Справа № 265/8843/17
Провадження № 2/265/531/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

13 лютого 2018 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Шиян В.В.,

за участю секретаря Єфремової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

18 грудня 2017 року позивач звернувся до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області з даним позовом, яким просить визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме домоволодінням АДРЕСА_1

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що йому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 11 червня 2004 року належить домоволодіння № АДРЕСА_1 Відповідач - його син, який за вказаною адресою зареєстрований, але з 18 липня 2014 року не проживає, адже після досягнення повноліття забрав свої речі і виїхав з будинку. Вважає, що відповідач, не проживаючи у жилому приміщенні понад строки, встановлені ч. 2 ст.405 ЦК України, втратив право користування вказаним житлом та просить визнати його таким.

Позивач до зали судових засідань не прибув, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності, проти заочного розгляду справи у разі неявки відповідача не заперечує.

Відповідачу судові повістки про виклик до суду надсилалась рекомендованою поштою із повідомленням за зареєстрованою адресою його проживання, однак конверти були повернуті поштовим відділенням без отримання адресатом за закінченням строків зберігання. Крім того, про день та час розгляду справи відповідач був повідомлений шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті «Судова влада України», проте до суду не прибув, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов не подав.

За наведених обставин суд, зі згоди позивача, ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ст. 280, 281 ЦПК України, та дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником домоволодіння № АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, укладеного 11 червня 2004 року між ним та ОСОБА_3, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Шпарагою С.С.

Право власності ОСОБА_1 на вказане домоволодіння зареєстроване Маріупольським бюро технічної інвентаризації 15 червня 2004 року, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 3862805.

Також встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є сином позивача ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про його народження, та з 18 червня 2004 року зареєстрований у спірному жилому приміщенні, що вбачається з домової книги для реєстрації громадян, що проживають в будинку АДРЕСА_1

Відповідно до ст.ст. 317,321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні.

Згідно з вимогами ст. 150 ЖК України, ст. 383 ЦК України громадяни, що мають у приватній власності будинок (квартиру), користуються ним для особистого проживання та проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Згідно з положеннями ст. ст. 319, 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, зокрема, шляхом виселення осіб, які не набули право на користування таким майном.

Пунктом 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК.

Так, відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Отже в аспекті ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом за наявності двох юридичних фактів: по-перше, відсутність члена сім'ї власника понад 1 рік; по-друге, відсутність поважних причин його не проживання.

З акту, складеного 06 грудня 2017 року сусідами позивача ОСОБА_1, що проживають поруч із будинком АДРЕСА_1, вбачається, що ОСОБА_2, 1996 року народження, у вказаному будинку зареєстрований, але фактично не проживає в ньому з 18 липня 2014 року.

Отже враховуючи, що відповідач, будучи членом сім'ї позивача (власника будинку), понад встановлені законодавством строки відсутній за місцем реєстрації без поважних причин, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання його таким, що втратив право користування домоволодінням АДРЕСА_1

Відповідач, не прибувши у судове засідання, не побажав реалізувати своє процесуальне право на спростування доводів пред'явленого позову, і тим самим його не оспорює.

Крім того, у відповідності до положень ст.ст. 133, 141 ЦПК України, у зв'язку із задоволенням позову у повному обсязі, судовий збір у розмірі 640 гривень, сплачений позивачем за подання даного позову, покладається на відповідача.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 133, 141, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, таким, що втратив право користування жилим приміщенням домоволодіння № АДРЕСА_1 Донецької області.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1, витрати з оплати судового збору в розмірі 640 (шістсот сорок) гривень.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом тридцяти днів з дня його проголошення, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивачем рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Донецької області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Згідно п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України від 15 грудня 2017 року апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду

Відповідач, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено та підписано 13 лютого 2018 року.

Суддя