Номер справи 623/3336/17
Номер провадження 2-о/623/14/2018
РІШЕННЯ

іменем України

01 лютого 2018 року Ізюмський міськрайонний суд Харківської області

в складі: головуючого судді Винниченко П.П.,

з участю: секретаря Ардашевої Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ізюмі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 (місце проживання: 64303, Харківська область, місто Ізюм, провулок Вишневий, будинок 45), заінтересована особа: Ізюмська міська рада Харківської області (місцезнаходження: 64309, Харківська область, місто Ізюм, площа Центральна, будинок 1) про встановлення факту постійного проживання зі спадкоємцем на час відкриття спадщини,

в с т а н о в и в :

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкоємцем на час відкриття спадщини, заінтересована особа: Ізюмська міська рада Харківської області.

Просить встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 разом з дідусем ОСОБА_2, який помер 26 травня 2012 року, на день його смерті.

Представник заявника в судове засідання не зявилася, надав клопотання про розгляд справи без їхньої присутності, просив заяву задовольнити.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд без їхньої присутності.

Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши та оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заява підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що 29 травня 2007 року померла бабуся заявника - ОСОБА_3. (а.с.8).

26 травня 2012 року помер дідусь ОСОБА_2. (а.с.6).

Після його смерті відкрилася спадщина.

Заявник довгий час проживала у будинку за адресою: провул. Вишневий, 45, м. Ізюм. Харківської області разом зі своєю сімєю (чоловік та син), бабусею та дідусем. Разом вели спільне господарство та здійснювала догляд за бабусею по день її смерті 29.05.2007 та дідусем по день його смерті 26.05.2012, що підтверджується довідками голови квартального комітету. (а.с.21,22).

Згідно копії паспорту ОСОБА_1 з 21.08.2008 по 13.09.2011 була зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, а 16.03.2011 прописалася у іншій належній їй квартирі, що знаходиться у м. Дніпропетровськ, хоча фактично мешкала і мешкає у м. Ізюмі. (а.с.5).

Після звернення до Ізюмської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини мені було розяснено, що вона не може отримати свідоцтво про право на спадщину, у звязку з тим, що пропустила встановлений законом шестимісячний термін для подання відповідної заяви. Для вирішення спірного питання нотаріус рекомендував звернутися до суду з метою визначення або додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини або встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на день його смерті.

Згідно ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України).

Перелік фактів, які підлягають встановленню судом в окремому провадженні викладений в ч. 1 ст. 315 ЦПК України та не є вичерпним (ч. 2 ст. 315 ЦПК України).

Зокрема в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України за № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сімєю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України за № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Відповідно до ст. ст. 1218, 1220, 1221, 1223, 1258 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї.

За змістом ст. 1269, ч.1 ст.1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини у шестимісячний термін з часу відкриття спадщини.

Враховуючи встановлені судом обставини, зважаючи на неможливість оформлення заявницею спадщини без встановлення факту її постійного проживання разом зі спадкодавцем, а тому заява підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 258, 263-265, 293-294, 315-316, 318-319 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

Заяву ОСОБА_1 (місце проживання: 64303, Харківська область, місто Ізюм, провулок Вишневий, будинок 45) задовольнити.

Встановити факт постійного ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, разом з дідусем ОСОБА_2, який помер 26 травня 2012 року, на день його смерті.

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області через Ізюмський міськрайонний суд Харківської області шляхом подачі у 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя П.П.Винниченко