Провадження № 4с/521/2/18
У Х В А Л А

Іменем України

19 січня 2018 року

Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Гуревського В.К,

за секретаря Ардаковської А.О.,

розглянувши скаргу Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради на дії державного виконавця Малиновського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області, за участю заінтересованої особи: ОСОБА_1,

в с т а н о в и в :

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулась із скаргою Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради на дії державного виконавця Малиновського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області, за участю заінтересованої особи: ОСОБА_1, та просила поновити їй строк на звернення до суду; Скасувати постанову про повернення виконавчого документу стягувачу від 29.06.2017 року ВП № 48298763, винесену головним державним виконавцем Малиновського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області; Зобов'язати Малиновський відділ державної виконавчої служби м, ОСОБА_2 територіального управління юстиції в Одеській області відновити виконавче провадження по виконанню вимог виконавчого листа № 2-1317/2009, виданого 17.07.2015 року Малиновським районним судом м. Одеси, про зобов'язання ОСОБА_1 за власний рахунок знести самовільно побудоване приміщення до АДРЕСА_1, яке складається з приміщень, позначених на технічному паспорті квартири під літ. 2,3.

В обґрунтування заявлених вимог Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради зазначила, що рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 15травня 2009 року по справі № 2-1317/2009 було задоволено позовні вимоги Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради та зобов'язано ОСОБА_1 за власний рахунок знести самовільно побудоване приміщення до АДРЕСА_1, яке складається з приміщень, позначених на технічному паспорті квартири під літ. 2,3.Дублікат виконавчого листа по вказаній справі виданий 17 липня 2015 року.Малиновською районною адміністрацією Одеської міської ради було подано дублікат виконавчого листа до примусового виконання.ОСОБА_2 державним виконавцем Малиновського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_2 територіального управління юстиції в Одеській області 29 червня 2017 року була винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п. 4 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».Так, в мотивувальній частині постанови від 25 травня 2017 року державним виконавцем викладено обставини, що стали підставою для прийнятого ним рішення про повернення виконавчого документа стягувачу, а саме: «Відповідно до ст. ст. 43, 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем вжиті заходи примусового виконання до боржника щодо виконання рішення суду. В ході проведення виконавчих дій, державним виконавцем неодноразово направлялись листи, щодо проведення додаткового авансування витрат на проведення виконавчих дій стягувачеві, станом на 29 червня 2017 року до відділу не надходило жодних відповідей». Тобто, обставини, на які посилається державний виконавець, як на підставу прийнятого ним рішення, є такими що суперечать дійсності та чинному законодавству.

Так, єдиний лист отриманий Малиновською районною адміністрацією Одеської міської ради з пропозицією авансування витрат на організацію та проведення примусового виконання судового рішення є лист Малиновського відділу ДВС Одеського міського управління юстиції №145/06-42 від 16 вересня 2015 року. У відповідь на даний лист до Малиновського відділу ДВС Одеського міського управління юстиції було направлено лист районної адміністрації № 3247/01-20 від 01 жовтня 2015 року, яким державному виконавцю, серед іншого, повідомлено про необхідність надати стягувачу - Малиновській районній адміністрації Одеської міської ради всієї відповідної інформації, яка необхідна для проведення виконавчих дій по примусовому виконанню виконавчого листа № 2- 1317/2009, зокрема, сума необхідного авансового внеску, обґрунтування цих витрат та спосіб, в який державний виконавець планує повертати ці кошти до бюджету міста.

