Справа № 462/4253/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2018 року Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді: Бориславського Ю.Л.,

при секретарі: Каралюс Т.Р.,

за участю учасників справи

представників позивача ОСОБА_1: ОСОБА_2 та адвоката ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4: адвоката ОСОБА_5,

представника відповідача ЛМКП «Львівтеплоенерго»: ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго», ОСОБА_4 про визнання неправомірною вимогу про сплату за надання теплової енергії у вигляді гарячої води, визнання недійсним п.10.1 договору №1627Г від 26.08.2016року, покладення виконання зобовязання та стягнення коштів, суд

в с т а н о в и в :

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ЛМКП «Львівтеплоенерго» та ОСОБА_4 в якому із урахуванням збільшених позовних вимог /а.с.89/, просить визнати неправомірною вимогу відповідача ЛМКП «Львівтеплоенерго» про сплату ОСОБА_1 105 859,81 гривень за надання теплової енергії у вигляді гарячої води за адресою АДРЕСА_1; визнати недійсним п.10.1. договору №1627 Г від 26.08.2016 року, виклавши п.10.1 договору в наступній редакції: «Цей договір набирає чинності з дня його підписання та діє до 01 жовтня 2017 року. Відповідно до ч.3 ст.631 ЦК України Сторони дійшли згоди, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення, а саме з 29.07.2015р.»; покласти виконання зобовязання по оплаті наданих ЛМКП «Львівтеплоенерго» послуг в період з 01 листопада 2013 року по 29 липня 2015 року на відповідача ОСОБА_4 та стягнути з ОСОБА_4 94 863,82 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач не користувався нежитловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 до 29.07.2015 року, а тому немає обовязку щодо оплати послуг з надання теплової енергії. Крім цього, договору між позивачем та ЛМКП «Львівтеплоенерго» на постачання теплової енергії до 2016 р. не було укладено, а фактично приміщенням та наданими комунальними послугами користувалась відповідач ОСОБА_4 Документів, які б підтвердили надання послуг відповідачем ЛМКП «Львівтеплоенерго» позивачу в період з 2013 по 2016р.р. немає, а тому п. 10 Договору про постачання теплової енергії в гарячій воді №1627/Г суперечить нормам ЦК України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про захист прав споживачів» та Конституції України. Просить позов задовольнити.

У судовому засіданні представники позивача - ОСОБА_2, яка діє на підставі довіреності від 12.08.2016р. /а.с.18/ та адвокат ОСОБА_3, яка діє на підставі угоди про надання адвокатських послуг №11/ц-2017р. /а.с.28-29/ збільшені позовні вимоги підтримали повністю, просили позов задовольнити з підстав та мотивів наведених у ньому. Додатково зазначили, що борг, який утворився перед відповідачем ЛМКП «Львівтеплоенерго» не з вини позивача, а докази представлені суду свідчать, що саме відповідач ОСОБА_4 користувалася нежитловими приміщеннями.

Представник відповідача ЛМКП «Львівтеплоенерго» - ОСОБА_6, яка діє на підставі довіреності від 10.12.2015р. /а.с.35/ позовні вимоги заперечила з підстав викладених у письмових запереченнях та відзиві на позов. Просила у задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5, який діє на підставі довіреності від 15.05.2018р. /а.с.102/ позовні вимоги заперечив повністю, вказав, що сторони договору купівлі-продажу нежитлового приміщення ОСОБА_2, як представник ОСОБА_1В./покупець/ та ОСОБА_4В./продавець/ погодили усі умови договору, зокрема і щодо сплати комунальних послуг, покупець дав свою згоду на те, що продавець зобовязався сплатити усі комунальні послуги та звільнити приміщення до 31.10.2013 р., а відтак з 01.11.2013 р. сплачувати надані комунальні послуги мав позивач. Договір є чинним. Просить у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, показання свідка, зясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до переконання, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Право на судовий захист передбачається ст.55 Конституції України. Згідно із ст.4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Із змісту ст.12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі.

