ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2018 року м.Суми

Справа №577/4064/17

Номер провадження 22-ц/788/1897/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Хвостика С. Г.

за участю секретаря судового засідання - Новікової А.С.,

сторони:

позивач ОСОБА_1,

відповідачі ОСОБА_2, Конотопська міська рада,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Сумської області в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 23 серпня 2018 року, ухваленого у складі судді Кравченка В.О., у приміщенні Конотопського міськрайонного суду Сумської області,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

02 жовтня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, Конотопської міської ради, треті особи: Головне управління Держгеокадастру у Сумській області, КП «Конотопське МБТІ», Відділ з питань Державної реєстрації Конотопської міської ради, в якому просить скасувати рішення виконавчого комітету Конотопської міської ради №503 від 28 листопада 2003 року про передачу в приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки, площею 0,0540 га, що розташована за адресою: м. Конотоп, вул. Димитрова, 11/2 та визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серія СМ №018010, виданий 30 грудня 2003 року.

Свої вимоги мотивує тим, що їй та ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності належить домоволодіння №11 по вул. Димитрова у м. Конотопі, який розташований на земельній ділянці, площею 801 кв.м. Рішенням виконавчого комітету Конотопської міської ради від 29 листопада 1996 року №369 їй передано у приватну власність земельну ділянку за вказаною адресою, площею 0,0353 га. У 2014 році вона намагалась оформити свої права на земельну ділянку, проте дізналась, що у звязку з видачею 30 грудня 2003 року ОСОБА_2 державного акту на право власності на земельну ділянку, площею 0,0540 га, залишилося вільної площі лише 0,0270 га. Вважає, що при винесенні рішення про надання ОСОБА_2 у власність земельної ділянки від 28 листопада 2003 року, виконавчим комітетом Конотопської міської ради не було враховане те, що рішенням від 29 листопада 1996 року вже було передано їй у власність земельну ділянку, площею 0,0353 га, а також те, що розмір наданої відповідачу земельної ділянки не відповідає належній їй частці в будинку 29/50 частини, тим самим порушені її права власника будинку, так як вона має право на отримання у власність частини земельної ділянки, яка відповідає розміру її частки у будинку.

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 23 серпня 2018 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити.

У своїх доводах вказує на те, що судом, при ухваленні рішення, не було взято до уваги те, що вона має право отримати у власність земельну ділянку, що відповідає розміру її частки в домоволодінні, а саме 21/50 частини, що становить 0,0353 га. Зазначає, що надана відповідачу у приватну власність земельна ділянка 0,0540 га значно перевищує належну їй частку будинку - 29/50.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, просить залишити його без змін, а скаргу без задоволення. При цьому вказує на те, що межі земельних ділянок були визначені між ними після придбання домоволодіння, спорів з цього приводу між ними не існувало. Зазначає, що позивач до цього часу не завершила процедуру приватизації, а тому земельна ділянка на місцевості їй не виділялася.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та її представника адвоката ОСОБА_3, які підтримали апеляційну скаргу, представника відповідача ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_4, яка заперечує проти апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено, що приватизована відповідачем земельна ділянка збільшилась саме за рахунок земельної ділянки, яка була в її користуванні без згоди позивача та використовувалась нею. Судом не встановлено невідповідності правовстановлюючого документа на земельну ділянку відповідача вимогам закону. Земельна ділянка позивачу в натурі не виділялась, її межі не встановлювались.

Проте погодитись з такими висновками суду не можна, так як суд дійшов їх неповно зясувавши обставини справи, з неправильним застосування норм матеріального права.

З матеріалів справи вбачається, що за договором купівлі-продажу від 03 вересня 1982 року ОСОБА_1 придбала у ОСОБА_5 21/50 частини, а ОСОБА_2 - 29/50 частини будинку та відповідні надвірні будівлі, розташовані на земельній ділянці, площею 840 кв.м. в м. Конотоп по вул. Димитрова, 11 (а. с. 8-10). Сторони договору визначили, що у користування ОСОБА_1 відходить: кімната І-3, площею 9,0 кв.м.; кухня І-9, площею 12,8 кв.м.; сіни «а»; сарай «Б»; частина огорожі, що складає 21/50 частку, а у користування ОСОБА_2 відходять: кімнати І-5, площею 7,7 кв.м.; І-6, площею 4,6 кв.м., І-8, площею 20,6 кв.м.; сіни «а»; веранда «а2»; погріб; частина огорожі, що складає 29/50 частин.

Рішенням виконавчого комітету Конотопської міської Ради народних депутатів від 29 листопада 1996 року за №369 «Про приватизацію земельних ділянок», згідно Декрету Кабінету Міністрів України «Про приватизацію земельних ділянок» від 26 грудня 1992 року за №15-92, передано у приватну власність в тому числі ОСОБА_1 земельну ділянку, площею 0,0353 га по вул. Димитрова, 11/1 в м. Конотоп. При передачі громадянам державних актів на право приватної власності на землю, площі земельних ділянок підлягають уточненню (а. с. 6-7).

