Справа № 242/4039/18
Провадження № 2/242/1345/18
РІШЕННЯ

Іменем України

30 жовтня 2018 року Селидівський міський суд Донецької області у складі головуючого судді Любчика О.В., за участю секретаря Каменської А.С. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Селидове цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Шахта імені ОСОБА_2» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за весь час затримки з розрахунку при звільненні,

встановив:

позивач звернувся до суду із позовом до ПАТ «Шахта імені ОСОБА_2» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за весь час затримки з розрахунку при звільненні.В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він працював у відповідача з 14.08.1996 року. Наказом №180к від 28.02.2017 р. його було звільнено за власним бажанням. Розрахунок у день звільнення та по час звернення із позовом до суду проведено не було. З урахуванням уточнених позовних вимог просить стягнути з відповідача на його користь: заборгованість по нарахованій та не виплаченій заробітній платі за січень - лютий 2017 року в загальній сумі 43215,12 гривень та середній заробіток за весь час затримки виплати заборгованості по нарахованій і невиплаченій заробітній платі, починаючи з дати звільнення з 28.02.2017 року по 18.07.2018 року в сумі 207983 гривень, всього в сумі 251199,00 гривень.

Позивач та його представник в судове засідання не зявились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Надали заяву, в якій просили розглянути справу без їх участі, позовні вимоги підтримали.

Представник відповідач 05.10.2018 року надав суду відзив проти позову, в якому зазначив, що затримка по виплаті заробітної плати ОСОБА_1 виникла з підстав, незалежних від ПАТ «Шахта імені ОСОБА_2». В звязку з тим, що м. Донецьк включено до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, підприємство здійснило перереєстрацію місцезнаходження юридичної особи з м. Донецьк на підконтрольну територію України в м. Авдіївка Донецької області. При цьому, територіально основні виробничі активи підприємства, а саме шахта ім. О.Ф. Засядька, розташована на тимчасово неконтрольованій Україною території у м. Донецьк. У зазначених умовах господарська діяльність ПАТ «Шахта імені ОСОБА_2» у м. Донецьк повністю припинена. Неможливість вести видобуток вугілля призвела до відсутності оборотних коштів та вкрай складного фінансового стану товариства. На рахунках ПАТ «Шахта імені ОСОБА_2» були відсутні грошові кошти, які б дозволили розрахуватись з працівниками своєчасно. Тому вважають, що зазначені обставини є надзвичайними і виключають вину власника, в звязку з чим не погоджуються з вимогами позивача, щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 08.08.2018 р. провадження у зазначеній цивільній справі відкрито.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 29.08.2018 р. відкладено судове засідання у цивільній справі та одночасно вирішено питання про витребування доказів.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази у їх сукупності, та законодавство, що регулює дані правовідносини, суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до копії трудової книжки серії БІ-1 №7486492 виданої 22.05.1990 р. на імя ОСОБА_1, позивач працював на ПАТ «Шахта імені ОСОБА_2» в період з 14.08.1996 року (наказ №1313к від 14.08.1996 р.) по 28.02.2017 року (наказ №180к від 28.02.2017 р.) та його було звільнено за власним бажанням.

Відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу ОСОБА_1 за формою ОК5, виданих спеціалістом Бахмутського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області 20.04.2018 р., містяться наступні відомості: сума заробітку для нарахування пенсії, кількість днів стажу в місяці, позначка про сплату страхових внесків. За спірний період січень - лютий 2017 року сума заробітку для нарахування пенсії склала січень 2017 року 12516,98 грн., лютий 2017 рогу 40000 грн., страхові внески за зазначений період підприємством не сплачувались.

На підставі ч.8 ст.9 Закону України від 08 липня 2010 року № 2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця. При цьому платники, зазначені у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов'язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі).

Згідно з п.1 ч.1 ст.4 Закону платниками єдиного внеску є: роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Виходячи з положень ст.168.1.1 Податкового кодексу податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу; ст.168.1.2 - податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету. При цьому фактичним отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення) вважається отримання відповідних сум готівкою, зарахування на рахунок одержувача, перерахування за дорученням одержувача на будь-які цілі, отримання товарів (послуг) або будь-яких інших матеріальних цінностей у рахунок зазначених виплат, фактичне здійснення з таких виплат відрахувань згідно із законодавством або виконавчими документами чи будь-яких інших відрахувань.

Отже, на відповідача покладено обовязок по утриманню податків та інших обовязкових платежів із доходів позивача, отриманих за місцем роботи.

Враховуючи наявність трудових відносин між сторонами, суд вважає, що саме відповідач повинен доводити факт повної та своєчасної сплати заробітної плати позивачу за час перебування у трудових відносинах.

Відповідно до ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Відповідно до ст.ст. 115, 116 КЗпП заробітна плата повинна сплачуватись двічі на місяць. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства провадиться в день звільнення.

