Справа № 462/3845/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2018 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючого-судді Палюх Н.М.

при секретарі Андрушко Я.С.

з участю представника позивачки ОСОБА_1 та відповідачки ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

встановив:

Позивачка у серпні 2017 року звернулася у суд з позовом про стягнення з відповідачки 10000 грн. моральної шкоди та 4100 грн. витрат за надання правової допомоги. Свої позовні вимоги мотивує тим, що близько 09.30 год. 25.04.2016 року по вул.Хвильового у м.Львові відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля „Сузукі з номерним знаком ВС 6824 ЕС під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля „Фольксваген з номерним знаком ВС 2654 СВ під керуванням водія ОСОБА_4 Внаслідок даної ДТП вона, являючись пасажиром автомобіля «Фольксваген», отримала тілесні ушкодження, в результаті чого в період з 25.04.2016р. до 28.04.2016р. знаходилася на стаціонарному лікуванні в Комунальній міській клінічній лікарні швидкої медичної допомоги, після чого була виписана для подальшого лікування до невропатолога в поліклініку за місцем проживання. По даному факту слідчим відділом ГУ НП у Львівській області 25.04.2016 року було порушено кримінальне провадження №0000539 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.Під час провадження досудового розслідування їй було призначено та проведено судово-медичну експертизу, згідно висновку якої від 28.04.2016р. за № 200/2016, встановлено, що у неї виявлено наступні тілесні ушкодження: струс головного мозку, синець лівої лобно-променевої ділянки голови, які утворилися від контакту лобної ділянки з тупим предметом, могли бути причинені 25.04.2016р. від удару до частин салону автомобіля під час ДТП - зіткнення з іншим автомобілем та відносяться до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоровя. 23.05.2016р. кримінальне провадження №0000539 закрито у звязку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України. Постановою Залізничного районного суду м.Львова від 24.06.2016р. ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП.Внаслідок ДТП їй була завдана матеріальна і моральна шкоди. Моральна шкодаполягає у перенесеному нервовому стресі, фізичному болі та душевних стражданнях, яких вона зазнала у звязку з ушкодженням здоровя. Через отримані травми вона змушена була стаціонарно та амбулаторно лікуватися в медичних закладах, у звязку з чим хід її життя повністю порушився і вона змушена була нести додаткові матеріальні витрати та прикладала додаткові зусилля для відновлення попереднього стану. Внаслідок ДТПв неї порушився сон, нормальні життєві звязки і до сьогоднішнього дня характер душевних страждань не зменшується, а навпаки посилюється, так як вона ще не повністю одужала, а також тим, що відповідачка відмовляється добровільно відшкодувати їй шкоду, завдану в результаті ДТП.Оцінює спричинену їй моральну шкоду у розмірі 10000 грн.

В судовому засіданні представник позивачки позов підтримав, дав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві та доповнив, що позивачка страждає онкологічним захворюванням, вона проживає та працює в Італії і періодично два-три рази на рік приїжджає додому. Так, в квітні 2016р. вона приїхала додому. 25.04.2016 року вона, будучи пасажиром таксі потрапила в дорожньо-транспортну пригоду, яка сталася з вини відповідачки. В результаті ДТП вона отримала: закриту ЧМТ, струс головного мозку, забій мяких тканин голови, розтягнення шийного відділу хребта, що в цілому погіршило загальний стан її здоровя. Внаслідок ДТП у позивачки зявилися постійні головні болі та запаморочення, з приводу чого вона лікується по даний час. Між тим, відповідачка добровільно відмовляється відшкодувати позивачці завдану шкоду і жодних коштів від відповідачки вона не отримувала. Просить позов задовольнити.