Рішенням виконавчого комітету Конотопської міської ради від 28 листопада 2003 року №503 «Про затвердження та надання площ земельних ділянок підприємствам, організаціям та громадянам міста, згідно проведеної інвентаризації», керуючись ст.ст. 92, 93, 121, 124 ЗК України та Декретом, у звязку з виготовленням Державних актів на право власності на земельні ділянки, для будівництва та обслуговування жилого будинку (присадибні ділянки), визнати за власниками уточнені площі нижче перелічених ділянок, в тому числі по вул. Димитрова, 11/2 за ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,0629 га (а. с. 78).

30 грудня 2003 року на підставі вказаного рішення, ОСОБА_2 видано державний акт на право власності на земельну ділянку серія СМ №018010, відповідно до якого відповідач є власником земельної ділянки, площею 0,0540 га, яка розташована за адресою: м. Конотоп, вул. Димитрова, 11/2 з цільовим призначенням для будівництва, обслуговування житлового будинку та господарських будівель (а. с. 80).

26 лютого 2014 року ОСОБА_1 звернулась до Конотопського міськрайонного виробничого відділу Сумської регіональної філії ДП «Центр ДЗК» із заявою, в якій просила виготовити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки і натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0353 га за адресою вул. Димитрова, 11 (а.с.52).

На засіданні узгоджувальної комісії по земельним суперечкам 10 жовтня 2014 року, погоджено подальше виготовлення документації по вул. Димитрова, 11 ОСОБА_1 без підпису суміжників та співвласників житлового будинку (а. с. 45).

Відповідно до технічних паспортів на садибний (індивідуальний) житловий будинок №11 вулиця Димитрова місто Конотоп, розроблених на замовлення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у користуванні власників будинку знаходиться земельна ділянка загальною площею, площею 801 кв. м. (а. с. 46-49, 69-76).

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини врегульовані нормами Земельного кодексу УРСР від 08 липня 1970 року, Земельного кодексу України від 18 грудня 1990 року та Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року.

За змістом статей 90, 91 ЗК Української РСР (в редакції, чинній на час придбання домоволодіння 03 вересня 1982 року), при переході будівлі у власність кількох осіб земельна ділянка переходить в користування всіх співвласників будівлі.

Особи, яким належить будинок на праві спільної власності, користуються земельною ділянкою спільно. Порядок користування нею визначається співвласниками будинку залежно від розміру часток в спільній власності на будинок.

Якщо згоди на користування спільною земельною ділянкою не досягнуто, спір вирішується в порядку, встановленому статтею 167 цього Кодексу.

Тобто сторони, придбавши домоволодіння №11 по вул. Димитрова в м. Конотоп, набули право користування земельною ділянкою на якій воно розташовано, що відповідає їх часткам у житловому будинку, а саме ОСОБА_1 21/50 частки, а ОСОБА_2 29/50 частки.

Згідно до приписів ч. 4 ст.367, ч. 2 ст. 376 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Приватизація ОСОБА_2 земельної ділянки відбулась на підставі Декрету Кабінету Міністрів України «Про приватизацію земельних ділянок» від 26 грудня 1992 року №15-92.

Частинами 1, 4 статті 86 ЗК України, в редакції чинній станом на день винесення рішення про передачу у власність ОСОБА_2 земельної ділянки 28 листопада 2003 року, земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).

Право спільної власності на землю посвідчується державним актом на право власності на землю.

Форма державного акту на право власності на земельну ділянку затверджена постановою КМУ від 02 квітня 2002 року №449. З назви та змісту такої форми вбачається, що один державний акт видається власнику земельної ділянки або особі, уповноваженій співвласниками земельної ділянки, що посвідчує право власності на одну земельну ділянку. До державного акту додається додаток, в якому зазначається список співвласників земельної ділянки.

Ст. 40 ч. 1, ст. 121 ЗК України встановлено, що громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Понад норму безоплатної передачі громадяни можуть набувати у власність земельні ділянки для зазначених потреб за цивільно-правовими угодами.

Громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 га, в селищах - не більше 0,15 га, в містах - не більше 0,10 гектара.

Таким чином, нормами ЗК України врегульовано питання приватизації земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку (цілої, а не її частини) громадянами України. Можливість визначення в натурі та приватизації земельної ділянки під частиною будинку чинним законодавством не передбачено. У випадку виникнення спільної часткової власності на один житловий будинок виникає і спільна часткова власність на земельну ділянку, на якій він розміщений. Частка у власності на земельну ділянку пропорційна частці у власності будинку. Однак, за згодою співвласників будинку, частка у власності на земельну ділянку може бути іншою.