На той час діяв Закон України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV (втратив чинність на підставі Закону № 1404-VІІІ від 02 червня 2016 року), статтею 42 якого передбачалось авансування витрат стягувачем на забезпечення провадження виконавчих дій за погодженнямз державним виконавцем та внесення на відповідний рахунок відділу ДВС певної грошової суми для здійснення необхідних витрат або покриття їх частини, якщо інше не передбачено законом. Здійснення додаткового авансування, про яке зазначає державний виконавець в мотивувальній частині оскаржуваної постанови, передбачено ст. 43 Закону України «Про виконавче провадження» (чинний на теперішній час), а будь-яких листів стосовно проведення додаткового авансування Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради від Малиновського відділу ДВС по даному виконавчому провадженню не отримувала. Тобто таке посилання державного виконавця не відповідає дійсності.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси, на виконання якого видано виконавчий лист № 2-1317/2009, зобовязано ОСОБА_1 за власний рахунокзнести самовільно побудоване приміщення до АДРЕСА_1, яке складається з приміщень, позначених на технічному паспорті квартири під літ. 2,3. Відповідно до абзацу 2 частини 3 статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» (чинний на теперішній час), якщо рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та державний виконавець вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. Тобто, державний виконавець повинен здійснити виконання рішення суду у спосіб встановлений даним рішенням, а саме за рахунок боржника привести самочинно реконструйований обєкт нерухомого майна до попереднього стану, для чого вжити заходів щодо арешту виявленого майна у відповідних межах, а також здійснити інші заходи, передбачені ст. ст. 48, 56, 68 Закону України «Про виконавче провадження» у відповідності до повноважень наданих державному виконавцю цим Законом для забезпечення повного та фактичного виконання рішення суду.

Державний виконавець у мотивувальній частині постанови від 25 травня 2017 року посилається на ст. 43 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачено обовязковість авансування витрат виконавчого провадження, а саме: у разі якщо витрати на залучення до проведення виконавчих дій субєктів господарювання на платній основі, виготовлення технічної документації на майно, здійснення витрат на валютообмінні фінансові операції та інших витрат, повязаних із перерахуванням коштів, перевищують суму сплаченого авансового внеску, стягувач зобовязаний додатково здійснити авансування таких витрат. Однак, відповідно до ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження», кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувана; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, повязані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті. Тобто, виходячи із змісту даної норми Закону, посилання державного виконавця на обовязковість здійснення стягувачем авансування витрат виконавчого провадження є безпідставним, з огляду на встановлений судом спосіб виконання рішення, а саме за рахунок боржника - ОСОБА_1. Виходячи із вищевикладеного, державним виконавцем не здійснено всіх передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів примусового виконання для забезпечення повного та фактичного виконання рішення суду.

У звязку з тим, що Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради отримала постанову від 29 червня 2017 року лише 31 серпня 2017 року, про що свідчить підпис представника Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради та дата реєстрації даної постанови в загальному відділі районної адміністрації за № 1244/01-12 від 05 вересня 2017 року, тобто формально строки на оскарження зазначеної постанови не пропущені, проте Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради просить їх поновити, так як відповідно до ч. 5 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року, рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Малиновський відділ державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області надав до суду заперечення на скаргу, в яких просив в задоволенні скарги Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради на дії державного виконавця Малиновського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області, по винесенню постанови про повернення виконавчого документу від 29 червня 2017 року за виконавчим провадженням АСВП 48298763 відмовити, посилаючись на таке.

27 липня 2015 року до відділу надійшла заява від Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради щодо відкриття виконавчого провадження та прийняття виконавчого документу на примусове виконання. 29 липня 2015 року державним виконавцем відповідно до вимог статей 17, 18, 19, 25 ЗУ «Про виконавче провадження» винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та надано строк до 7 днів з моменту винесення постанови, виконати рішення суду самостійно. Відповідно до ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження», спрямована сторонам виконавчого провадження поштою рекомендованим листом. Сторонами виконавчого провадження є: боржник - ОСОБА_3, та стягувач - Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради. Вищевказане виконавче провадження перебувало на виконанні у 2009 році та було завершено на підставі п. 11 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження». Боржником у 2009 році було сплачено виконавчий збір, штрафи та витрати на проведення виконавчих дій. Державним виконавцем було спрямовано лист до стягувача щодо авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, відповідно до ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження».

01 жовтня 2015 року найшла відповідь від стягувача, що питання коштів для авансування витрат виконавчого провадження не входять до компетенції Малиновської районної адміністрації ОМР та зазначає у своїй відповіді, що третя особа, яка була залучена при розгляді справи у суду - ОСОБА_4 пропонує провести виконавчих дій, документи, а саме розробки проекту зносу, узгодженого з відповідними державними та комунальними установами та організаціями, виготовлені за її замовленням. ОСОБА_4 є третьою особою, яка була залучена при розгляді справи в суді на боці стягувача. Відповідно до виконавчого провадження ОСОБА_4 не входить до переліку осіб визначених в ст. ст. 7, 11 Закону України «Про виконавче провадження».

