АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/136/18 Головуючий 1 інст. - Ольховський Є.Б.
Справа № 642/8193/2016-ц Суддя-доповідач - Кружиліна О.А.
Категорія: договірні
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2018 року м. Харків

Апеляційний суд Харківської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді: Кружиліної О.А.

суддів: Кіся П.В., Хорошевського О.М.

за участю секретаря Сементовської О.М.

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3

на заочне рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 20 березня 2017 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором позики, -

в с т а н о в и в:

27 грудня 2016 року ОСОБА_4 звернувся у суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 06 грудня 2010 року між ним та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір позики, відповідно до якого відповідач взяв у позивача кошти у сумі 25 000 доларів США строк на один рік та зобов'язався їх повернути у термін двох місяців з моменту звернення позивача за боргом. Зазначене підтверджується розпискою.

06 листопада 2016 року ОСОБА_4 направив на адресу ОСОБА_2 письмову вимогу про повернення грошових коштів, однак ця вимога відповідачем проігнорована, грошові кошти не повернуті, пропозиції про погашення боргу від відповідача не надходили.

У зв'язку з викладеним ОСОБА_4 просив суд стягнути з відповідача на його користь у рахунок погашення боргу грошові кошти у розмірі 656 750 грн., що станом на 26 грудня 2016 року за офіційним курсом НБУ становить 25 000 доларів США.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 20 березня 2017 року позов ОСОБА_6 задоволено.

Стягнуто ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 суму заборгованості в розмірі 656 750 грн. та судові витрати в сумі 6633,17 грн.

19 квітня 2017 року представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав заяву про перегляд заочного рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 20 березня 2017 року. В заяві представник відповідача зазначав, що відповідач не отримував судові повістки, оскільки з 03 лютого 2017 року по 13 лютого 2017 року знаходився поза межами м. Харкова, у зв'язку з чим у відповідача не було можливості заявити клопотання про застосування позовної давності до відповідної заборгованості.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 28 квітня 2017 року заяву представника ОСОБА_7 - ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення від 20 березня 2017 року залишено без задоволення.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_7 - ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити, застосувати наслідки спливу позовної давності.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на невірне застосування судом норм матеріального та процесуального права. Так, судом не враховано, що остання сплата частини боргу відбулася 07 вересня 2012 року, а тому у відповідності до статей 261, 264 ЦК України позовна давність для пред'явлення вимог позивачем сплинула 07 вересня 2015 року. Крім того, у відповідача є сумніви щодо справжності розписки, копію якої надав суду позивач.

У запереченнях на апеляційну скаргу представник ОСОБА_4 - ОСОБА_8 зазначав, що рішення суду першої інстанції вважає обґрунтованим та справедливим.

При цьому зазначає, що відповідач в апеляційній скарзі фактично визнав факт наявності виданої ним розписки та сплату грошових коштів на виконання цього договору за цією розпискою, що виключає не справжність розписки та її підроблення.

Просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до пункту 9 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, який набув чинності 15 грудня 2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцію Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, відповідно до статті 367 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів з ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із положень статей 526, 529, 1046, 1049, 1050 ЦК України та тих обставин, що відповідач не виконав прийнятого на себе зобов'язання за договором позики від 06 грудня 2010 року і не повернув ОСОБА_4 суму позики, а тому вважав позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

З висновком суду першої інстанції про невиконання ОСОБА_2 зобов'язань за договором позики від 06 грудня 2010 року колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено, що 06 грудня 2010 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 був укладений договір позики грошових коштів, який був оформлений у вигляді боргової розписки, згідно якої відповідач отримав у позивача в борг для грошові кошти в сумі 25 000 доларів США строком на один рік, та зобов'язувався повернути кошти протягом двох місяців, з моменту звернення.

06 лютого 2013 року сторонами було подовжено дію договору, про що свідчить запис у тексті розписки «договоренности актуальны 06.02.13».

