н/п 4-с/490/127/2017
Центральний районний суд м. Миколаєва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2018 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі :

головуючого судді Черенкової Н.П.,

при секретарі Сасік Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на рішення (повідомлення) державного виконавця Центрального відділу Державної виконавчої служби міста ОСОБА_2 територіального управління юстиції у Миколаївській області,-

ВСТАНОВИВ:

Стягувач ОСОБА_1 звернувся до суду з даною скаргою, в якій просив рішення (повідомлення) Центрального відділу ДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області від 13.07.2017 року №27956 - скасувати як незаконне та зобов'язати прийняти виконавчий лист №1423/18835/2012 від 25.03.2013 року до виконання без сплати авансового внеску.

В обґрунтування своїх вимог заявник зазначає, що державним виконавцем 13.07.2017 винесено Повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання того, що стягувачем до заяви про відкриття виконавчого провадження не додано квитанції про сплату авансового внеску або документів , що звіяльняють його від сплати - за п.8 ч.4 ст. 4 ЗУ Про виконавче провадження. Скаржник вважає, що він звільнений від сплати авансового внеску, а тому, державний виконавець неправомірно повернув виконавчий документ стягувану без прийняття до виконання.

Скаржник та його представник до судового засідання не з'явилися, надав заяву про розгляд скарги у його відсутності та вимоги скарги підтримали у повному обсязі.

Державний виконавець до судового засідання не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заперечень проти скарги не надав.

Судом ухвалено про розгляд справи у відсутності сторін.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось

Обставини справи, встановлені судом.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 28.01.2013 року позов ОСОБА_1 до Кредитної спілки Кредитний альянс про стягнення грошового вкладу та відсотків задоволено, стягнуто з Кредитної спілки Кредитний альянс на користь ОСОБА_1 грошовий вклад по договору №55 від 17.06.2009 року в сумі 66000 грн. та відсоткі в сумі 27745,32 грн., всього 93745,32 грн.

25.03.2013 року Центральним районним судом м. Миколаєва було видано виконавчий лист №1423/18835/2012.

03.06.2013 року відкрито виконавче провадження примусового виконання вищевказаного виконавчого листа за заявою стягувача від 24.05.2013 року.

14.06.2013 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 5 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження".

05.08.2013 року скаржник звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва зі скаргою на постанову державного виконавця Центрального відділу ДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області про повернення виконавчого документа стягувачу від 14.06.2013 року.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 05.11.2013 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 постанову про повернення виконавчого документу стягувачу від 14.06.2013 року - відмовлено.

05.11.2013 року скаржник повторно звернувся до Центрального відділу ДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області про відкриття виконавчого провадження.

07.11.2013 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

20.06.2014 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 5 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження".

19.08.2014 року відкрито виконавче провадження примусового виконання вищевказаного виконавчого листа за заявою стягувача від 05.08.2014 року.

25.06.2015 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 5 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження".

22.03.2016 року відкрито виконавче провадження примусового виконання вищевказаного виконавчого листа за заявою стягувача від 30.12.2015 року.

25.11.2016 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 5 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження".

29.06.2017 року ОСОБА_1 повторно звернувся до Центрального відділу ДВС із заявою про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа №1423/18835/2012.

13.07.2017 року Повідомленням державного виконавця Центрального відділу ДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області повернуто виконавчий документ - виконавчий лист № 1423/18835/2012 стягувачу ОСОБА_1 без прийняття до виконання за п.8 ч.4 ст. 4 ЗУ Про виконавче провадження , оскільки стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обовязковим.

З тексту постанови вбачається, що державним виконавцем застосовані положення ч. 2 ст. 26 цього Закону, а саме - до заяви про примусове виконання рішення стягувач додає квитанцію про сплату авансового внеску в розмірі 2 відсотків суми, що підлягає стягненню, але не більше 10 мінімальних розмірів заробітної плати, а за рішенням немайнового характеру та рішень про забезпечення позову - у розмірі одного мінімального розміру заробітної плати з боржника - фізичної особи та в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

07.07.2017 року це повідомлення отримано ОСОБА_1

При цьому, суд вважає, що строк звернення до суду з даною скаргою не пропущений, оскільки скаржник ОСОБА_1 знаходився у відпустці з 03.07.2017 року по 26.07.2017 року включно, що підтверджується наказом директора ПАТ "Піденбудтранс" ОСОБА_3 №90к від 27.06.2017 року.

В своїй скарзі заявник стверджує, що він від сплати авансового внеску звільнений, оскільки вперше звернувся до Центрального відділу ДВС 24.05.2013 року, однак станом на 29.06.2017 року рішення суду не виконане. При цьому, норми Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 року, який діяв до 05.10.2016 року не вимагали обов'язкової сплати авансового внеску.

