Провадження № 2/760/2888/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2018 року Солом"янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого- судді - Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря - Гак Г.М.

позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши в відкритому судовому засіданні м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів, суд

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до суду з позовом і просить стягнути з відповідача аліменти на своє утримання в розмірі 2 000, 00 гр. щомісячно.

Посилається в позові на те, що вона є пенсіонером та отримує пенсію у розмірі 1 441, 93 гр.

Через похилий вік має поганий стан здоров'я, а тому потребує придбання ліків.

Крім того, їй необхідно сплачувати за комунальні послуги, що для неї є непосильним.

Зазначає, що у зв'язку з цим потребує допомоги сина, який є працездатним та має високий заробіток, однак добровільно допомагати їй не хоче.

Виходячи з цього, просить задовольнити позов.

Позивачка в судовому засіданні позов підтримала.

Представник відповідача в судовому заіданні проти позову заперечував.

Посилався на те, що обов'язок сина утримувати матір не залежить від його матеріального стану, а факт непрацездатності матері не свідчить про наявність у останньої потреби в отриманні матеріальної допомоги.

Зазначив, що доказів того, що отримувана позивачкою пенсія не забезпечує її потреб на харчування, лікування тощо останньою суду не надано.

Вважає, що право на утримання має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом, до яких позивачка не відноситься.

Виходячи з цього, просить у позові відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивачки, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.172 СК України повнолітні дочка, син зобов'язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Якщо повнолітні дочка, син не піклуються про своїх непрацездатних, немічних батьків, з них можуть бути за рішенням суду стягнуті кошти на покриття витрат, пов'язаних із наданням такого піклування.

Згідно з ч. 1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Судом встановлено, що позивачка є матір»ю відповідача.

З наданої позивачкою довідки Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду в м. Києві вона отримує пенсію за віком при повному стажі у розмірі 1 441, 93 гр.

З наданої позивачкою копії договору №17 про надання розстрочки по сплаті заборгованості за житлово - комунальні послуги вона має заборгованість в розмірі 1 852, 14 гр., 4 949, 59 гр. перед ПАТ «Київенерго.

/ а. с.6 - 9 /

З виписки з історії хвороби №35506/037, виданої Центральною поліклінікою МВС України 20 жовтня 2017 року вбачається, що позивач спостерігається у лікарні з 1999 року.

/а.с. 10 - 11/

В статтях 172, 202 СК України законодавець визначив, що право на утримання від повнолітніх дітей батьки мають за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги.

Відповідно до вимог п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов»язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги / ст.202 /, не є абсолютним.

Таким чином, право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи.

Так, позивачка досягла пенсійного віку, непрацездатна, основним джерелом її доходу є пенсія за віком, тобто має право на утримання від відповідача, як сина.

Діючим сімейним законодавством не передбачено звільнення від обов'язку утримувати батьків в залежності від матеріального та сімейного стану платника аліментів.

В той же час, позивачка в судовому засіданні в обгрунтування необхідності отримання нею матеріальної допомоги від сина посилалася лише на необхідність оплачувати житлово-комунальні послуги, які несе лише вона.

При цьому зазначила, що ці борги утворилися завдяки її сину, а не її самої.

Відповідно до ч.ч. 1,2,3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

В п. 27 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз'яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Так, з точки зору закону необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків.

До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо.

Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов'язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу.

Тобто, батьків слід визнавати такими, що потребують матеріальної допомоги.

Свідченням потреби батьків у матеріальній допомозі є отримання матір'ю чи батьком доходів, які є меншими за прожитковий мінімум.

При цьому слід враховувати, що держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб - пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою тощо.

Як встановлено вище, позивачка отримує пенсію в розмірі, що перевищує прожитковий мінімум для непрацездатних осіб.

Крім того, представник відповідача в судовому засіданні пояснив і цих обставин не спростовувала позивачка, між нею та її колишнім чоловіком Обухівським районним судом Київської обл. розглядається спір про поділ спільного майна подружжя.

Відповідно до наданої суду копії зустрічного позову позивачки, в період спільного проживання подружжям було набуто спільну сумісну власність рухоме та нерухоме майно, а саме:

- житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, житловою площею 86, 4 кв.м. та відповідно земельна ділянка площею 15 соток;

- двокімнатна квартира АДРЕСА_1;

- трикімнатна квартира АДРЕСА_2;

- транспортний засіб марки «Субару Форестер», д.н.з. НОМЕР_1.

Не дивлячись на неодноразові роз»яснення суду, позивачка будь-яких доказів потреби в матеріальному утриманні не надала, в тому числі не зазначила, скільки коштів витрачає на лікування та придбання ліків.

Акцентувала при цьому лише увагу суду на необхідності погасити виниклу заборгованість за житлово-комунальні послуги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В пункті 27 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз'яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Виходячи з викладених вище обставин, відсутності доказів потреби позивачки в матеріальній допомозі, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення її вимог.

Керуючись ст.ст.172, 202 СК України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 141, 259, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва черз суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.А.Шереметьєва