Справа № 459/1182/17
Провадження № 2/459/60/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2018 року Червоноградський міський суд Львівської області

в складі: головуючого-судді Новосада М.Д.

з участю: секретаря судових засідань ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

третьої особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м.Червонограді цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, з участю третьої особи на стороні відповідача ОСОБА_4 про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2017 року позивач звернулась до суду з позовом, у якому просить стягнути з відповідача на її користь 226800 грн., що були отримані за продажу квартири. На обґрунтування позову послалась на те, що їй на праві приватної власності належала квартира за адресою: м.Львів, вул. Величковського 6/8а. У звязку з тим, що вона тривалий час проживає в республіці Італія, вона вирішила продати вказану квартиру, домовившись із ОСОБА_6І, що остання згідно доручення продасть від її імені квартиру, та поверне кошти по приїзду в Україну. 16.08.2011 року вона надала довіреність, якою уповноважила ОСОБА_6І здійснювати від її імені продаж квартири. 06.01.2013 року відповідач уклала від її імені договір купівлі-продажу квартири за адресою: м.Львів, вул. Величковського 6/8а. Вартість проданої квартири складала 176000 грн. що станом на 2013 рік становило 22000 у.о. Своїм підписом під договором купівлі-продажу від 06.01.2013 року відповідач підтвердила факт повного розрахунку за продану квартиру, та те, що до підписання договору нею було отримано 176000 грн.Частину коштів у розмірі 12000 у.о. відповідач повернула коли вона приїхала в Україну, а 10000 у .о. зобовязалася повернути на першу її вимогу.16.06.2016 року чоловік відповідачки, ОСОБА_4 повернув через її представника 1600 у.о., про що ним власноручно була написана розписка. На даний час відповідач не повернула 8400 у.о.Починаючи з червня 2016 року вона неодноразово в телефонному режимі просила повернула кошти за продану квартиру, на що відповідач відповідала, що кошти від продажі квартири вона з чоловіком витратила на власні потреби. В грудні 2016 року вона письмово звернулась з вимогою до відповідача повернути кошти за продану квартиру. 24.01.2017 року, коли відповідач перебувала на території республіка Італії їй вдалося в телефонному режимі звязатися з останньою, розмову було записано, відповідач підтвердила, що не повернула кошти за продану квартиру, і зазначила, що на даний час у неї немає коштів, тому коли поверне борг не знає.

19.09.2017 року представник відповідача подав заперечення на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог та застосувати строк позовної давності до позовних вимог, оскільки повірений зобовязаний був негайно передати позивачу кошти від продажу квартири, в ході судового розгляду позивач повідомила, що жодних домовленостей між нею та відповідачем стосовно зберігання коштів не було, тому вважає, що перебіг позовної давності слід рахувати з 26.01.2013 року. Зазначив, що визначення грошового еквіваленту у іноземній валюті не проводилось, тому вимога про стягнення такого є безпідставною.

18.12.2017 року представник позивача подала клопотання про допит у якості свідка ОСОБА_7, яке було задоволено судом.

18.12.2017 року представник відповідача подав клопотання про призначення у справі фоноскопічної експертизи. Ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 01.02.2018 року у задоволенні даного клопотання відмовлено.

Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, вказаних у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, з підстав вказаних у запереченні. Просив суд не приймати до уваги наданий стороною позивача запис розмови.

Третя особа ОСОБА_4 у судовому засіданні позов не визнав. Пояснив, що відповідач є його дружиною. Остання продала квартиру позивачки. Кошти за продану квартиру повернула всі. Він цими коштами не користувався. Через представника передавав гроші у розмірі 40000 грн.. Це були кошти, які не мали відношення до квартири та передані представнику позивача на прохання позивачки як позичка.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі та зявилися у судове засідання, зясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з огляду на таке.

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_4 приходив у офіс до ОСОБА_2, де він також знаходився. В його присутності передавав кошти в погашення частини боргу за продаж квартири у м.Львові для ОСОБА_5.

Відповідно до копії довіреності від 16.08.2011 року, посвідченої приватним нотаріусом Червоноградського міського нотаріального округу ОСОБА_8 реєстровий №2251, наданої ОСОБА_5, якою остання уповноважила ОСОБА_6 володіти, користуватися і розпоряджатися усім її майном, укладати усі передбачені законом правочини (договори), продавати від її імені майно, проводити розрахунки.

Згідно копії договору купівлі-продажу квартири від 26.01.2013 року посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_9 укладеного між ОСОБА_5, від імені якої діє ОСОБА_6 та ОСОБА_10, ОСОБА_5 продала, а ОСОБА_10 купила квартиру №8а в будинку №6 у м.Львів на вул. Величковського. Продаж вчинено за домовленістю сторін за 176 000 грн., які повністю сплачені покупцем продавцю до підписання цього договору. Сторони договору стверджують, що вони повністю розрахувалися за продану квартиру та не мають жодних фінансових претензій щодо розрахунків.

Позивач надіслала на адресу відповідача вимогу про повернення коштів, отриманих за продану у 2013 році квартиру у розмірі 8500 доларів США, яку ОСОБА_6 отримала 14.12.2016 року, що підтверджується копією вимоги та копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.

Згідно копії розписки від 16.06.2016 року, ОСОБА_4 повернув ОСОБА_5 через адвоката ОСОБА_2 40000 грн..

