241/1636/17
2/241/152/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.11.2018 року Першотравневий районний суд

Донецької області

у складі:

головуючого судді Демочка Д.О.

при секретарі Цукановій Л.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Мангуш цивільну справу за позовом Публічного Акціонерного Товариства ОСОБА_1 «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, в інтересах якого діє за довіреністю представник, звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідачки заборгованості за кредитним договором б/н від 09.04.2008 року, яка станом на 30.09.2017 року становить 40760.91 грн. та складається з наступного: 388.65 грн. - заборгованість за кредитом; 33493.17 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4700.00 грн. - заборгованість за пенею та комісією;

а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг:

250.00 грн. - штраф (фіксована частина),

1929.09 грн. - штраф (процентна складова) та судового збору, вказавши на таке.

09.04.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір б/н, відповідно до якого, відповідачка отримала кредит у розмірі 2800.00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п. 3.2, п. 3.3 умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 3.3 умов та правил надання банківських послуг.

ОСОБА_2 підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між нею та банком договір.

Отже, ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за договором та умовами виконав в повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, який в подальшому змінювався.

Відповідно до умов та правил надання банківських послуг:

п. 6.5 - позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором;

п. 6.6 - у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди банку;

п. 8.6 - при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

Пунктом 9.12 умов і правил надання банківських послуг, передбачено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін.

Власник карти зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п. 6.7 умов та правил надання банківських послуг.

Однак, відповідач порушила зобовязання за кредитним договором, внаслідок чого він змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.

05.02.2018 року до суду надійшов відзив із клопотанням відповідача ОСОБА_2 про застосування позовної давності щодо вимог про стягнення заборгованості у розмірі 40760,91 грн, оскільки згідно наданих позивачем документів останній платіж нею здійснювався 10.07.2013, строк дії картки закінчився у листопаді 2014 року, а позивач звернувся до суду із позовом 11.12.2017. Доказів про поважність причини пропуску строку позовної давності позивачем суду не надано. Просила застосувати до даного позову позовну давність та відмовити у його задоволенні (а.с. 30-33).

10.05.2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» надав відповідь на відзив, в яких просив задовольнити заявлені позовні вимоги банку, оскільки обставини, на які посилається відповідач у своєму відзиві, не відповідають дійсності, а строк позовної давності позивачем дотримано при зверненні до суду.

Представник позивача у судове засідання не зявилася, надала заяву, в якій просила справу розглянути у її відсутність, позовні вимоги просила задовольнити у повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не зявилася, надала заяву, в якій просила розглянути справу без її участі та задовольнити вимоги відзиву на позовну заяву.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв'язку з неявкою всіх учасників справи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до наступного.

Так, дійсно 09.04.2008 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір б/н, відповідно до якого, відповідач отримала кредит у розмірі 2800,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 6,7).

Однак, ОСОБА_2 зобовязання за кредитним договором не виконувала, що і призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 30.09.2017 року становить 40760.91 грн. та складається з наступного: 388.65 грн. - заборгованість за кредитом; 33493.17 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4700.00 грн. - заборгованість за пенею та комісією;а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250.00 грн. - штраф (фіксована частина), 1929.09 грн. - штраф (процентна складова)

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки ( штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання ( частина перша та п'ята статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у заінтересованої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

У разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Відповідно до ст.267 ЦПК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Згідно наданої відповідачем копії картки, виданої на ОСОБА_2, строк дії картки визначений - до останнього дня 11.2014 року (а.с. 31).

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, останній платіж ОСОБА_2 здійснила 10.07.2013 року (а.с. 5).

Згідно довідки № 30.1.0.0/2-20180214/0324 від 26.04.2018, наданої позивачем, строк дії картки, виданої на ім'я ОСОБА_2, є останній день 11.2014 року (а.с. 90).

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом 11.12.2017 року, тобто з пропуском строку позовної давності.

У своїй відповіді на відзив в частині щодо застосування строків позовної давності позивач зазначає, що банк при зверненні до суду із даним позовом дотримався строку позовної давності, оскільки строк дії випущеної картки до останнього дня 11.2014 року, а банк звернувся до суду із позовом 05.12.2017 року.

Тобто банк у своїй відповіді на відзив зазначив строк дотримання позовної давності більше трьох років, що суперечить ст. 257 ЦК України.

Так, строк дії карти спливає в останній день листопада 2014 року, що підтверджується довідкою № 30.1.0.0/2-20180214/0324 від 26.04.2018, наданою представником позивача (а.с. 90). Останній платіж, здійснений відповідачем 10.07.2013 року (а.с. 5).

Відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановленим цим Кодексом.

З огляду на вищезазначене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову у зв'язку з пропуском строку позовної давності звернення з позовом до суду.

Одночасно, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафу в розмірі 250 гривень (фіксована частина), штрафу в розмірі 1929,09 гривень (процентна складова), не підлягають задоволенню, на підставі ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», якою врегульовано, що на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Згідно Розпорядження КМУ № 1275-р від 02.12.2015 року «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України», в переліку міст, де проводиться антитерористична операція, зазначене с. Дем'янівка Мангушського району Донецької області.

Так, враховуючи, що відповідач зареєстрований та постійно проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, нарахування штрафів на суму заборгованості за кредитним договором від 09.04.2008 року, укладеним з ОСОБА_2, є неправомірним.

Враховуючи, що суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, витрати по сплаті судового збору залишаються за позивачем.

На підставі ч.1 ст.61 Конституції України, ч.2 ст.651, ст.1048, ч.2 ст.1050, ст.1054 ЦК України, керуючись ст. ст. 200, 258-259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Акціонерного Товариства ОСОБА_1 «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Донецького апеляційного суду.

Суддя Д.О. Демочко