Судом встановлено, що 06.09.2013р. між ОСОБА_4 /продавець/ та ОСОБА_1, від імені якого на підставі довіреності діє ОСОБА_2І./покупець/ було укладено договір купівлі-продажу нежитлових приміщень, що розташовані на четвертому поверсі будинку №28 на вул. Кримська в м. Львові. /а.с.16-17/, а саме:приміщення 1/9,1 кв.м; 2/4,8 кв.м; 3/10,8 кв.м; 4(60)/10,7 кв.м; 5(61)10,7 кв.м; 6(62)/11,1 кв.м; 7(63)/19,4 кв.м; 8(64)/20,5 кв.м; 9(65)/11,4 кв.м; 10(66)/10,8 кв.м; 11(67)/11,3 кв.м; 12(68)10,9 кв.м; 13(69)/11,6 кв.м; 14(70)/10,6 кв.м; 15(71)/22,5 кв.м; 16/5,7 кв.м; 17/5,2 кв.м; 18/6,4 кв.м; 19/29,7 кв.м, загальною площею 233,2 кв.м, що розташовані на четвертому поверсі.

Відповідно до умов вказаного Договору сторони домовились, що продавець зобовязується звільнити нежитлове приміщення, оплатити всі комунальні послуги на момент звільнення до 31.10.2013 р., на що покупець дає свою згоду.

Відповідно до заяви ОСОБА_4, яка адресована директору ЛМКП «Львівтеплоенерго», заявник просила припинити з 31.10.2013р. дію договору № 4842/Г від 10.10.2010р. та провести перерахунок вартості опалення приміщення за адресою м. Львів, вул. Кримська, 28 /4-й поверх/ у звязку із продажем приміщення та зміною власника /а.с.75/.

Згідно довіреності від 12.08.2016р. ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_2, зокрема, бути його представником у житлово-комунальних органах, органах водо-, газо-, електрозабезпечення, органах ЖЕКу, установах звязку, всіх комунальних служб /а.с.18/.

Як вбачається із матеріалів справи, 23.08.2016р. представник позивача за довіреністю, подала начальнику відділу обліку та збуту теплової енергії ЛМКП «Львіввтеплоенерго» заяву, в якій просила укласти договір на постачання теплової енергії до нежитлового приміщення по вул. Кримська, 28 у м. Львові з 01 листопада 2013 року /а.с.72/.

26 серпня 2016 року між ОСОБА_1, від імені якого на підставі довіреності діє ОСОБА_2 та ЛМКП «Львівтеплоенерго» укладено договір № 1627/Г про постачання теплової енергії в гарячій воді. Пунктом 10.1 якого передбачено, що цей договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 01 жовтня 2017 року. Також вказаним пунктом передбачено, що відповідно до ч.3 ст.631 ЦК України сторони дійшли згоди, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення, а саме з 01.11.2013 р.

Крім цього, згідно графіку погашення заборгованості ОСОБА_1 за договором №1627 Л про постачання теплової енергії в гарячій воді від 26.08.2016р., ЛМКП «Львівтеплоенерго» та боржник ОСОБА_1 дійшли згоди про те, що заборгованість боржника станом на 01.10.2016р. складає 94 863,82 грн. 82 коп., яку боржник зобовязується погасити до 30.09.2017 року /а.с.71/.

Позивач та його представники клопотань про призначення почеркознавчої експертизи не заявляли, підстав для виникнення сумнівів у справжності підписів на вказаних документах не вказали.

Згідно ч.1 п.2 ст.5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до комунальних послуг належать послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Також, згідно ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Відтак, відсутність договору не може бути підставою для звільнення споживача від оплати наданих комунальних послуг.

Суд не приймає до уваги покликання позивача та його представників на відсутність укладеного між позивачем та ЛМКП «Львівтеплоенерго» договору про надання теплової енергії до 2016р., а відтак, відсутність зобовязання щодо оплати вказаних комунальних послуг, оскільки таке не ґрунтується на вимогах закону.