Відповідно до ч.1 ст.237 ЦК України, представництвом є правовідношення в якому одна сторона (представник) зобовязана або має право вчиняти правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Відповідно дост.238 ч.1 ЦПК України, представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку від представляє.

Згідно з ч.3 ст.244 ЦК України, довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Відповідно до ч.3 ст.1006 ЦК України повірений зобов'язаний: повідомляти довірителеві на його вимогу всі відомості про хід виконання його доручення; після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; негайно передати довірителеві все одержане у зв'язку з виконанням доручення.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що між сторонами виник спір про повернення коштів, який базується на правовідносинах, що випливають з договору між довірителем (позивачем) і повіреним (відповідачем).

Згідно п. 3 договору купівлі-продажу квартири від 26.01.2013 року продаж вчинено за домовленістю сторін за 176 000 грн., які повністю сплачені покупцем продавцю до підписання цього договору. Сторони договору стверджують, що вони повністю розрахувалися за продану квартиру та не мають жодних фінансових претензій щодо розрахунків.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона передає або зобовязується передати майно у власність другої стороні, а покупець приймає або зобовязується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення грошових коштів за продаж квартири, яка належала позивачу на праві приватної власності позивач посилається на те, що отримані за договором купівлі-продажу квартири кошти її представник ОСОБА_6 повернула лише частково.

Відповідно до ч.1 ст 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1,2 ст.614 ЦК України, особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобовязання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобовязання.

Однак, стороною відповідача не подано суду жодних доказів на підтвердження передачі у повному обсязі грошових коштів, отриманих від продажу квартири позивача у м.Львів.

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні підтвердив той факт, що третя особа ОСОБА_4, який є чоловіком відповідача, передавав через адвоката ОСОБА_2 для позивачки частину грошової суми отриманої від продажу її квартири у м.Львові.

За таких обставин невиконання відповідачем свого зобовязання за договором доручення, ненадання останньою жодних доказів на підтвердження передачі грошових коштів у повному обсязі позивачу, є підставою для стягнення з відповідача на користь позивача коштів за продаж її квартири у м.Львові, з урахуванням частково повернутих сум.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.533 ЦК України, грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Згідно з абзацом першим частини 1 статті 1049 ЦК позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно п.3 договору купівлі-продажу квартири від 26.01.2013 року продаж вчинено за домовленістю сторін за 176 000 грн., що станом на 26.01.2013 року за курсом 8,00 грн. за 1 долар США відповідно до службового розпорядження Національного банку України становило 22000 доларів США.

12000 доларів США (станом на 26.01.2013 року за курсом НБУ 96000 грн.) відповідачка повернула відразу у 2013 році. Отже залишок боргу станом на 2013 рік становив 176 000 96 000 = 80 000 грн..

40000 грн. повернуто відповідачці 16.06.2016 року відповідно до розписки від 16.06.2016 року.

Отже залишок боргу складає 80 000 40 000 = 40 000 грн..

Позивачкою надано суду як доказ носій інформації - диск із звукозаписом телефонної розмови позивачки та відповідачки, щодо визнання останнього боргу.

Відповідно до ст.31 Конституції України кожному гарантується таємниця листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції. Винятки можуть бути встановлені лише судом у випадках, передбачених законом, з метою запобігти злочинові чи з'ясувати істину під час розслідування кримінальної справи, якщо іншими способами одержати інформацію неможливо.

Згідно із ст.306 ЦК України фізична особа має право на таємницю листування, телеграм, телефонних розмов, телеграфних повідомлень та інших видів кореспонденції.

Зазначений запис розмови відбувся без її згоди, а тому, на думку суду, не може бути допустимим доказом відповідно до ст.78 ЦПК України, так як одержаний з порушеням порядку, встановленого законом.

Що стосується клопотання представника відповідача про застосування строків позовної давності судом ураховано наступне.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст.256 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.4 ст.261 ЦК України).

Відповідно до частин першої, третьої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк може бути визначено актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

На підставі частини першої статті 252, частини першої статті 253 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями, годинами. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України).

Беручи до уваги те, що вимогу позивача про повернення грошових кошів відповідач отримала 14.12.2016 року, позивач, звернувшись до суду 04.05.2017 року, не пропустила трирічний строк позовної давності, який розпочав свій перебіг з моменту, коли позивач довідалася порушення свого права, а саме 15.12.2016 року.

Тому позовні вимоги слід задовольнити частково, в межах зазначених вище.

Керуючись ст.ст. 2, 12,13, 81, 141, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_5 (НОМЕР_1, вул.Річна,8, м.Червоноград) до ОСОБА_6 (НОМЕР_2, вул.Св.Володимира ,20, м.Червоноград) з участю третьої особи на стороні відповідача ОСОБА_4 (НОМЕР_3, вул.Св.Володимира ,20, м.Червоноград) про стягнення коштів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 в користь ОСОБА_5 40000 (сорок тисяч) грн. боргу.

У решті вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_6 в користь ОСОБА_5 400 (чотириста) гривень сплаченого судового збору пропорційно до розміру задоволених вимог.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Львівської області через Червоноградський міський суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 06.02.2018 року.

Суддя: М. Д. Новосад