Справа № 2-988/10 Головуючий у 1 інстанції: Корецька В.В.
Провадження № 22-ц/773/51/18 Категорія: 81 Доповідач: Федонюк С. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2018 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С.Ю.,

суддів - Матвійчук Л.В., Русинчука М.М.,

з участю:

секретаря судового засідання - Лимаря Р.С.,

учасників справи :

державного виконавця - Романа Н.О.,

представника стягувача - Нецкара Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку справу за поданням старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Романа Назара Олеговича про звернення стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_3, право власності на яке не зареєстроване в установленому законом порядку, за апеляційною скаргою відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області на ухвалу Ківерцівського районного суду Волинської області від 30 жовтня 2017 року,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2017 року старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області звернувся до суду із заявою, в якій просив звернути стягнення на заставне майно боржника, яке фактично належить ОСОБА_3, але не зареєстроване в установленому законом порядку, а саме: адміністративний будинок А-1 площею 281,0 кв. м. та господарську будівлю Б-2 площею 109,8 кв. м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, та земельну ділянку площею 0,2498 га з призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: Львівська область, Дрогобицький район, с. Станиля.

Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 30 жовтня 2017 року у задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити подання.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення учасників справи, що з'явилися, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні подання старшого державного виконавця, районний суд виходив з того, що до вирішення питання державним виконавцем про реалізацію рухомого майна боржника і направлення коштів на погашення заборгованості за виконавчим листом, до вчинення виконавцем всіх можливих дій, спрямованих на виконання рішення суду, звернення державного виконавця до суду із поданням про звернення стягнення на вказане нерухоме майно являється крайнім заходом та є передчасним, а отже не підлягає до задоволення.

Проте з таким висновком суду не може погодитись судова колегія, оскільки висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, суд порушив норми процесуального права, не мотивував причин залишення подання державного виконавця без задоволення, не встановив фактичних обставин справи і не надав їм належної оцінки.

Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦПК України (в редакції, чинній на час звернення з поданням) питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Як встановлено судом, на виконанні у даному відділі ДВС перебуває виконавче провадження ВП №49258848 з виконання виконавчого листа №2-988/10, виданого 06.01.2012 року Ківерцівським районним судом Волинської області, про стягнення солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ТзОВ «Кредитні ініціативи» 5215480,12 грн. заборгованості за договором про іпотечний кредит №11-11 від 09.11.2007 р. та судових витрат.

Державним виконавцем винесено постанову ВП № 49258848 від 20.11.2015 року про відкриття виконавчого провадження та надано добровільний строк для виконання рішення суду. З метою забезпечення виконання рішення суду державним виконавцем постановою від 01.02.2016 року накладено арешт на все майно боржника.

Однак, у добровільний строк боржником рішення суду про стягнення грошових коштів не виконано.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 10 Закону України "Про виконавче провадження" заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов'язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно з частиною 1 статті 50 Закону України "Про виконавче провадження" звернення стягнення на об'єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна.

Частинами 3 та 4 даної статті встановлено, що у разі звернення стягнення на об'єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з'ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом. Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об'єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об'єкт нерухомого майна, заставленого третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам.

У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Частиною 2 статті 377 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи) суд негайно розглядає подання державного виконавця, приватного виконавця без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця, приватного виконавця.

Під час розгляду даної справи державним виконавцем на підтвердження вимог, викладених у поданні, надано копії з матеріалів виконавчого провадження.

Зі змісту подання та доданих матеріалів вбачається, що згідно з договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Ківерцівського нотаріального округу Волинської області 09.11.2007 року за реєстром № 2525, ОСОБА_5 продала ОСОБА_3 адміністративний будинок А-1 та господарську будівлю Б-2, що розташовані в АДРЕСА_1.

Пунктом 4.1 вказаного договору визначено, що право власності на вказане майно виникає після нотаріального посвідчення цього договору та його державної реєстрації у відповідності до вимог ст. 334 ЦК України.

Договором купівлі-продажу від 09.11.2007 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3, що посвідчений нотаріально за реєстровим № 2531, також підтверджено факт придбання боржником двох земельних ділянок площею 0,0829 га, кадастровий номер НОМЕР_1 для ведення особистого селянського господарства та площею 0,2498 га, кадастровий номер НОМЕР_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Вказаним договором було також передбачено, що він підлягає державній реєстрації.

Однак, боржник ОСОБА_3 як покупець зазначеного нерухомого майна не вчинив дії щодо його державної реєстрації у встановленому законом порядку.

Разом з тим, ОСОБА_3 09 листопада 2007 року на забезпечення виконання його кредитних зобов'язань було передано в іпотеку «Промінвестбанку» придбане ним майно, а саме - адмінбудинок та господарську будівлю по АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,2498 га з призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та споруд, про що внесено запис в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію іпотеки за № 3778696 зі зміною іпотекодержателя з 10.12.2013 року на ТОВ «Кредитні ініціативи».

Таким чином, ОСОБА_3 передав в іпотеку нерухоме майно, не здійснивши його державну реєстрацію з 2007 року до даного часу.

Проте, суд першої інстанції прийшов до висновку, що державним виконавцем не дотримано вимог ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», не надано постанову про звернення стягнення на майно боржника і не вирішено спочатку питання про реалізацію рухомого майна цього боржника, розглянувши справу за відсутності в судовому засіданні державного виконавця, не дослідивши у повному обсязі матеріали виконавчого провадження, що унеможливило повне з'ясування всіх обставин справи, і свідчить про передчасність такого висновку суду та незаконність оскаржуваної ухвали.

Відповідно до п. 6 ст. 374 ЦПК України за наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів, вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, та підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 367, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області задовольнити частково.

Ухвалу Ківерцівського районного суду Волинської області від 30 жовтня 2017 року у даній справі скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і не може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий

Судді

Повний текст постанови складено 31 січня 2018 року.