Справа №173/1446/18
Провадження №2/173/891/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2018 р. Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

В складі: головуючої судді Петрюк Т.М.

При секретарі Рудовій Л.В.

За участю позивача ОСОБА_1

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Верхньодніпровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання особи втратившою право користування жилим приміщенням ,-

ВСТАНОВИВ:

26.10.2018 року до суду звернувся позивач ОСОБА_1, з позовом про визнання особи втратившою право користування жилим приміщенням до відповідачів ОСОБА_2В та ОСОБА_3

30.07.2018 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи.

20.08.2018 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні на 26 жовтня 2018 року.

26.10.2018 року проведене підготовче судове засідання. Справу призначено до розгляду на 26.10.2018 року.

Учасникам розгляду справи роз'яснені права та обов'язки у відповідності до ст. 43, 44, 49 ЦПК України.

26.10.2018 року в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення

Згідно заявлених позовних вимог позивач просить визнати відповідачів втратившими право користування житловим приміщенням квартирою № 5 в будинком № 18 по вул. Центральній в сел. Дніпровське Верхньодніпровського району Дніпропетровської області.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: на підставі свідоцтва про право на спадщину від 01.10.1996 року він є власником квартири АДРЕСА_1.

Згідно будинкової книги у належній йому квартирі в різні періоди часу були зареєстровані відповідачі ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, які фактично з 2004 року проживають на території Російської Федерації та майже не приїздять. Останній раз син з онукою приїздили на його ювілей в 2012 році.

Реєстрація відповідачів у належній йому квартирі створює перешкоди у користуванні нею, так як він змушений сплачувати додатково комунальні послуги та нести витрати по утриманню квартири самостійно, також не має можливості оформити субсидію на оплату комунальних послуг, що й стало підвою звернення до суду.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, давши пояснення фактично установлені матеріалами справи.

Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином шляхом вставлення інформації на офіційному сайті судової влади. В судове засідання не з'явився. Відзиву на позовну заяву не подали.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред'явлений позов, тобто, законодавець пов'язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб'єктивних прав або законних інтересів позивача.

Суд, з'ясувавши зміст позовних вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що між сторонами виник спір із правовідносин, що регулюють право власності на житло.

Як встановлено в судовому засіданні позивач ОСОБА_1, є власником квартири АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 01 жовтня 1996 року, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину.

В належній позивачу квартирі зареєстровані відповідачі ОСОБА_2. ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований 24.11.1994 року та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрована 28.02.2000 року, що підтверджується даними домової книги. Відповідачі були зареєстровані у зазначеній квартирі як члени сім'ї позивача, так як є сином та онукою позивача.

Позивач зазначає, що відповідачі не проживають в належній йому квартирі з 2004 року. Даний факт підтверджується актом обстеження умов проживання позивача, складеним депутатом Дніпровської селищної ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області 14 червня 2018 року. Відповідно до даного акту встановлено, що ОСОБА_2, та ОСОБА_3, не проживають в ІНФОРМАЦІЯ_3 з 2004 року, а проживають на території Російської Федерації.

Відповідно до ст. 405 ЦК України - Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Враховуючи, що в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт не проживання відповідачів в квартирі позивача протягом більше одного року, суд вважає, що позовні вимоги про визнання відповідачів такими, що втратили право користування належним позивачу житловим приміщенням підлягають задоволенню. Дане рішення приймається судом відповідно до обраного позивачем способу захисту цивільних прав, а саме припинення права користування житловим приміщенням, який передбачений ст. 16, 405 ЦК України, та з якими погоджується суд.

Будь-яких доказів для підтвердження факту проживання у належній позивачу квартирі, наміру користуватись нею, відповідачі суду не надали. Разовий приїзд відповідачів в гості до позивача не свідчить про їх намір проживати у належній позивачу квартирі та користуватись нею. Відповідач ОСОБА_3О,. на час подання позову та розгляду справи є повнолітньою, тому залучення органу опіки та піклування до участі в розгляді справи не потребується.

Згідно ст. 76 ЦПК України - Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи..

У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України - Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно вимог ч. 1 ст. 76 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є , показання свідків, письмові докази, речові, електронні докази і висновки експертів.

Відпровідно до ст.ст 77-78 ЦПК України -Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачами не надано доказів того, що позивач чи інші особи створювали їм перешкоди у користуванні даним житловим приміщенням. З чого суд приходить до висновку, що відповідачі не мають наміру проживати в квартирі позивача та користуватись нею.

За даних обставин суд вважає за можливе позовні вимоги задовольнити та визнати відповідачів ОСОБА_2В, та ОСОБА_3, такими, що втратили право користування квартирою № 5 в будинком № 18 по вул. Центральна в сел. Дніпровське Верхньодніпровського району Дніпропетровської області.

Відповідно до ст. 7 ЗУ « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Таким чином рішення суду про визнання ОСОБА_2, та ОСОБА_3, такими, що втратили право користування квартирою № 5 в будинку № 18 по вул. Центральна в сел. Дніпровське Верхньодніпровського району Дніпропетровської області є підставою для зняття їх з реєстраційного обліку за даною адресою і не потребує додаткового покладення відповідних обов'язків на орган, що здійснює державну реєстрацію місця проживання фізичних осіб.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру заявлених позовних вимог, так як позовні вимоги задоволені , суд вважає за можливе стягнути з відповідачів на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі по 352 грн., 40 коп. з кожного.

Керуючись ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 273, ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання особи втратившою право користування жилим приміщенням - задовольнити

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, зареєстровану за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5 такими, що втратили право користування жилим приміщенням квартирою № 5 в будинком № 18 по вул. Центральна сел. Дніпровське Верхньодніпровського району Дніпропетровської області

Стягнути з ОСОБА_2 зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_3, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7 понесені судові витрати по сплаті судового забору в сумі по 352 грн. 50 коп. з кожного.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту складання повного тексту рішення.

Відповідно до п. 15.5 розділу ХШ Перехідні положення ЦПК України апеляційна скарга подається через Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області до приведення Положення про автоматизовану систему документообігу суду у відповідність із редакцією Цього кодексу

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення.

Повний текст рішення виготовлений 05.11.2018 року

Суддя Петрюк Т.М.

Зареєстроване 05.11.2018 року

Оприлюднене 05.11.2018 року

Рішення набирає законної сили 06.12.2018 року