Також суд враховує, що позивач та його представник не подавали заяву в ЛМКП «Львівтеплоенерго» про зупинення постачання теплової енергії на період з 2013 р. по 2015 р., а також претензій до ОСОБА_4 про обовязок сплатити комунальні послуги у вказаний період, які надані в нежитлові приміщення на вул. Кримська, 28 /4-й поверх/ у м. Львові.

Таким чином, приймаючи до уваги вищенаведене, суд приходить до висновку, що ЛМКП «Львівтеплоенерго» надавало послуги з постачання теплової енергії у нежитлові приміщення на вул. Кримська, 28 /4-й поверх/ у м. Львові, про що було відомо позивачу та його представнику, однак ОСОБА_1, який придбав вказане приміщення у вересні 2013 року, незважаючи на умови договору купівлі-продажу та інші, взяті на себе та погоджені ним через свого представника по довіреності, зобовязання щодо оплати послуг за постачання теплової енергії з 01.11.2013 року не виконав, а відтак вимога ЛМКП «Львівтеплоенерго» про сплату заборгованості за надання теплової енергії є правомірною, а тому позовна вимога про визнання такої неправомірною не підлягає задоволенню.

Крім цього, враховуючи наведене, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_1, як новий власник приміщення на вул. Кримська, 28 у м. Львові, взяв на себе обовязок щодо сплати комунальних послуг, зокрема послуг за постачання теплової енергії.

Крім цього, позовні вимоги щодо покладення виконання зобовязання по оплаті наданих ЛМКП «Львівтеплоенерго» послуг в період з 01 листопада 2013 року по 29 липня 2015 року на відповідача ОСОБА_4, стягнення з ОСОБА_4 94 863,82 грн. є похідними від позовної вимоги про правомірність вимог ЛМКП «Львівтеплоенерго» та позивачем не доведено достатніх обставин для задоволення таких.

Згідно ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

У відповідності до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 ЦК України, а саме: зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, що його вчиняє повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками, на може суперечити правам та інтересам їх малолітніх та неповнолітніх і непрацездатних дітей.

Згідно ч.3 ст.631 ЦК України сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

Відповідно до п. 10.1 договору №№1627/Г сторони дійшли згоди, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення, а саме з 01.11.2013р.

Позивачем не подано суду жодних доказів, що п.10.1 договору №1627/Г про постачання теплової енергії в гарячій воді був укладений з порушенням вимог ст.203 ЦК України, що могли бути підставою для визнання його недійсності, або такий суперечить чинним вимогам законодавства України.

Покази свідка ОСОБА_7, яка в судовому засіданні вказала, що приблизно у липні 2015р. вона була свідком як двоюрідна сестра позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_8 прийняла ключі від приміщення на вул. Кримська, 28 у м. Львові від ОСОБА_4 та у подальшому вказані ключі забрала ОСОБА_2, яка повернулася з АРК, однак свідок не могла пригадати коли саме це було, суд не приймає до уваги, оскільки такі не підтверджують наявність законних підстав для звільнення позивача від сплати боргу за постачання теплової енергії, а також підстав для визнання пункту 10.1 договору № 1627/Г недійсним.

Що стосується позову в частині вимоги про викладення п.10.1 Договору в наступній редакції не ґрунтується на законі та не відповідає способам захисту, які застосовуються судом.

Відтак, у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити за безпідставністю вимог.

У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Беручи до уваги, що у задоволенні позову відмовлено повністю, відповідачі не подали докази про розмір витрат у звязку з розглядом справи, а тому відсутні підстави для розподілу судових витрат між сторонами.

Керуючись ст. 2, 4, 5, 12, 13, 81, 82, 89, 141, 264, 265, 268 ЦПК України, ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст. 203, 215, 631 ЦК України, суд

у х в а л и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго», ОСОБА_4 про визнання неправомірною вимогу про сплату за надання теплової енергії у вигляді гарячої води, визнання недійсним п.10.1 договору №1627Г від 26.08.2016року, покладення виконання зобовязання та стягнення коштів відмовити за безпідставністю вимог.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у випадку оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Текст рішення суду складено 02.11.2018 року.

Суддя: /підпис/

З оригіналом згідно.

Суддя: Бориславський Ю. Л.