Провадження № 2/752/2785/18
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

08.10.2018 року Голосіївський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Колдіної О.О.

з участю секретаря - Якушко Т.А,,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення пені в зв»язку з несплатою аліментів,

в ст а н о в и в:

позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості по виплаті аліментів на утримання доньки ОСОБА_5 в розмірі 50700 гривень, а також пені в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення в сумі 127530 гривень.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 21.11.2008 р. між сторонами був укладений шлюб, який в подальшому розірваний на підставі рішення Подільського районного суду м.Києва від 11.11.2016 р.

Від даного шлюбу у сторін народилась дитина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає разом з матір»ю.

Відповідно до рішення Подільського районного суду м.Києва від 17.07.2017 р. з ОСОБА_4 на користь позивача стягнуто аліменти на утримання дитини ОСОБА_5, в розмірі 3900 гривень, з індексацією відповідно до закону, починаючи з 22.09.2016 р. і до досягнення дитиною повноліття. Рішення суду набрало законної сили 19.09.2017 р.

Позивач при зверненні до суду посилається на те, що відповідач належним чином не виконує свої обов»язки по утриманню дитини та станом на 01.09.2017 р. його заборгованість по сплаті аліментів становить 50700 гривень.

Посилаючись на положення ст.196 СК України позивач просить стягнути з відповідача не лише заборгованість по оплаті аліментів, але і пеню в розмірі 1% від суми несплачених аліментів за період з вересня 2016 року по вересень 2017 року в сумі 127530 гривень.

25.04.2018 р. позивач подала заяву про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої просила стягнути з відповідача пеню в розмірі одного відсотка від суми несплачених своєчасно аліментів на утримання доньки за кожен день прострочення в розмірі 21684 гривні.

До розгляду справи по суті позивач та її представник заявили клопотання про залишення заяви про зменшення розміру позовних вимог без розгляду, яке було занесено до журналу судового засідання.

Зазначене клопотання задоволено судом, про що постановлена відповідна ухвала, а розгляд справи продовжено в межах заявлених позовних вимог при зверненні до суду.

Провадження в частині позовних вимог про стягнення заборгованості по аліментам закрито судом в зв»язку з відмовою позивача від позовних вимог в цій частині, з огляду на добровільне погашення відповідачем зазначеної заборгованості після пред»явлення позову.

В ході судового розгляду позивач та її представник підтримали позовні вимоги і обґрунтування позову в повному обсязі, просили стягнути з відповідача пеню в зв»язку з неналежним виконанням обов»язків по сплаті аліментів в розмірі 127530 гривень, зазначивши про те, що відповідач після пред»явлення позову погасив суму заборгованості.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позову, зазначаючи на його необґрунтованість, оскільки рішення суду про стягнення аліментів набрало законної сили лише в вересні 2017 р. і у відповідача відсутній обов»язок сплачувати пеню за період з вересня 2016 р., а виконавче провадження відкрито 18.10.2017 р., тобто пеня нарахована за період, що передував відкриттю виконавчого провадження, що, на думку представника відповідача, не узгоджується з вимогами чинного законодавства. Крім того, представник відповідача зазначив, що матеріали справи не містять доказів, що ОСОБА_4 ухилявся від виконання своїх зобов»язань, повідомлення від стягувача аліментів про номер рахунку, на який необхідно здійснити їх перерахування, надійшло лише в грудні 2017 р. Оскільки позивач не довела порушення свого права представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебували у шлюбі, який 21.11.2008 р. був зареєстрований Відділом РАЦСу Подільського районного управління юстиції в м.Києві, актовий запис № 898.

На підставі рішення Подільського районного суду м.Києва від 11.11.2016 р. шлюб між сторонами було розірвано.

У шлюбі у сторін народилась дитина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до рішення Подільського районного суду м.Києва від 17.07.2017 р. з ОСОБА_4, на користь ОСОБА_1 на утримання дитни ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, стягнуто аліменти в розмірі 3900 гривень, з індексацією відповідно до закону, починаючи з 22.09.2016 р. і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення Подільського районного суду м.Києва про стягнення аліментів набрало законної сили 19.09.2017 р.

09.10.2017 р. Подільським районним судом м.Києва на підставі зазначеного рішення суду був виданий виконавчий лист № 758/11658/16-ц, який пред»явлений до примусового виконання.

18.10.2017 р. державним виконавцем Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м.Київ Головного територіального управління юстиції у м.Києві Коваль Л.І. відкрито виконавце провадження на підставі виконавчого листа № 758/11658/16-ц про стягнення аліментів з ОСОБА_4

29.11.2017 р. державним виконавчем винесена постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

Відповідно до довідки-розрахунку, проведеного державним виконавцем, станом на 01.09.2017 р. заборгованість ОСОБА_4 по сплаті аліментів становить 50700 гривень.

Як встановлено судом в ході розгляду справи 11.04.2018 р. ОСОБА_4 сплатив в рахунок аліментних зобов»язань грошові кошти в сумі 78000 гривень.

Позивач при зверненні до суду заявила вимоги про стягнення пені за період з вереня 2016 року по вересень 2017 року включно, визначаючи її розмір у наступному порядку: заборгованість за окремо визначений місяць помножена на 1% пені і помножена на кількість днів, що минули з дня, коли аліменти повинні були бути сплачені, і до дня звернення до суду.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 196 СК України ( в редакції на час виникнення спірних правовідносин) при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки ( пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки ( пені), визначена у статті 196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи, на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-149цс14, оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, то при розгляді спорів про стягнення на підставі ч. 1 ст. 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

В постановах Верховного Суду України за 2015, 2016 роки була висловлена інша правова позиція, відповідно до якої сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались ( постанови Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі № 6-94цс15; від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16; від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16).

Однак, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц Велика Палата визнала за необхідне відійти від правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року справі № 6-94цс15 та наступних постановах, виходячи із того, що у статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Однак, суд вважає, що нарахування пені не може здійснюватись до моменту набрання рішенням про стягнення аліментів законної сили, оскільки прострочення боржника не наступило з огляду на відсутність чітко визначеної суми стягнення у цей період.

Тобто, обов»язок щодо сплати аліментів у чітко визначеній суми виникає у боржника з моменту набрання рішенням законної сили, а щодо платежу, який допущений до негайного виконання змоменту ухвалення рішення.

Пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 визначено, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки ( пені), визначена у статті 196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи, на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.

Як зазначалось судом вище, рішення суду набрало законної сили 19.09.2017 р.

Виконавче провадження з примусового виконання рішення відкрито 18.10.2017 р.

Однак, розраховуючи пеню за несвоєчасну сплату аліментів, позивач розраховує її за період з вересня 2016 р. по вересень 2017 р., тобто до набранням рішення законної сили і відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду.

В даному випадку, відсутня вина відповідача по несплаті аліментів у визначеній сумі за пред»явлений період.

З урахуванням викладеного, беручи до уваги встановлені в ході судового розгляду обставини, зважаючи на те, що пеня нарахована позивачем за період, коли відповідальність відповідача не несвоєчасну сплату аліментів не настала, суд не вбачає законних підстав для задоволення позову.

Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст. 141 ЦПК України і в зв»язку з відмовою у задоволенні позову вони компенсуються за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 77, 78, 81, 259, 261, 265, 273, 284, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення пені в зв»язку з несплатою аліментів відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя