень, до земельної ділянки, що належить позивачеві на праві власності на підставі державного акту. Однак, як вказує позивач, внаслідок неправомірних дій відповідача (самовільне встановлення залізного паркану на в'їзді до земельної ділянки позивача) відвантаження товару не відбулося, тобто були порушені договірні зобов'язання між позивачем та третьою осоою. Після цього позивачеві третьою особою було направлено претензію про сплату вартості товару у сумі 30890 гривень, яка позивачем була задоволена та відповідна сума перерахована третій особі. Посилаючись на те, що порушення зобов'язання відбулося з вини відповідача, позивач вважає, що має право регресної вимоги про відшкодування йому відповідачем сплаченої за претензією третьої особи суми. Крім того, позивач зазначає, що через неправомірні дії відповідача постраждали ділова репутація і авторитет позивача, що, зогляду на його похилий вік, суттєво сказалося на самопочутті та негативно вплинуло на стан здоров'я.

На підставі викладеного позивач просить стягути з відповідача на його користь завдані збитки у розмірі 30890 гривень та 100 000 гривень заподіяної моральної шкоди.

У судовому засіданні представники позивача підтримали позов у повному обсязі, просять його задовольнити.

Представники відповідача проти позову заперечували, вважаючи, що позивачем не було доведено вини відповідача у невиконанні ним договірних зобов'язань перед третьою особою, а грошові кошти на користь третьої особи були сплачені позивачем без достатніх на те підстав. Крім того, зазначають, що позивачем не було надано жодного доказу на підтвердження його наміру здійснювати будівництво на належній йому земельній ділянці у відповідності до норм діючого законодавства (зокрема, не надано жодно підтвердження наявностя відповідних дозволів на будівництво). Більше того, як вказують представники відповідача, станом на 21.10.2016 року діяла ухвала Якимівського районного суду про заборону будівельної діяльності на земельній ділянці позивача. Враховуючи викладене, вважають, що дії позивача взагалі були протиправними, доказів щодо вини відповідача не надано, тому підстав для задоволення позову немає.

Представник третьої особи до судового засідання не з'явився, надавши заяву про розгляд справи у відсутність представника третьої особи. Також надав письмові пояснення, в яких вказує на те, що 21.11.2016 року на підставі договору, укладеного між Товариством і позивачем, третя особа здійснила поставку товару (бетону) на загальну суму 30890 гривень до належної позивачеві земельної ділянки на б/в «Любава у смт Кирилівка Якимівського району Запорізької області. Однак, відповідач та декілька людей, що діяли за його дорученням, завадили проїзду бетоновозів на земельну ділянку позивача і товар не було відвантажено, відбулося застигання бетону, він був зіпсований. Внаслідок цих подій третьою особою було направлено на адресу позивача претензію про відшкодування вартості товару і позивачем цю претензію задоволено в повному обсязі на суму 30890 гривень, які були перераховані третій особі. Враховуючи викладене, третя особа вважає дії відповідача неправомірними, а позов ОСОБА_1 обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові пояснення третьої особи та матеріали справи, суд приходить до наступного.

Дійсно, 19.10.2016 року між позивачем ОСОБА_1 та третьою особою ТОВ «Бастіонінвест» було укладено договір поставки (а.с. 11-14), за яким ТОВ «Бастіонінвест» зобов'язалося передати, а ОСОБА_1 зобов'язався прийняти і оплатити на умовах, передбачених договором, товар у кількості, ассотименті і за цінами, вказаними у специфікаціях і накладних, що є невід'ємною частиною цього договору. Під товаром у договорі маються на увазі готові бетонні суміші.

Крім того, згідно до п. 3.1 Договору, ціна за одиницю товару та вартість доставки встановлюються при його поставці і зазначаються у специфікації і у виставленому рахунку, товарній накладній, що підписуються обома сторонами. В п. 4.1 Договору зазначено про те, що якість товару повинна відповідачти передбаченим стандартам, технічним умовам, а також відповідним документам, які засвідчують кількість і якість товару.

Однак, при цьому стороною позивача не було надано судові специфікацій і накладних, які є невід'ємною частиною договору поставки від 19.10.2016 року, як це зазначено у п. 1.1 Договору.

Також не надано документів на підтвердження якості товару, що передбачено Договором.

Як вказує позивач, саме на підставі цього договору 21.10.2016 року ТОВ «Бастіонінвест» здійснило поставку бетону до належної позивачеві земельної ділянки на б/в «Любава» у смт Кирилівка Якимівського району Запорізької області (згідно наданої копії держакту про право власності а.с. 9).

Такі ж пояснення надані представником третьої особи (письмові) а.с. 58-60.

На підтвердження цих посилань надано рахунок-фактуру №ЛБС-000658 від 24.10.2016 року (а.с. 10).

Але ці твердження позивача та третьої особи викликають, на думку суду, сумніви у їх достовірності, оскільки, як вказано вище, позивачем та третьою особою не було надано усіх передбачених договором документів на підтвердження ціни та якості поставленого товару.

Крім того, п. 5.3 Договору встановлено, що партія товару оплачується протягом одного робочого дня після дати його поставки на підставі рахунку, виставленого постачальником. Однак, у самому рахунку ЛБС-000658 вказано, що товар відвантажується після оплати рахунку по факту зарахування коштів на рахунок постачальника.