Відповідачка в судовому засіданні проти позову заперечила, дала пояснення аналогічні викладеним в запереченнях проти позову та додаткових письмових поясненнях. Зазначила, що дійсно вона 25.04.2016 року по вул.Хвильового у м.Львові, керуючи автомобілем „ Сузукі, порушила правила ПДР України, що призвело до зіткнення з автомобілем „Фольксваген, в якому у якості пасажира знаходилася позивачка. Після даної пригоди водій автомобіля „Фольксваген повідомив їй, що позивачка скарг щодо тілесних ушкоджень йому не висловлювала, а відтак вона заперечує, що саме внаслідок ДТП позивачка отримала тілесні ушкодження. Між тим, вона відвідувала позивачку у клінічній лікарні швидкої медичної допомоги, передала їй 1000 грн. як компенсацію завданої шкоди. В подальшому позивачка стала вимагали у неї компенсацію моральної шкоди у розмірі 10000 грн., а потім і більшу суму коштів, з чим вона не погодилася. Вважає, що з урахуванням ступеню тілесних ушкоджень, фізичного болю та душевних страждань, яких зазнала позивачка внаслідок ДТП оцінює спричинену позивачці моральну шкоду у розмірі не більше 2000 грн. Просить в позові відмовити.

Представник 3-ої особи ПрАТ СК „Провідна в судове засідання не зявився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце слухання справи, причини неявки не повідомив і суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності.

Заслухавши пояснення представника позивачки, відповідачки, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав.

За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

За змістом ч. 2 ст. 1188 ЦК України обов'язок з відшкодування шкоди, завданої іншим особам (які не є власниками або володільцями транспортного засобу, наприклад, пасажир транспортного засобу) покладається на власників (володільців) джерел підвищеної небезпеки, незалежно від вини обох водіїв або одного із них ( ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

Відповідно до п. 8 постанови Пленуму ВССУ № 4 від 01.03.2013р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», суди мають розрізняти випадки, коли внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки шкоди завдано самим володільцям цих джерел, від випадків, коли шкоди завдано іншим особам (наприклад, пасажирам, пішоходам). У цьому випадку особи, які спільно завдали шкоди, зобов'язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини (частина друга статті 1188 ЦК).

Судом встановлено, що ОСОБА_2 о 9.30 год. 25.04.2016р. по вул.Хвильового, 2 у м.Львові,керуючи автомобілем „Сузукі з номерним знаком ВС 6824 ЕС, проявила неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не виконала вимоги дорожнього знаку 2.1 „Дати дорогу, внаслідок чого здійснила зіткнення з автомобілем „Фольксваген з номерним знаком ВС 2654 СВ під керуванням водія ОСОБА_4, в результаті чого пасажир автомобіля „Фольксваген ОСОБА_3 отримала тілесні ушкодження та була госпіталізована з місця пригоди працівниками швидкої медичної допомоги.

Згідно виписки із медичної картки стаціонарного хворого №11038 /а.с.10 зв./, ОСОБА_3 перебувала на стаціонарному лікуванні у Комунальній міській клінічній лікарні швидкої медичної допомоги з 25.04.2016р. по 28.04.2016р. з діагнозом: ЗЧМТ, струс головного мозку, забій мяких частин голови, розтягнення звязок шийного відділу хребта з елементами вертебро-базилярної недостатності.

Згідно медичної картки амбулаторного хворого, ОСОБА_3 перебувала на амбулаторному лікуванні з 04.05.2016р. з діагнозом: ЗЧМТ, струс головного мозку, забій мяких частин голови, розтягнення звязок шийного відділу хребта з елементами вертебро-базилярної недостатності. 11.05.2016р. і 30.08.2016р. ОСОБА_3 оглядалася лікарем невропатологом, яким встановлено діагноз: наслідки перенесеної черепно-мозкової травми з вестибуло-атактичним синдромом та призначено курс амбулаторного лікування /а.с.6-9/.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №200/2016 від 28.04.2016р. у ОСОБА_3 виявлено наступні ушкодження: струс головного мозку, синець лівої лобно-скроневої ділянки голови, які утворилися від контакту лобної ділянки з тупим предметом, могли бути причинені 25.04.2016р. від удару до частини салону автомобіля під час ДТП зіткнення з іншим автомобілем, відносяться до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоровя. Клінічний діагноз „розтяг звязок шийного відділу хребта не підтверджений обєктивними відомостями, не може бути прийнятним до уваги.