З матеріалів справи вбачається, що сторони придбали будинок у часткову власність з конкретно визначеними приміщеннями в будинку та господарсько-побутовими будівлями. Проте поділ будинку між ними з припиненням права спільної часткової власності у встановленому законом порядку не здійснювався.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення від 28 листопада 2003 року про передачу у власність ОСОБА_2 земельної ділянки по вул. Димитрова, 11/2, площею 0,0629 га, яка призначена для обслуговування лише частини будинку, прийнято виконавчим комітетом Конотопської міської ради з порушенням норм ЗК України, чинних на 28 листопада 2003 року, що є підставою для його скасування. Поділ земельної ділянки, з припиненням права спільної часткової власності на неї, можливий лише після визначення в натурі і приватизації земельної ділянки співвласниками будинку. Однак на вказане місцевий суд, відмовляючи в задоволенні позову, уваги не звернув.

Колегія суддів не може погодитись з твердженнями ОСОБА_2 щодо отримання нею у власність частини земельної ділянки, відповідно до фактичного порядку користування, що склався між нею та позивачем.

Частиною 1 статті 88 ЗК України, в редакції чинній станом 28 листопада 2003 року, встановлено, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку.

З матеріалів інвентаризаційної справи №9242 на житловий будинок з господарчо-побутовими будівлями, який розташований за адресою: Сумська область, м. Конотоп, вул. Григорія Гуляницького (вул. Димитрова), 11 вбачається, що при придбанні сторонами домоволодіння 03 вересня 1982 року, у користуванні попереднього власника будинку знаходилась земельна ділянка, площею 840 кв.м. В подальшому розмір та конфігурація земельної ділянки змінювалась, на даний час її розмір становить 801 кв.м.

Дійсно, після придбання будинку між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 склався певний порядок користування земельною ділянкою для чого був встановлений паркан із залізної сітки. Однак, відповідна письмова угода про порядок користування спірною земельною ділянкою з визначенням площі земельних ділянок та закріпленням їх меж відповідно до розміру часток у праві власності на будинок між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не укладалась. Крім того, визначений сторонами порядок користування спільною земельною ділянкою, підлягає врахуванню судом при вирішенні спору про встановлення порядку користування земельною ділянкою або про її поділ, а не при передачі земельної ділянки у власність органом місцевого самоврядування, який відповідно до норм земельного законодавства повинен передати земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку співвласникам будинку, у яких визначені частки у праві власності, у спільну часткову власність.

Слід також зазначити, що оспорюваним рішення виконавчого комітету Конотопської міської ради від 28 листопада 2003 року №503 «Про затвердження та надання площ земельних ділянок підприємствам, організаціям та громадянам міста, згідно проведеної інвентаризації», в звязку з виготовленням Державних актів на право власності на земельні ділянки, для будівництва та обслуговування жилого будинку (присадибні ділянки), визнано за ОСОБА_2 право на земельну ділянку по вул. Димитрова, 11/2 площею 0,0629 га. Однак Державним актом на право власності на земельну ділянку, ОСОБА_2 передано у власність земельну ділянку, площею 0,0540 га. Доказів погодження з позивачем меж земельної ділянки площею 0,0540 га при розробленні технічної документації, ОСОБА_2 суду не надано.

Таким чином, оскільки органом місцевого самоврядування порушено порядок надання у власність земельної ділянки для обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що перебуває у спільній частковій власності, оспорювані рішення від 28 листопада 2003 року та Державний акт на право власності на земельну ділянку порушують права позивача, як співвласника будинку, що є підставою для їх скасування. При цьому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідно до встановлених обставин справи, позивачем не пропущено строк позовної давності, про застосування якої було заявлено представником ОСОБА_2

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла до висновку, що рішення суду першої інстанції, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову ОСОБА_1

У відповідності до положень ч. ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 належить стягнути судовий збір в розмірі 640 грн. 00 коп. за подання позовної заяви.

Враховуючи те, що ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 27 вересня 2018 року ОСОБА_1 відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 960 грн. 00 коп. до ухвалення апеляційним судом рішення у справі та є підстави для задоволення апеляційної скарги, судовий збір на користь держави підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п. 1, п. 4; 381-382 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 23 серпня 2018 року в даній справі скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову ОСОБА_1.

Скасувати рішення виконавчого комітету Конотопської міської ради від 28 листопада 2003 року №503 про передачу у приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки по вул. Димитрова, 11/2.

Визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0540 га, яка розташована по вул. Димитрова, 11/2 в м. Конотопі Сумської області від 30 грудня 2003 року, виданий на імя ОСОБА_2.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати за подання позовної заяви в сумі 640 гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 960 гривень 00 копійок за апеляційний розгляд справи.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 05 листопада 2018 року.

Головуючий: Т.А. Левченко

Судді : О.Ю. Кононенко

ОСОБА_6