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 заявив клопотання про призначення почеркознавчої експертизи, в обґрунтування доводів якої зазначав, що відповідач заперечує проти того, що він давав саме ту розписку, копія якої міститься у матеріалах справи, вважає даний документ сфальсифікованим, має сумніви у справжності та приналежності почерку відповідачу.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 30 серпня 2017 року клопотання представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи задоволено та призначено у справі судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено Харківському НДІСЕ ім. Засл. проф.. М.С. Бокаріуса.

Відповідно до висновку судово-почеркознавчої експертизи № 16827/25442 від 19 грудня 2017 року підпис від імені ОСОБА_2 в розписці від 06 грудня 2010 року від імені ОСОБА_2, під рукописним текстом розписки, праворуч від рукописного запису «06.12.10», а також підпис від імені ОСОБА_2 в розписці від 06 грудня 2010 року від імені ОСОБА_2, праворуч від рукописного запису «Договоренности актуальны», - виконаний рукописним способом без попередньої технічної підготовки та використання технічних засобів ОСОБА_2

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції позивач ОСОБА_4 пояснив, що відповідач жодного разу не погашав заборгованість, а тільки сплачував відсотки, наполягав, що сума заборгованості на час звернення у суд з позовом складає 25 000 доларів США.

Частиною 1 статті 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Порушення зобов'язання - це його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (стаття 610 ЦК України).

06 листопада 2016 року ОСОБА_4 звернувся до ОСОБА_2 із письмовою вимогою про повернення боргу.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов'язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим з настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, що визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін.

Відповідно до змісту розписки відповідач отримав кошти на строк один рік, тобто грошові кошти мали бути повернуті до 07 грудня 2011 року. 06 лютого 2013 року сторони подовжили строк виконання зобов'язань, таким чином перервавши строк позовної давності, яка сплинула 06 лютого 2016 року.

Із позовною заявою ОСОБА_4 звернувся до суду 27 грудня 2016 року, тобто з пропуском строку позовної давності.

Позивачем не подано суду заяви та у судовому засіданні не заявлено клопотання про поновлення строку звернення до суду із позовом про визнання причин пропуску звернення до суду поважними, що передбачено в пункті 5 статті 267 ЦК України.

Натомість, як вбачається з матеріалів справи судове засідання, яке відбулося 20 березня 2017 року, було проведено без участі відповідача та цього ж дня було ухвалене заочне рішення (а.с. 20-22).

При цьому, копію позовної заяви та ухвали про відкриття провадження у справі ОСОБА_2 не отримував, про що свідчить конверт з повідомленням про невручення відправлення відповідачу (а.с 15).

Копія заочного рішення отримана ОСОБА_2 10 квітня 2017 року, та 19 квітня 2017 року, в передбачений законом строк, ним подана заява про перегляд заочного рішення від 20 березня 2017 року, в якій ставиться питання про застосування наслідків спливу позовної давності.

Частиною 3 статті 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина 4 статті 267 ЦК України).

Відповідно до частині 1 статті 224 ЦПК України (в редакції, яка діяла на час ухвалення оскаржуваного рішення) у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

З огляду на викладене, враховуючи, що рішення суду ухвалене з порушенням норм процесуального права, за відсутності відповідача, який взагалі не був повідомлений про наявний у суді позов до нього та не повідомленого, відповідно до положень статей 74,76 ЦПК України (в редакції, яка діяла на час ухвалення оскаржуваного рішення) належним чином про розгляд справи, у зв'язку з чим останній був позбавлений можливості скористатися своїм правом надати свої заперечення проти позову та заявити клопотання про застосування строків позовної давності до винесення судового рішення, колегія суддів приходить до висновку про те, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 слід відмовити з підстав застосування наслідків спливу позовної давності.

За результатами розгляду апеляційної скарги представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3, суд апеляційної інстанції згідно пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України скасовує судове рішення повністю і ухвалює нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4, з підстав, передбачених пунктом 4 частини 1, частини 2, 3 статті 376 ЦПК України,

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - задовольнити.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 20 березня 2017 року - скасувати і ухвалити нове рішення.

Відмовити ОСОБА_4 у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду апеляційної інстанції може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 09 лютого 2018 року.

Головуючий О.А. Кружиліна

Судді П.В. Кісь

О.М. Хорошевський