Дані обставини стверджуються постановою Залізничного районного суду м.Львова від 24.06.2016р.щодо водія ОСОБА_5 /а.с.3/, постановою про закриття кримінального провадження від 23.05.2016р., якою закрите кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000539 від 25.04.2016р., (по факту ДТП, що мала місце о 09.30 год. 25.04.2016р. по вул.Хвильового у м.Львові), у звязку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, випискою із медичної картки стаціонарного хворого ОСОБА_3, медичною карткою амбулаторного хворого ОСОБА_3

Судом встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 зареєстрували шлюб 09.06.2016р. і після реєстрації шлюбу ОСОБА_5 присвоєно прізвище ОСОБА_6.

Отже, судом встановлено, що ОСОБА_3 є особою, яка потерпіла внаслідок винних дій відповідачки ОСОБА_2, яка вчинила ДТП.

За наведеного вище, суд критично оцінює покликання відповідачки, як на підставу для відмови у задоволенні позову, що позивачкою недоведено факт отримання тілесних ушкодженнь саме внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Звертаючись до суду з позовними вимогами про відшкодування моральної шкоди, ОСОБА_3 зазначала, що внаслідок ДТП їй завдано фізичний біль, психологічні страждання та душевні переживання, які пов'язані з тривалим розладом здоров'я, необхідністю знаходитися тривалий час на стаціонарному та амбулаторному лікуванні, відвідувати медичні заклади та аптеки, їздити до правоохорнних органів, у звязку з чим порушився сон та звичний ритм її життя і вона змушена була нести додаткові матеріальні витрати та прикладала додаткові зусилля для відновлення попереднього стану.

Так, згідно із ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом та іншим ушкодженням здоров'я.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4).

У п. 5, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4 зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Частиною 3 ст. 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Судом достовірно встановлено, щов результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир ОСОБА_3 отримала легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоровя, перенесла нервовий стрес, зазнала фізичний біль і душевні страждання, тривалий час лікувалася, змушена була прикладати додаткових зусиль для відновлення попереднього стану,в неї порушився сон і звичний ритм її життя.

При визначенні грошової суми у рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної у звязку з ушкодженням здоровя в результаті ДТП, суд враховує ступінь тяжкості отриманих позивачкою тілесних ушкоджень, глибину перенесених фізичних і душевних страждань, їх тривалий характер, тяжкість вимушених змін у житті, та виходячи із засад розумності, виваженості, справедливості, приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідачки, як винної особи в ДТП і власника автомобіля, в користь позивачки моральної шкоди у розмірі 3 000 грн.

Суд не бере до уваги твердження відповідачки про те, що нею добровільно сплачено позивачці 1000 грн. компенсації у відшкодування шкоди, заподіяної у звязку з ушкодженням здоровя в результаті ДТП, оскільки суду не надано належних доказів на пітвердження цього і таке спросовується показаннями представника позивачки, за якими відповідачка жодних коштів позивачці не давала.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.1 ст. ст. 137 ЦПК України, витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч.3 ст. ст. 137 ЦПК України, для визачення розміру витра на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснення ним витрат, необідних для надання правничої допомоги.

Як розяснено в п.п. 47 і 48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах".

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Як вбачається із матеріалів справи позивачка на підставі договору про надання правової допомоги 26.09.2016р. сплатила адвокату ОСОБА_1 4100 грн. за надання правової допомоги (квитанція до прибуткового касового ордера від 26.09.2016 року).

Між тим, позивачкою та її представником ОСОБА_1 не надано детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом ОСОБА_1, та розрахунку таких послуг, а відтак суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вимоги позивачки про стягнення з відповідачки 4100 грн. витрат понесених на професійну правничу допомогу.

На підставі ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідачки на користь держави 640 грн. судового збору.

На підставі та керуючись ст.ст.12, 89, 263, 264, 265 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 3000 /три тисячі/ грн. моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 640 грн. судового збору.

В решті вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: