Постанова

Іменем України

30 січня 2018 року

м. Київ

справа № 522/23722/15-ц

провадження № 61 - 299 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О., Погрібного С. О.,

Ступак О. В. (суддя-доповідач), Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - Приватне акціонерне товариство «Українська транспортна страхова компанія»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» на ухвалу апеляційного суду Одеської області від 6 липня 2016 року у складі судді Кононенко Н. А.,

ВСТАНОВИВ :

У листопаді 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» (далі - ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія») про стягнення суми страхового відшкодування у розмірі 29 867 грн 18 коп., витрат на проведення оцінки пошкоджень автомобіля у розмірі 710 грн, а також судових витрат.

Позов обґрунтовано тим, що 7 лютого 2014 року о 23 год. 30 хв. на перехресті вулиці Краснова і Адміральського проспекту громадянин ОСОБА_5, керуючи автомобілем «Opel Vectra», державний номерний знак НОМЕР_1, не обрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожні обставини, не витримав безпечну дистанцію та скоїв зіткнення з автомобілем «Daewoo Lanos», державний номерний знак НОМЕР_2.

Таким чином, мала місце дорожньо-транспортна пригода, в якій було пошкоджено належний позивачу автомобіль марки «Daewoo Lanos», державний номерний знак НОМЕР_2, та про що працівниками державної автоінспекції була видана відповідна довідка від 7 лютого 2014 року.

Цей факт також підтверджується постановою від 29 квітня 2014 року Малиновського районного суду м. Одеси, відповідно до якої винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди визнано громадянина ОСОБА_5, водія автомобіля марки «Opel Vectra», державний номерний знак НОМЕР_1.

Оскільки відповідальність ОСОБА_5, як особи, що заподіяла шкоду застраховано у ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія», позивачем була подана страховику заява про отримання страхового відшкодування та ряд інших документів.

Після цього позивач звернувся до оцінювача - фізичної особи-підприємця ОСОБА_6, який згідно з висновком звіту № 268-05-14 «Про визначення розміру матеріальної шкоди, яка була спричинена власнику автомобіля «Daewoo Lanos», державний номерний знак НОМЕР_2, вказав, що станом на 21 травня 2014 року розмір матеріальної шкоди, завданої позивачу як власнику вказаного вище автомобіля, складає 29 867 грн 18 коп.

Але ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія», не зважаючи на звіт та на вказаний у ньому розмір матеріальної шкоди, не виплатило страхове відшкодування, як це передбачено чинним законодавством України.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 1 березня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» на користь ОСОБА_3 суму страхового відшкодування у розмірі 29 867 грн 18 коп., витрати на проведення оцінки пошкоджень автомобіля у розмірі 710 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, у травні 2016 року ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» подало апеляційну скаргу.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 3 червня 2016 року вказана апеляційна скарга ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» була залишена без руху, з підстав несплати апелянтом судового збору в належному розмірі. Встановлено строк апелянту в п'ять днів з дня отримання ним цієї ухвали для усунення вказаних недоліків скарги. Роз'яснено наслідки невиконання даної ухвали.

30 червня 2016 року ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» звернулося до апеляційного суду із листом, в якому зазначило, що сума сплаченого ним судового збору правильна.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 6 липня 2016 року апеляційну скаргу ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 1 березня 2016 року визнано неподаною та повернуто апелянту.

У липні 2016 року ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на ухвалу апеляційного суду Одеської області від 6 липня 2016 року, в якій просило скасувати ухвалу апеляційного суду та передати справу до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 жовтня 2016 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон від 3 жовтня 2017 року), за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону від 3 жовтня 2017 року касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У січні 2018 року вказану справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Станом на час розгляду вказаної справи у Верховному Суді від інших учасників справи не надходило відзивів на касаційну скаргу.

Частиною першою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Згідно з частинами першою, другою статті 121 ЦПК України (у редакції чинній на час подання апеляційної скарги) суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статей 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статей 119 і 120 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Залишаючи без руху апеляційну скаргу ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 1 березня 2016 року, апеляційний суд виходив із того, що подана апеляційна скарга не оплачена судовим збором у повному розмірі.

При цьому суд вважав, що оскільки з 1 січня 2016 року розмір мінімальної заробітної плати становить 1 378 грн, а мінімальна ставка судового збору при поданні позовної заяви майнового характеру юридичною особою становить не менше одного розміру мінімальної заробітної плати, то за подання апеляційної скарги заявник повинен сплатити судовий збір у загальному розмірі 1 515 грн 80 коп.

На виконання вимог указаної ухвали представником заявника надано до апеляційного суду лист, в якому зазначено, що сума сплаченого ним судового збору за подання апеляційної скарги (535 грн 92 коп.) правильна.

Визнаючи неподаною та повертаючи зазначену апеляційну скаргу, апеляційний суд виходив із того, що вимоги ухвали від 3 червня 2016 року апелянтом не виконані та не сплачено зазначений судовий збір у повному розмірі.

Однак із вказаними висновками апеляційного суду погодитися не можна виходячи з наступного.

Частиною третьою статті 2 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання апеляційної скарги) передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній станом на час подання апеляційної скарги) судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», мінімальна заробітна плата з 1 січня 2015 році становить1 218 гривень.

У підпункті 2 пункту 1 частини другої ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній станом на час подання апеляційної скарги) установлено, що за подання позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою - підприємцем, ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати.

Згідно з підпунктом 6 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній станом на час подання апеляційної скарги) за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду; заяви про приєднання до апеляційної скарги на рішення суду; апеляційної скарги на судовий наказ, заяви про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами ставка судового збору встановлюється в розмірі 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, у листопаді 2015 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» про стягнення суми страхового відшкодування і витрат на проведення оцінки пошкоджень автомобіля (29 867 грн 18 коп. + 710 грн).

Ставка судового збору, що підлягала сплаті при поданні указаної позовної заяви, становить487 грн 20 коп. (1 218 грн Ч 0,4).

За подання апеляційної скарги на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 1 березня 2016 року у даній справі, ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» сплатило судовий збір у належному розмірі - 535 грн 92 коп. (487 грн 20 коп. Ч 110 %).

Отже, апеляційний суд, постановляючи оскаржувану ухвалу, неправильно застосувавши положення Закону України «Про судовий збір», помилково вважав, що розмір судового збору, сплачений відповідачем за подання апеляційної скарги, є недостатнім.

Такий висновок апеляційного суду не може бути підставою для позбавлення відповідача права на апеляційне оскарження судового рішення як складової частини права на справедливий суд, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до положень частини шостої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

Частиною четвертої статті 411 ЦПК України передбачено, що справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку, що касаційна скарга ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» підлягає задоволенню, а постановлена у справі ухвала апеляційного суду від 6 липня 2016 року - скасуванню з передачею до суду апеляційної інстанції питання про відкриття апеляційного провадження.

Керуючись статтями 400, 406, 411, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду Одеської області від 6 липня 2016 року скасувати, справу направити до апеляційного суду на новий розгляд для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: С. О. Карпенко

С.О. Погрібний

О.В. Ступак

Г.І. Усик