КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
Справа № 488/2000/15-ц
Провадження № 2/488/67/18 р.
РІШЕННЯ

Іменем України

16.01.2018 року м. Миколаїв

Корабельний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого по справі судді Селіщевої Л.І.,

при секретарі Бучневій К.О.,

за участю позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного Акціонерного Товариства ОСОБА_3 "Приватбанк" про стягнення грошових коштів,-

Встановив:

У травні 2015 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, уточнивши який, остаточно просив стягнути з відповідача ПАТ КБ "ПриватБанк" на його користь 11,5% по депозитному вкладу за період з 24.02.2015 року по 29.03.2015 року в розмірі 70,59 євро; 3% річних від простроченої суми за весь період прострочення в розмірі 18,40 євро; моральне відшкодування 128,88 євро, а всього стягнути 217,87 євро.

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що 01.08.2013 року між ним та ПАТ КБ "ПриватБанк" було укладено Договір № SAMDN8769 про банківський вклад Стандарт на 12 міс.", відповідно до умов якого банк прийняв від нього грошові кошти в сумі 12000 євро для розміщення на депозитному вкладі на 366 днів по 04.08.2015 року з нарахуванням на суму вкладу відсотків в розмірі 11,5% річних. Банк зобов'язався повернути вклад та виплатити нараховані проценти на умовах та в порядку, встановлених договором. 24.02.2015 року договір було припинено за ініціативою позивача відповідно до п. 9 Договору. Проте, відповідач не повернув йому всю суму вкладу разом із нарахованими відсотками в розмірі 13283,32 євро, а виплачував її частинами в період з 24.02.2015 року по 30.03.2015 року. Посилаючись на викладене, а також на те, що банком не виплачено йому 11,5% по вкладу за період з 24.02.2015 року по 29.03.2015 року; 3% річних від простроченої суми за весь період прострочення, ОСОБА_2 просив позов задовольнити.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 зменшені позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав суду письмові заперечення, в яких позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні.

Вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що 01.08.2013 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ "ПриватБанк" укладено Договір № SAMDN8769 про банківський вклад Стандарт на 12 міс.", відповідно до умов якого банк прийняв від позивача грошові кошти в сумі 12000 євро для розміщення на депозитному вкладі на 366 днів по 04.08.2015 року з нарахуванням на суму вкладу відсотків в розмірі 11,5% річних.

24.02.2015 року договір було розірвано за ініціативою позивача відповідно до п. 9 Договору.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме із копій квитанцій про видачу готівки, банк повернув позивачу суму вкладу разом із нарахованими відсотками частинами в період з 24.02.2015 року по 30.03.2015 року.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 просив стягнути з відповідача 11,5% по вкладу за період з 24.02.2015 року по 29.03.2015 року в розмірі 70,59 євро та 3% річних від простроченої суми за весь період прострочення в розмірі 18,40 євро.

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Частиною 5 ст. 1061 ЦК України передбачено, що проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

Як вбачається із наявного в матеріалах справи карткового рахунку ОСОБА_2 грошові кошти, які включали в себе банківський вклад та відсотки, тобто 13283,32 євро, були перераховані на рахунок позивача 24.02.2015 року в день розірвання договору.

Проте, пп. 9 п. 6 постанови Правління НБУ "Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України" від 01.12.2014 року № 758 передбачено, що уповноважені банки зобов'язані обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті або банківських металів з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах до 15 000 гривень на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України.

Постанова набрала чинності з 03.12.2014 року і діяла до 03.03.2015 року включно.

Також, пп. 10 п. 6 постанови Правління НБУ "Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України" від 03.03.2015 року № 160 передбачено, що уповноважені банки зобовязані обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті або банківських металів з поточних і депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах до 15 000 гривень на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України.

Постанова набрала чинності з 04.03.2015 року і діяла до 03.06.2015 року включно.

Також, враховуючи сутність пені та беручи до уваги вимоги вказаних вище постанов Правління НБУ, якими встановлено обмеження щодо здійснення виплат банками на певний період, не можна кваліфікувати дії ПАТ КБ "ПриватБанк" як неналежне виконання покладених на нього зобовязань.

Тому, на час дії постанов Правління НБУ не підлягає нарахуванню пеня у розмірі 3 % вартості послуги за кожний день прострочення, що передбачена ч. 5 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів" у звязку з встановленням обмеження щодо видачі банками коштів.

Що стосується позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд прийшов до наступного.

Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у душевному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Враховуючи вищевикладене, суд також не знаходить підстав для задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд не відшкодовує понесені судові витрати через відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 258-259, 264-265, 268, 354 ЦПК України, суд,-

Вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного Акціонерного Товариства ОСОБА_3 "Приватбанк" про стягнення грошових коштів відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення рішення. У випадку проголошення у судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Л.І. Селіщева