ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2018 року

м.Суми

Справа №592/10183/17

Номер провадження 22-ц/788/204/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Ткачук С. С.

з участю секретаря судового засідання - Новікової А.С.,

та сторін:

позивача - ОСОБА_1,

відповідача - Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання»,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання»,

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 05 грудня 2017 року в складі судді Князєва В.Б., ухвалене у м. Суми,

в с т а н о в и в:

У вересні 2017 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом, який в подальшому уточнила, мотивуючи вимоги тим, що з 20 листопада 1995 року працює у ПАТ «Сумське МНВО» на посаді гальваніка п'ятого розряду в інструментальному цеху № 51. Адміністрацією товариства їй не була виплачена заробітна плата за період з квітня 2017 року по вересень 2017 року, у тому числі, сума компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з затримкою термінів її виплати, внаслідок чого утворилася заборгованість, яку відповідач виплачувати відмовився через відсутність коштів. На момент подачі уточнюючої позовної заяви відповідачем була виплачена їй заробітна плата за квітень 2017 року - червень 2017 року, але разом з тим заборгованість з виплати заробітної плати збільшилась, включаючи період з липня 2017 року по жовтень 2017 року.

Вважала дії відповідача незаконними та такими, що порушують її конституційні права, а тому просила стягнути з нього нараховану та невиплачену заробітну плату за липень 2017 року - жовтень 2017 року та витрати за надання правової допомоги в сумі 630 грн.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 05 грудня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ПАТ «Сумське МНВО» на користь ОСОБА_1 нараховану, але не виплачену заробітну плату за липень 2017 року - жовтень 2017 року в сумі 13450 грн. та витрати на правову допомогу у сумі 630 грн.

Стягнуто з ПАТ «Сумське МНВО» в дохід держави судовий збір в розмірі 640 грн.

В апеляційній скарзі ПАТ «Сумське МНВО», посилаючись на неповне встановлення обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення скасувати в частині стягнення заборгованості та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позову в цій частині.

При цьому зазначає, що суд першої інстанції не прийняв до уваги, що до позовної заяви доданий не оригінал, а копія розрахункового листа, яка не завірена належним чином, а тому наявність заборгованості із заробітної плати належним чином не підтверджена.

Крім того, суд допустив зміну предмету позову, оскільки під час розгляду справи по суті позивач заявив нову вимогу про стягнення заборгованості за жовтень 2017 року, яка відповідно до ч.2 ст. 32 ЦПК України не підлягала прийняттю судом до вирішення.

Відповідно до п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Пунктом 8 частини першої розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, також визначено, що утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що з 20 листопада 1995 року ОСОБА_1 перебуває у трудових відносинах з ПАТ «Сумське МНВО». Працює на посаді гальваніка інструментального цеху № 51 (а.с. 4-6).

Відповідно до наданих позивачем розрахункових листів, відповідач не виплатив їй заробітну плату за липень 2017 року у розмірі 3614 грн., серпень 2017 року - 3455 грн., вересень 2017 року - 3464 грн., жовтень 2017 року - 2917 грн. (а.с. 33).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачу своєчасно не було виплачено заробітну плату, а тому є підстави для її стягнення.

Такий висновок суду узгоджується з матеріалами справи та відповідає вимогам закону.

Відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Відповідно до ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно з ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Посилання представника відповідача в апеляційній скарзі на те, що наявність заборгованості по заробітній платі позивача не підтверджена належним чином, спростовуються матеріалами справи, а саме наявністю у справі копії розрахункового листа ОСОБА_1, з якого вбачається, що заробітна плата останній була нарахована, але не виплачена підприємством.

Як суду першої інстанції, так і до апеляційної скарги доказів про відсутність заборгованості перед позивачем відповідач не надав.

Твердження представника відповідача про те, що суд допустив зміну предмету позову, оскільки позивач під час розгляду справи заявив нову вимогу про стягнення заборгованості і за жовтень 2017 року, є не обгрунтованим.

Частиною 2 ст. 31 ЦПК України в редакції, що діяла на час ухвалення оскаржуваного рішення передбачено, що крім прав та обов'язків, визначених у ст. 27 цього Кодексу, позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково. До початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову, а відповідач пред'явити зустрічний позов.

Як вбачається з матеріалів справи, уточнююча позовна заява була подана позивачем до суду першої інстанції 16 листопада 2017 року, тобто ще до початку розгляду судом справи по суті. Крім того, позивач ОСОБА_1 просила в заяві стягнути на її користь з відповідача нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з липня 2017 року по жовтень 2017 року включно, оскільки на момент подачі нею такої уточнюючої заяви заборгованість по заробітній платі збільшилась ще на один місяць, а саме жовтень, а тому суд не вийшов за межі позовних вимог, стягуючи заборгованість і за жовтень 2017 року.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції були дотриманні норми процесуального права та правильно застосовані норми матеріального права. Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 389 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» залишити без задоволення.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 05 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: О.Ю. Кононенко

В.І. Криворотенко

С.С. Ткачук