Ухвала

Іменем України

31 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 725/2956/16-ц

провадження № 61-1777ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І.М. (суддя-доповідач), Висоцької В. С.,

Сімоненко В. М.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Першотравневого районного суду міста Чернівців від 17 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 14 вересня 2017 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до начальника Відокремленого структурного підрозділу «Пасажирське вагонне депо Чернівці» Регіональної філії «Львівська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» ОСОБА_5, начальника Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця» ОСОБА_6 про захист честі та гідності, відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до начальника Відокремленого структурного підрозділу «Пасажирське вагонне депо Чернівці» Регіональної філії «Львівська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» ОСОБА_5 (далі - ВСП «Пасажирське вагонне депо Чернівці» РФ «Львівська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця»), начальника Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця» ОСОБА_6 (далі - ДТГО «Львівська залізниця») про захист честі та гідності, відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що 26 серпня 2015 року відбулися збори трудового колективу пасажирського вагонного депо Чернівці, на яких були присутні працівники ВСП «Пасажирське вагонне депо Чернівці», в тому числі ОСОБА_5 ОСОБА_4

ОСОБА_4 вважала, що начальник ВСП «Пасажирське вагонне депо Чернівці» РФ «Львівська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» ОСОБА_5 поширив про неї неправдиву інформацію, чим принизив її честь та гідність, оскільки повідомив, що вона не була на особистому прийомі у начальника ДТГО «Львівська залізниця» ОСОБА_6 та працювала з ОСОБА_7.

Посилаючись на вищевказане, ОСОБА_4 просила суд стягнути з відповідачів на її користь в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди кошти 1 000 грн.

Рішенням Першотравневого районного суду міста Чернівців від 17 жовтня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 14 вересня 2017 року рішення Першотравневого районного суду міста Чернівців від 17 жовтня 2016 року залишено без змін.

Судові рішення мотивовані тим, що зазначена ОСОБА_4 інформація не містить відомостей, що принижують її честь та гідність, тому підстави для відшкодувати моральної шкоди відсутні.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і направити справу на новий судовий розгляд, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Касаційна скарга та доповнення до неї містять вимоги про те, щоб відповідач по справі ОСОБА_6 вибачився перед скаржником.

Також до касаційної скарги ОСОБА_4 додає клопотання про звільнення від сплати судового збору, посилаючись на важкий матеріальний стан, що підтверджується довідками Департаменту соціальної політики від 10 вересня 2018 року № 6420 та № 6421.

Вирішуючи клопотання ОСОБА_4 про звільнення від сплати судового збору, суд виходить з наступного.

Відповідно до частин першої, третьої статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов'язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є:

а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім'ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров'ю.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

З огляду на вищевикладене, клопотання ОСОБА_4 про звільнення від сплати судового збору підлягає задоволенню.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України встановлено, що суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до вимог пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Суди встановили, що 26 серпня 2015 року відбулися збори трудового колективу пасажирського вагонного депо Чернівці, на яких були присутні працівники ВСП «Пасажирське вагонне депо Чернівці», в тому числі ОСОБА_5 та ОСОБА_4 щодо взяття останньої на поруки.

ОСОБА_4 вважала, що під час зазначених зборів начальник ВСП «Пасажирське вагонне депо Чернівці» РФ «Львівська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» ОСОБА_5 поширив про неї неправдиву інформацію, чим принизив її честь та гідність, оскільки повідомив, що вона не була на особистому прийомі у начальника ДТГО «Львівська залізниця» ОСОБА_6 Оскільки вона 17 серпня 2015 року була у нього на особистому прийомі, тому начальник ВСП «Пасажирське вагонне депо Чернівці» РФ «Львівська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» ОСОБА_5 на зборах поширив стосовно неї неправдиву інформацію, чим осоромив її перед трудовим колективом.

Відповідно до статті 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі статтею 4 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи) суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Частиною четвертою статті 32 Конституції України передбачено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення

будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у пункті 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред'явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також

Відповідно до частини першої статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_4 вважала, що вона була на особистому прийомі у начальника ДТГО «Львівська залізниця» ОСОБА_6 та працювала з ОСОБА_7.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 20 травня 2010 року у справі «Мирський проти України», згідно з усталеною практикою Суду, свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод свобода вираження поглядів стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Такими є вимоги парламентаризму, толерантності та відкритості думок, без яких немає «демократичного суспільства». Як передбачено статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ця свобода має винятки, які, проте, повинні тлумачитись чітко, а потреба в будь-яких обмеженнях має бути переконливо встановлена.

Наявність фактів може бути продемонстрована, у той час як достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу довести правдивість оціночного судження виконати неможливо, і така вимога порушує свободу вираження думки як таку, а вона є основною складовою права, гарантованого статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Вирішуючи спір про визнання інформації недостовірною, суди повинні визначитися з характером такої інформації та з'ясувати, чи є вона фактичним твердженням чи оціночним судженням.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив з того, що ОСОБА_4 не доведено належними та допустимими доказами тих обставин, що відповідачами відносно неї розповсюджено недостовірну інформацію, яка б принижувала її честь, гідність та ділову репутацію, у зв'язку з чим дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Отже, зазначена ОСОБА_4 інформація не містить відомостей, що принижують честь та гідність позивача з точки зору законів, моралі та звичаїв і можуть бути об'єктом моральної оцінки членів суспільства.

За правилом пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Керуючись статтею 8 Закону України «Про судовий збір», статтею 136, пунктом 5 частини другої, частинами четвертою та п'ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_4 про звільнення від сплати судового збору задовольнити.

Звільнити ОСОБА_4 від сплати судового збору за подання та розгляд її касаційної скарги.

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до начальника Відокремленого структурного підрозділу «Пасажирське вагонне депо Чернівці» Регіональної філії «Львівська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» ОСОБА_5, начальника Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця» ОСОБА_6 про захист честі та гідності, відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Першотравневого районного суду міста Чернівців від 17 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 14 вересня 2017 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

В. С. Висоцька

В. М. Сімоненко