Також у п. 6.2 Договору зазначено, що за кожну годину простою автобетоновозу покупець виплачує постачальнику додатково 500 гривень. Однак, у рахунку-фактурі №ЛБС-000658 від 24.10.2016 року вартість години простою зазначена у сумі 166,67 гривень.

Таким чином, враховуючи вказані розбіжності, суд приходить до висновку про неможливість зробити однозначний висновок щодо поставки товару позивачеві третьою особою саме на умовах укладеного між ними договору поставки від 19.10.2016 року.

Надалі, позивач зазначає про те, що внаслідок протиправних дій відповідача бетоновози не змогли проїхати на територію належної позивачеві земельної ділянки.

Ці твердження позивача знайшли також відображення у показах допитаних у судовому засіданні свідків ОСОБА_4,ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, відповіді на адвокатський запит з приводу звернення ОСОБА_1 до поліції щодо неправомірних дій ОСОБА_2 (а.с. 179), витягу з кримінального провадження №0000603 про внесення таких даних до ЄРДР (а.с. 201).

Таким чином, на думку суду, твердження сторони відповідача про недоведеність факту перешкоджання відповідачем проїзду автобетоновозів на ділянку, належну позивачеві, є безпідставними та спростовані в ході судового слідства.

Однак, при цьому позивачем не надано доказів на підтвердження поставки саме того товару, про який він зазначає у позові, не надано актів приймання-передачі товару на підтвердження не поставки товару, а ткож доказів зіпсування цього товару, про що також зазначає позивач у позові.

Крім того, позивач вказує на те, що він поніс матеріальні витрати внаслідок порушення зобов'язань за договором поставки між ним та третьою особою від 19.10.2016 року. Також зазначає про те, що заявлену ним суму 30890 гривень він перерахував ТОВ «Бастіонінвест» на підставі претензії, надісланої йому третьою особою.

Але, ані оригіналу ані копії цієї претензії ні стороною позивача ні третьою особою суду надано не було.

Крім того, як вбачається з умов договору від 19.10.2016 року, на який посилається позивач, п. 7.2 передбачено, що, у разі неприйняття товару у встановлені строки, покупець сплачує постачальнику вартість витрат по доставці товару, а також сплачує штраф у розмірі 25% від загальної вартості неприйнятого товару.

Так, у відповідності до наданого стороною позивача на підтвердження своїх вимог рахунку-фактури №ЛБС-000658 від 24.10.2016 року (а.с. 10), вартість автопослуг складає 16000 гривень, а 25% від вартості товару (13090 гривень:25%) склає 3272,50 гривень.

Таким чином, за умовами договору, позивач мав сплатити третій особі 19272,50 гривень. Щодо оплати часу простою у разі неприйняття товару, в умовах договору не зазначено, але навіть з урахуванням суми, вказаної у рахунку за простой транспорту (1800 гривень), до сплати мало бути нараховано 21072,50 гривень.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що позивачем не наведено жодних доказів на підтвердження сплати ним на корсить третьої особи суми 30890 гривень саме за порушення зобов'язань за договором поставки від 19.10.2016 року, оскільки претензія суду не надана, а умовами договору передбачено зовсім інший розмір виплат.

Крім того, позивачем також не надано доказів на підтвердження взагалі сплати ним зазначеної суми на рахунок ТОВ «Бастіонінвест».

Позивач посилається на лист №122 від 01.11.2016 року (а.с. 81) та акт звіряння взаємних розрахунків за 01.10.2016-21.03.2017 (а.с. 100).

Однак, у листі №122 від 01.11.2016 року, наданому третьою особою, немає жодних посилань на номер квитанції чи інші розрахункові документи щодо перерахування вказаної суми позивачем.

В акті звіряння взаємних розрахунків, на який посилається сторона позивача, зазначено документи, на підставі яких зроблено акт, датовані 21.10.2016 року. Жодного з цих документів надано не було, також не вбачається коли і у якій сумі проведено перерахування грошових коштів позивачем.

Крім того, доречними, на думку суду, є доводи сторони відповідача з приводу того, що позивачем не надано доказів його наміру здійснювати будівництво на належній йому земельній ділянці, оскільки ніяких дозвільних документів на будівництво надано стороною позивача не було. Також станом на 21.10.2016 року діяла ухвала суду щодо заборони будівництва на вказаній земельній ділянці.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що позивачем не наведено у судових засіданнях достатньо належних та допустимих доказів обставин, викладених у позові, та підстав, якими він обґрунтовує свої позовні вимоги. В ході судового слідства, на думку суду, не вдалося достовірно встановити, що позивачем понесено якісь витрати через невиконання ним договірних зобов'язань перед третьою особою за договором поставки від 19.10.2016 року саме з вини відповідача.

Враховуючи викладене, суд вважає, що також немає підстав для задоволення вимог щодо моральної шкоди.

Згідно до вимог ст.. 263 ЦПК України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим, ухвалюватися на підставі всебічно і повно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Відтак, оскільки досліджені у судовому засіданні докази, на думку суду, не повно підтверджують обставини, на які посилається позивач, та мають суттєві протиріччя, судом зроблено висновок, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 81, 184, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, постановою пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4, ст. 1166 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ТОВ «БАСТІОНІНВЕНСТ», про відшкодування збитків та моральної шкоди, відмовити повністю.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано безпосередньо до апеляційного суду Запорізької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ: Федорець С.В.