21 жовтня 2015 року до відділу надійшла заява від третьої особи на боці стягувача, яка заявляє що вона готова нести усі витрати повязані з організацією проведення виконавчих дій для виконання рішення суду у примусовому виконанні та покласти витрати на ОСОБА_4 10 листопада 2015 року державним виконавцем направлено подання до Малиновського районного суду м. Одеса щодо встановлення чи зміни порядку і способу виконання рішення суду, відповідно до Закону України «Про виконавче провадження». 30 листопада 2016 року Малиновським районним судом винесено ухвалу про відмову в задоволені подання. Також в ході проведення виконавчих дій державним виконавцем зясовано той факт що в самовільній прибудові проживають (зареєстровані) неповнолітні та малолітні діти. 20 грудня 2016 року державний виконавець звернувся з листом до Начальника служби у справах дітей ОМР, на відповідний лист надійшла відповідь що чинним законодавством у сфері захисту прав та інтересів дітей не можливо надати дозвіл щодо знесення прибудови. Також державним виконавцем спрямовано подання до правоохоронних органів притягнення боржника до кримінальної відповідальності щодо не виконання рішення суду. Виконавче провадження є немайнового характеру, де державним виконавцем дотримано всі вимоги, які передбаченні ст. 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження». З вищевикладеного вбачається, що на боржника застосовані заходи примусового виконання а саме: виконавчий збір, штрафи та витрати в рамках немайнового виконавчого провадження, які сплачені у 2009 році.

Також, не вірно трактовано скаржником норми ст. 48, 56, 68 Закону України «Про виконавче провадження» які відносяться до категорій майнових виконавчих проваджень, де дійсно державний виконавцем зобовязаний провести перевірку майнового стану боржника, провести опис та арешт виявленого майна боржника, у разі не виконанні вимог державного виконавця, як вбачається з матеріалів виконавчого провадження боржник в частині накладання, виконавчого збору, штрафів та витрат виконав у повному обсязі. Відповідно до ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем вжиті заходи примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, так як вищезазначене виконавче провадження вже завершалось у 2009 році на підставі п. 11 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-ХІV (втратив чинність на підставі Закону №1404- VIII від 02 червня 2016 року), «Інструкцією з організації примусового виконання рішень» затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року. Скаржник зазначає що жодних листів не отримував з Малиновського ВДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області щодо додаткового авансування на проведення виконавчих дій, відповідно до ст. 43 Закону України «Про виконавче провадження» (чинний на теперішній час) суперечить матеріалам виконавчого провадження, так як вони спрямовувались на його адресу 16 вересня 2015 року, 01 червня 2017 року.

Стягувачем жодних заяв, клопотань з пропозиціями щодо виконання рішення суду без участі боржника не надходило на адресу Відділу на протязі 2015 року по 2017 року, хоча виконавче провадження тривалий час перебувало на виконанні в органах Державної виконавчої служби. Державним виконавцем спрямовано подання щодо зміни способу та порядку виконання рішення суду, але при розгляді справи винесено відповідну ухвалу про відмову зазначеного подання. Також, у процесі розгляду вищевказаного подання вирішувалось питання знести за рахунок третьої особи - ОСОБА_4, але це не відповідає вимогам Закону, фактично змінює рішення суду по суті. Відповідно до п. 20 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право залучати в разі потреби до проведення чи організації виконавчих дій субєктів господарювання, у тому числі на платній основі, за рахунок авансового внеску стягувана, відповідно до ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-ХІV (втратив чинність на підставі Закону №1404-VIII від 02 червня 2016 року), «Інструкцією з організації примусового виконання рішень» затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року.

Таким чином, всі дії державного виконавця Другого Малиновського відділу ДВС міста ОСОБА_2 ГТУЮ в Одеській області були здійснені в межах та у спосіб, який передбачений Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-ХІV (втратив чинність на підставі Закону №1404-VIII від 02 червня 2016 року), та чинним Законом, «Інструкцією з організації примусового виконання рішень» затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року, ЦПК України (діючого станом на листопад 2004 року), та в межах повноважень державного виконавця.

