Постанова

Іменем України

15 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 546/1022/16-ц

провадження № 61-30486 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Луспеника Д. Д., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4;

представник позивача - ОСОБА_5;

відповідач - ОСОБА_6;

представник позивача - ОСОБА_7;

треті особи: ОСОБА_8, Покровська сільська рада Решетилівського району Полтавської області, Решетилівська державна нотаріальна контора Полтавської області;

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Решетилівського районного суду Полтавської області від 14 червня 2017 року у складі судді Беркути Л. Г. та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 02 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Кузнєцової О. Ю., Карпушина Г. Л., Дорош А. І.,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6, треті особи: ОСОБА_8, Покровська сільська рада Решетилівського району Полтавської області, Решетилівська державна нотаріальна контора Полтавської області, про встановлення факту батьківства.

Позовна заява мотивована тим, що вона є дочкою ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_4 року її батько - ОСОБА_10, загинув. Після загибелі батька, вона, як дочка померлого, отримала для поховання тіло та взяла на себе організацію похорону і всі матеріальні пов'язані з цим витрати. На день смерті ОСОБА_10 був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1.

У встановлений законом строк вона звернулася до Решетилівської державної нотаріальної контори Полтавської області із заявою про прийняття спадщини після померлого батька, проте 13 січня 2015 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, так як не було доведено її родинного зв'язку зі спадкодавцем, оскільки у свідоцтві про її народження батьком зазначений «ОСОБА_11.».

Рішенням Котелевського районного суду Полтавської області від 22 липня 2015 року було встановлено факт родинних відносин як доньки та батька між нею та ОСОБА_10 22 вересня 2015 року Решетилівською державною нотаріальною конторою було видано на її ім'я свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок АДРЕСА_1. 28 грудня 2015 року на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу вона продала вказаний житловий будинок ОСОБА_8

16 листопада 2016 року рідна сестра її батька - ОСОБА_6, заперечуючи факт її родинних відносин із ОСОБА_10, звернулася до апеляційного суду із апеляційною скаргою на рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 22 липня 2015 року. Оскільки між нею та ОСОБА_6 виник спір про право, ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 11 січня 2016 року рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 22 липня 2015 року було скасовано, а її заяву про встановлення факту родинних відносин залишено без розгляду.

Ураховуючи викладене, уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_4 просила суд встановити факт, що вона є дочкою ОСОБА_10, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року.

Рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 14 червня 2017 рокупозов ОСОБА_4 задоволено. Встановлено факт батьківства ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року, відносно ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_10 та ОСОБА_9 проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 1988 року по 1990 рік, вели спільне господарство у будинку матері ОСОБА_9 - ОСОБА_12, у селі Надержинщина Полтавського району Полтавської області. Від спільного проживання 18 травня 1989 року у них народилася дочка - ОСОБА_4, яку мати відповідно до вимог частини другої статті 55 КпШС України зареєструвала на своє прізвище. ОСОБА_10 відновив відносини з ОСОБА_4 у 2012 році, допомагав їй матеріально, визнавав її своєю дочкою, а її сина - онуком. При цьому відповідач у судові засідання не з'явилась, усних або письмових пояснень по справі не надала, як і доказів, які б спростовували надані позивачем докази або показання свідків.

Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 02 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилено. Рішення Решетилівського районного суду Полтавської області від 14 червня 2017 рокузалишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що докази, надані позивачкою, у їх сукупності та взаємозв'язку підтверджують факт батьківства ОСОБА_13 відносно неї. Заявляючи про незгоду із доказами позивача, ОСОБА_6 не заявляла клопотань про виключення їх з числа доказів в порядку частини другої статті 185 ЦПК України 2004 року, як і не надавала доказів в обґрунтування своїх заперечень.

У жовтні 2017 року ОСОБА_6 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справкасаційну скаргу, в якій просила оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_4

Касаційна скарга мотивована тим, що надані позивачем докази не містять інформацію щодо предмета доказування, оскільки не підтверджують родинних відносин померлого ОСОБА_10 з позивачкою.

У лютому 2018 року ОСОБА_4 подала відзив на касаційну скаргу, в якому зазначила, що оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими. Зазначала, що нею було надано належні та допустимі докази на підтвердження позовних вимог про визнання факту батьківства, яким суди дали належну правову оцінку.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до статті 53 КпШС України в разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір'ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Згідно з частиною другою статті 55 КпШС України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли не має спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини в книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

У пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року (зі змінами) «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз'яснено, що заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини (наприклад, відповідно до частини другої статті 55 КпШС України запис про батька дитини проведено за вказівкою матері, яка не перебувала у шлюбі, або ж такий запис зовсім відсутній) і можуть бути подані матір'ю, опікуном чи піклувальником дитини чи самою дитиною після досягнення повноліття.

Відповідно до частини третьої статті 10, частини першої статті 60 ЦПК України 2004 року кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Вирішуючи спір, суди, належним чином дослідивши та давши оцінку поданим сторонами доказам, дійшли правильного висновку про те, що ОСОБА_10 та ОСОБА_9 проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 1988 року по 1990 рік, вели спільне господарство у будинку матері ОСОБА_9 - ОСОБА_12, у селі Надержинщина Полтавського району Полтавської області. Від спільного проживання 18 травня 1989 року у них народилася дочка - ОСОБА_4, яку мати відповідно до вимог частини другої статті 55 КпШС України зареєструвала на своє прізвище. ОСОБА_10 відновив відносини з дочкою у 2012 році, допомагав їй матеріально, визнавав її своєю дочкою, а її сина - онуком. При цьому відповідно до частини третьої статті 212 ЦПК України 2004 року висновок про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_4 зроблено судами, виходячи з оцінки наданих доказів у їх сукупності та взаємозв'язку, надані позивачем докази не містять суперечностей та є взаємодоповнюючими.

Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди із оцінкою доказів, наданою судами, направлені виключно на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення Решетилівського районного суду Полтавської області від 14 червня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 02 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Б. І. Гулько

Д. Д. Луспеник

Ю. В. Черняк