В силу ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст.ст. 4,5 ЦПК України кожен може звернутися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав та свобод у спосіб, передбачений законом.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права , суд розглядає справим відповідно до Конституції України, законів України , міднародних договорів, згода на обовязковістиь яких надана Верховною Радою України, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобож 1950 року і протоколи до неї, та практику Європейского суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статті 451 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

У рішенні по справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece) від 19 березня 1997 року, заява № 18357/91, п. 40 зазначається, що …право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обовязкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Важко уявити ситуацію, щоб пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні гарантії, які надаються сторонам цивільного судового процесу у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним, і не передбачав би при цьому гарантій виконання судових рішень; тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно права на звернення до суду і проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, що його Договірні Сторони зобовязалися дотримуватися, коли вони ратифікували Конвенцію. Отже, виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невідємна частина «судового процесу» для цілей статті 6.

Пілотним рішенням Європейського суду з прав людини ОСОБА_4 проти України державу було зобовязано запровадити ефективний засіб юридичного захисту, який би забезпечив адекватний та достатній захист від невиконання або затримки у виконанні рішень національного суду, за виконання якого вона несе відповідальність відповідно до принципів, встановлених практикою Європейського суду з прав людини. Для цього Україні був наданий рік, а потім ще півроку. На виконання зазначеного рішення Міністерством юстиції було розроблено проект Закону України «Про гарантії держави щодо виконання рішень суду», який 14 січня 2011 року урядом подано на розгляд Верховної Ради України.

У рішенні ОСОБА_4 проти України Евросуд сфокусувався саме на невиконанні рішень суду, в яких держава виступає боржником в особі тих чи інших державних органів або підприємств (група налічує більше 400 подібних справ).

Відповідно до положень Європейської Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (далі Конвенція), право доступу до суду, що гарантується статтею 6§1, передбачає не лише право звернутись до суду за захистом своїх прав, а й право захистити своє право, в першу чергу, виконанням рішення, яке ухвалено на користь особи. Так як у разі невиконання рішення концепція «захисту прав судом» не працює. Суд зазначив, що право за судовий захист, яке гарантується статтею 6§1 може стати недіючим, якщо національне законодавство держави-учасниці Конвенції дозволяє, щоб остаточне обовязкове судове рішення залишалось не виконуваним на шкоду однієї із сторін. Доступ до суду також охоплює можливість виконання судового рішення без необґрунтованих затримок. На виконавчі процедури може впливати складність виконавчих процедур, поведінка особи-стягувача, поведінка компетентних державних органів та обсяг призначеної до стягнення суми (майна).

Євросуд зазначив, що у таких категоріях справ, коли державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, вони мають вживати всіх належних заходів для його виконання або направлення до іншого органу для виконання. Сама особа, на користь якої ухвалено рішення, не повинна ще займатись ініціюванням виконавчих процедур.

Також Суд зазначив, що обовязком держави є нагляд за виконанням рішень проти державних органів (таким виконанням, якого потребує Конвенція без необґрунтованих затримок).Держава не має посилатись на відсутність коштів, коли йде мова про виконання рішення проти державного органу.

В справі ОСОБА_4 проти України, Суд відзначив, що рішення на користь заявника не виконувались 7 років і 10 місяців та 5 років і 11 місяців. При цьому причинами таких затримок були: а) недостатність бюджетних коштів; б) бездіяльність державних виконавців; в) прогалини в національному законодавстві, через які не існувало можливості виконати рішення суду у випадках недостатності бюджетних коштів. Однак усі ці причини мали б бути під контролем держави і тому підпадають під сферу її відповідальності.

За такого, суд приходить до висновку, що права стягувача порушені тривалим невиконанням судового рішення і зміни в законодавстві, яки призвели до необхідності сплатити ним авансовий внесок , який за розміром значно перевищує суму заборгованості , яку належить стягнути на його користь з боржника ( державної установи) і яка до того ж і так знецінена тривалою невиплатою - не можуть позбавляти його права на споаведливий суд , гарантоване ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини.

Отже, оскаржуване повідомлення від 13.07.2017 року у підлягає скасуванню, що є підставою для зобов'язання державного виконавця прийняти до виконання вищевказаний виконавий лист за заявою стягувача без сплати ним авансового внеску.

На підставі зазначеного, суд дійшов висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись вимогами ст.ст. 447-452 ЦПК України ,

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Скасувати Повідомлення головного державного виконавця Центрального відділу Державної виконавчої служби міста ОСОБА_2 територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_5 про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання від 13.07.2017 р. №27956 та зобов'язати прийняти виконавчий лист №1423/18835/2012, виданий Центральним районним судом м. Миколаєва від 25.03.2013 року до виконання.

Ухвала може бути оскаржена протягом п'ятнадцяти днів з дня отримання сторонами повного тексту ухвали до апеляційного суду Миколаївської області.

Суддя Черенкова Н.П.