Заінтересована особа: ОСОБА_1 підтримала позицію державного виконавця.

Розглянувши скаргу, дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне задовольнити скаргу з таких підстав.

Судом встановлено, що рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 15 травня 2009 року по справі № 2-1317/2009 було задоволено позовні вимоги Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради та зобов'язано ОСОБА_1 за власний рахунок знести самовільно побудоване приміщення до АДРЕСА_1, яке складається з приміщень, позначених на технічному паспорті квартири під літ. 2,3.

Дублікат виконавчого листа № 2-1317/2009 виданий 17 липня 2015 року.

Малиновською районною адміністрацією Одеської міської ради було подано дублікат виконавчого листа № 2-1317/2009 до примусового виконання.

ОСОБА_2 державним виконавцем Малиновського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_2 територіального управління юстиції в Одеській області 29 червня 2017 року була винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п. 4 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Пунктом 4 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач перешкоджає проведенню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат виконавчого провадження, передбачене статтею 43 цього Закону, незважаючи на попередження виконавця про повернення йому виконавчого документа

В мотивувальній частині постанови від 25 травня 2017 року державним виконавцем викладено обставини, що стали підставою для прийнятого ним рішення про повернення виконавчого документа стягувачу, а саме: «Відповідно до ст. ст. 43, 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем вжиті заходи примусового виконання до боржника щодо виконання рішення суду.

В ході проведення виконавчих дій, державним виконавцем неодноразово направлялись листи, щодо проведення додаткового авансування витрат на проведення виконавчих дій стягувачеві, станом на 29 червня 2017 року до відділу не надходило жодних відповідей. Підтвердження отримання скаржником цих листів відсутні, крім листа Малиновського відділу ДВС Одеського міського управління юстиції №145/06-42 від 16 вересня 2015 року.

У відповіді на даний лист до Малиновського відділу ДВС Одеського міського управління юстиції було направлено лист районної адміністрації № 3247/01-20 від 01 жовтня 2015 року, яким державному виконавцю, серед іншого, повідомлено про необхідність надати стягувачу - Малиновській районній адміністрації Одеської міської ради всієї відповідної інформації, яка необхідна для проведення виконавчих дій по примусовому виконанню виконавчого листа № 2-1317/2009, зокрема, сума необхідного авансового внеску, обґрунтування цих витрат та спосіб, в який державний виконавець планує повертати ці кошти до бюджету міста.

На час здійснення виконавчих дій діяв Закон України «Про виконавче провадження» в редакції від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV (втратив чинність на підставі Закону № 1404-VІІІ від 02 червня 2016 року), статтею 42 якого передбачалось авансування витрат стягувачем на забезпечення провадження виконавчих дій за погодженнямз державним виконавцем та внесення на відповідний рахунок відділу ДВС певної грошової суми для здійснення необхідних витрат або покриття їх частини, якщо інше не передбачено законом.

Здійснення додаткового авансування, про яке зазначає державний виконавець в мотивувальній частині оскаржуваної постанови, передбачено ст. 43 Закону України «Про виконавче провадження» (чинний на теперішній час), а будь-яких листів стосовно проведення додаткового авансування Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради від Малиновського відділу ДВС по даному виконавчому провадженню не отримувала.

Тобто таке посилання державного виконавця не відповідає дійсності.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (чинний на теперішній час), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси, на виконання якого видано виконавчий лист № 2-1317/2009, зобовязано ОСОБА_1 за власний рахунок знести самовільно побудоване приміщення до АДРЕСА_1, яке складається з приміщень, позначених на технічному паспорті квартири під літ. 2,3.

Відповідно до абзацу 2 частини 3 статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» (чинний на теперішній час), якщо рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та державний виконавець вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

Тобто, державний виконавець повинен здійснити виконання рішення суду у спосіб встановлений даним рішенням, а саме за рахунок боржника привести самочинно реконструйований обєкт нерухомого майна до попереднього стану, для чого вжити заходів щодо арешту виявленого майна у відповідних межах, а також здійснити інші заходи, передбачені ст. ст. 48, 56, 68 Закону України «Про виконавче провадження» у відповідності до повноважень наданих державному виконавцю цим Законом для забезпечення повного та фактичного виконання рішення суду.