Згідно до виписки за рахунком №5376, який відкритий в ПАТ «Перший Український міжнародний банк» на імя ОСОБА_1, яка видана за №КПО-07.8.3/1680 від 13.09.2018 року, зазначено, що на імя ОСОБА_1 відкрито картковий рахунок та за період з 01.01.2017 року по 29.08.2018 року на рахунок ОСОБА_1 від ПАТ «Шахта ім. О.Ф. Засядька» 28.12.2017 року надходили кошти в розмірі 9301 грн. 86 коп. Зазначене не заперечувалось стронами та з цих підстав позивачем було уточнено позовні вимоги.

Отже, судом встановлено, що відповідачем не виплачено позивачу заборгованість по заробітній платі - за січень 2017 року в розмірі 3215,12 грн. та лютий 2017 року в розмірі 40000 гривень, тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки з розрахунку при звільненні, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі несплати власником або уповноваженим ним органом належних звільненому працівнику сум у встановлені строки, зазначені в 116 цього Кодексу, при вiдсутностi спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні сплатити працівнику його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку або на момент розгляду справи в суді.

Вирішуючи позовні вимоги, в частині стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, слід зазначити, що відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У разі не проведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Середньоденна заробітна плата для розрахунку середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку визначається за правилами, встановленими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 08.02.1995 за № 100 (далі - Порядок).

Відповідно до п. 2 Порядку, у випадку нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Відповідно до п. 8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

З наданих позивачем індивідуальних відомостей про застраховану особу ОСОБА_1 за формою ОК5 та табуляграм вбачається, що останніми двома повними місяцями його роботи є грудень 2016 р. заробітна плата складає 12265,01 грн. та січень 2017 року - заробітна плата складає 12516,98 грн.

Згідно листа 20.07.2015 року №10846/0/14-15/13 Мінсоцполітики України «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2016 році» відповідно до якого кількість робочих днів позивача з розрахунку за 2016 рік складав би: грудень 22 днів.

Згідно листа 05.08.2016 року № 11535/0/14-16/13 Мінсоцполітики України «Про розрахунок норми тривалості робочого часу в 2017 році» відповідно до якого кількість робочих днів позивача з розрахунку за 2017 рік складав би: січень 19 днів.

Станом на 18.07.2018 року кількість днів затримки виплати заробітної плати складає 342 дня. Таким чином, сума середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, що підлягає стягненню, складає: 608,14 грн. середньоденної заробітної плати х 342 дня = 207983,88 грн., виходячи з наступного розрахунку: ((12265,01 грн. (заробітна плата у грудні 2016 р.) : 22 (кількість відпрацьованих робочих днів в грудня 2016 р.) + (12516,98 грн. (заробітна плата у січні 2017 р.) : 19 кількість відпрацьованих робочих днів у січні 2017 року)) : 2 (кількість місяців) = 608,14 грн. (середньоденна заробітна плата) х 342 день (кількість днів затримки виплати станом на 18.07.2018 р.) = 207983,88 грн.

Посилання представника відповідача на те, що заборгованість з виплати заробітної плати виникла не з вини підприємства та на користь позивача не підлягає сплаті середній заробіток за час затримки розрахунку,є безпідставними, оскільки вказані доводи не підтверджені доказами та спростовуються наявними у справі доказами.

Отже, позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні з 28.02.2017 року по 18.07.2018 року у розмірі 207983,88 гривеньтакож підлягають задоволенню в повному обсязі.

Суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць, що відповідає вимогам п.2 ч.1 ст. 430 ЦПК України.

Відповідно до вимог п.п. 1 пункту 1 ч. 2 ст. 4 Закону «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою підприємцем справляється судовий збір в розмірі - 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

На підставі п. 1 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Згідно із ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб, станом на 1 січня 2018 року встановлено у розмірі 1762 грн.

Отже, за подання до суду позовної заяви з зазначеними вимогами сплаті підлягала сума судового збору у розмірі 704 грн. 80 коп.

Виходячи з вимог ч 6 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави належить стягнути судові витрати у розмірі 704 грн. 80 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 81, 131, 263-265, 280, 282, 284-285 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Шахта імені ОСОБА_2» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за весь час затримки з розрахунку при звільненні - задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Шахта імені ОСОБА_2» (, місце знаходження 86065 Донецька область м. Авдіївка, проїзд Індустріальний, будинок 1) на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН №, зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2) заборгованість по нарахованій та не виплаченій заробітній платі за період з січня по лютий 2017 р. в сумі 43215 (сорок три тисячі двісті пятнадцять) грн. 12 коп., середній заробіток за весь час затримки з розрахунку при звільненні починаючи з 28.02.2017 р. по 18.07.2018 р. в сумі 207983 (двісті сім тисяч девятсот вісімдесят три) грн. 88 коп., всього в сумі 251199 (двісті пятдесят одна сто девятнадцять) грн. 00 коп.

Допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Шахта імені ОСОБА_2» (, місце знаходження 86065 Донецька область м. Авдіївка, проїзд Індустріальний будинок 1) судовий збір на користь держави в розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного суду через Селидівський міський суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а після її функціонування, безпосередньо до Донецького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 02 листопада 2018 року.

Суддя О.В.Любчик