Державний виконавець у мотивувальній частині постанови від 25 травня 2017 року посилається на ст. 43 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачено обовязковість авансування витрат виконавчого провадження, а саме: у разі якщо витрати на залучення до проведення виконавчих дій субєктів господарювання на платній основі, виготовлення технічної документації на майно, здійснення витрат на валютообмінні фінансові операції та інших витрат, повязаних із перерахуванням коштів, перевищують суму сплаченого авансового внеску, стягувач зобовязаний додатково здійснити авансування таких витрат.

Однак, відповідно до ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження», кошти виконавчого провадження складаються з:

1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця;

2) авансового внеску стягувача;

3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, повязані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті.

Зі змісту даної норми Закону посилання державного виконавця на обовязковість здійснення стягувачем авансування витрат виконавчого провадження є безпідставним, з огляду на встановлений судом спосіб виконання рішення, а саме за рахунок боржника - ОСОБА_1.

Виходячи із вищевикладеного, державним виконавцем не здійснено всіх передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів примусового виконання для забезпечення повного та фактичного виконання рішення суду.

Державний виконавець повинен був здійснити виконання рішення суду у спосіб, встановлений даним рішенням, а саме за рахунок боржника привести самочинно реконструйований обєкт нерухомого майна до попереднього стану, для чого вжити заходи щодо виявлення доходів та майна боржника, після чого звернути стягнення на виявлені доходи та майно у відповідних межах, а стягнуті з боржника кошти мають бути використані як кошти стягнуті з боржника на витрати виконавчого провадження, що повязані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішення, у відповідності до ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження».

У звязку з тим, що Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради отримала постанову від 29 червня 2017 року лише 31 серпня 2017 року, про що свідчить підпис представника Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради та дата реєстрації даної постанови в загальному відділі районної адміністрації за № 1244/01-12 від 05 вересня 2017 року, тобто формально строки на оскарження зазначеної постанови не пропущені, проте Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради просить їх поновити, так як відповідно до ч. 5 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року, рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає за необхідним скаргу Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради задовольнити. Поновити Малиновській районній адміністрації Одеської міської ради строк на звернення до суду. Скасувати постанову про повернення виконавчого документу стягувачу від 29.06.2017 року ВП № 48298763, винесену головним державним виконавцем Малиновського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області. Зобов'язати Малиновський відділ державної виконавчої служби м, ОСОБА_2 територіального управління юстиції в Одеській області відновити виконавче провадження по виконанню вимог виконавчого листа № 2-1317/2009, виданого 17.07.2015 року Малиновським районним судом м. Одеси, про зобов'язання ОСОБА_1 за власний рахунок знести самовільно побудоване приміщення до АДРЕСА_1, яке складається з приміщень, позначених на технічному паспорті квартири під літ. 2,3.

Згідно ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Виконання судового рішення, відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013, є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2004 року по справі «Шмалько проти України» вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Керуючись ст. ст. 12, 13, 18, 81, 259, 263 264, 447 453 ЦПК України, СУД,

У Х В А Л И В :

Скаргу Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради задовольнити.

Поновити Малиновській районній адміністрації Одеської міської ради строк на звернення до суду.

Скасувати постанову про повернення виконавчого документу стягувачу від 29.06.2017 року ВП № 48298763, винесену головним державним виконавцем Малиновського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області.

Зобов'язати Малиновський відділ державної виконавчої служби м, ОСОБА_2 територіального управління юстиції в Одеській області відновити виконавче провадження по виконанню вимог виконавчого листа № 2-1317/2009, виданого 17.07.2015 року Малиновським районним судом м. Одеси, про зобов'язання ОСОБА_1 за власний рахунок знести самовільно побудоване приміщення до АДРЕСА_1, яке складається з приміщень, позначених на технічному паспорті квартири під літ. 2,3.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з моменту проголошення ухвали, особам, які не були присутні в судовому засіданні в той же строк з часу вручення копії цієї ухвали.

Ухвала суду у повному обсязі складено 25 січня 2018 року.

Суддя: В.К.Гуревський

25.01.2018