РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 643/12994/16-ц

Провадження № 2/643/291/18

01.02.2018 Московський районний суд м. Харкова у складі: головуючого судді - Букреєвої І.А., за участю секретаря - Саілян Д.В., представника позивача - ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання договору дарування на вимогу дарувальника , -

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернулася до суду з позовом в якому просить розірвати Договір дарування частини житлового будинку, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений 09 жовтня 2006р. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрований в реєстрі за №4852.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги. В обґрунтування яких пояснила наступне. 09 жовтня 2006 року між ОСОБА_2 та її сином - ОСОБА_3 був укладений Договір дарування 2/5 частини житлового будинку №11 з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в м. Харкові по вул. Сергіївська.

Укладаючи Договір дарування, позивач хотіла, щоб її син відповідач по справі , проживав у будинку по вул. Сергіївська в м. Харкові, тобто мав власне житло і жив ближче до батьків. Проте, відповідач після одруження переїхав жити до ОСОБА_5 області. Відповідач фактично у будинку №11-А по вул. Сергіївська в м. Харкові не проживає , там мешкає позивач. Наміру проживати у ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідач не має.

Комунальні послуги за буд. 11-А по вул. Сергіївська в м. Харкові сплачує позивач . За період з 2006 року по сьогоднішній день жодним чином не дбає та не утримує належний йому будинок. Відповідач своїм відношенням до подарованого йому нерухомого майна створює загрозу безповоротної втрати дарунка, який має для позивача велику немайнову цінність, оскільки у цей будинок нею було вкладено багато сил та праці.

Відповідач до суду надіслав заяву про визнання позову ( а.с. 59 )

Заслухавши представника позивача , дослідив матеріали справи , суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено , що 09 жовтня 2006 року між ОСОБА_2 та її сином - ОСОБА_3 був укладений Договір дарування 2/5 частини житлового будинку №11 з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в м. Харкові по вул. Сергіївська ( а.с. 4 )

Згідно п.2 Договору дарування на земельній ділянці площею - 566 кв.м. розташовано житловий будинок літ. «А-1», змішаний, житловою площею 104,9кв.м., та надвірні будівлі: два сараї літ. «Б, Ж», гараж літ. «В», два льохи літ. «Г, И», дві вбиральні літ. «Д, Е», душ літ. «з», огорожа №1-5.

Право власності відповідача на 2/5 частини вищевказаного житлового будинку було зареєстровано 10 жовтня 2006р. у КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» витяг №12109966, запис №2226 в книзі 1).

На підставі рішення Московського районного суду м. Харкова від 25 квітня 2007р. справа №2-1568/07) домоволодіння (житловий будинок) №11 з надвірними будівлями, що знаходяться в м. Харкові по вул. Сергіївській було поділено в натурі між співвласниками ОСОБА_3 (Відповідач) та ОСОБА_6 з виділенням кожному відокремлених домоволодінь, припинено право спільної часткової власності вказаних осіб на житловий будинок з надвірними спорудами. За ОСОБА_3 визнано право власності на самовільно реконструйований житловий будинок літ. «М-1», житлову прибудову літ. «М1-1», прибудову літ «м», з присвоєнням йому поштової адреси: м. Харків, вул. Сергіївська, 11-А.

Право власності Відповідача на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова від 25.04.2007р. було зареєстровано в КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 14 травня 2007р. (витяг №14538327, запис №86092 в книзі 1].

При цьому, у відповідності до зазначеного рішення суду , судом було встановлено , що ОСОБА_3 за власні кошти реконструював частину будинку «літ.А-1», внаслідок чого було створено новий самостійний будинок літ. «М-1».

Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст.ст.627,628 ЦК України)

За приписами ст.ст.717, 719 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність; договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття. Прийняття обдаровуваним документів, які посвідчують право власності на річ, інших документів, які посвідчують належність дарувальникові предмета договору, або символів речі (ключів, макетів тощо), - є прийняттям дарунка (ч.ч.1, 4 ст.722 ЦК України).

Як на правову підставу позовних вимог позивач посилалась на ч.2 ст.727 ЦК України та зазначала, що дії відповідача, який переїхав жити до своєї дружини у м.Ізмаїл , Одеської області , фактично у будинку №11-А по вул. Сергіївська в м. Харкові не проживає , там мешкає позивач , наміру проживати у будинку не має, комунальні послуги сплачує позивач , жодним чином не дбає та не утримує належний йому будинок, чим створює загрозу безповоротної втрати дарунка, який має для позивача велику немайнову цінність.

Положеннями ст.727 ЦК України визначено умови розірвання договору дарування на вимогу дарувальника.

Частина 2 зазначеної статті визначає право дарувальника вимагати розірвання договору дарування, якщо обдаровуваний створює загрозу безповоротної втрати дарунка, що має для дарувальника велику немайнову цінність.

Аналіз зазначеної правової норми свідчить про те, що відносини дарування мають як правовий, так і моральний аспект, який проявляється у тому випадку, коли предметом договору дарування є речі, що мають для дарувальника не лише майнову, а й велику немайнову цінність, і йому буде не байдужа доля такої речі, яка передана в дарунок обдаровуваному.

Якщо такому дарунку загрожує безповоротна втрата з вини обдаровуваного, дарувальник вправі розірвати договір дарування, предметом якого є такий дарунок, і таке розірвання правочину спрямоване на запобігання втрати дарунка.

При розірванні договору дарування на вимогу дарувальника на підставі, що передбачена ч.2 ст.727 ЦК України, на яку посилалась позивач, визначальним є доведення обставин, що обдаровуваному було відомо про те, яку велику немайнову цінність має дарунок для дарувальника. Останнє, у свою чергу, зобов'язує обдаровуваного бережно та сумлінно ставитись до дарунка та забезпечувати його схоронність.

Окрім того, право на розірвання договору дарування, передбачене ч.2 ст.727 ЦК України виникає з моменту вчинення дій обдаровуваного, що створюють загрозу безповоротної втрати дарунка.

Позивач визначилась з підставами позову зазначеними вище, під якими слід розуміти обставини, якими обгрунтовуються позовні вимоги, у зв'язку з чим та в силу принципу диспозитивності цивільного процесу, суд не наділений повноваженнями змінювати підстави позову, на відміну від застосування норми закону, яку суд може змінити, якщо її дія не поширюється на правовідносини сторін.

Частина 1 ст.81 ЦПК України визначає обов'язок кожної сторони довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу вимог і заперечень проти позову, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватися на припущеннях (ч.2 ст.77, ч.6 ст.81 ЦПК України).

Відповідно до ст.ст.76, 77, 78 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, які мають значення для вирішення справи, при цьому докази мають бути належними, тобто такими, що містять інформацію щодо предмета доказування, і допустимими, тобто такими, що можуть бути підтверджені певними засобами доказування.

Натомість доказів, які б підтверджували, що обдаровуваний створює загрозу безповоротної втрати дарунка, та що цей дарунок має для дарувальника велику немайнову цінність позивачем не надано.

Посилання позивача на те, що ОСОБА_3 не сплачує комунальні послуги та податки , не може бути підставою для розірвання спірного договору, оскільки зі змісту договору вбачається, що обдаровуваний не брав на себе обов'язку вчинити певні дії майнового характеру (ст.725 ЦК України), до того ж сплачувати комунальні послуги , які фактично отримала позивач , проживаючи у будинку , належному її сину.

Не можна погодитися і з позивачем в тому , що наявність боргу за земельним податком та несплата відповідачем комунальних платежів за спірний будинок є обставинами, які можуть беззаперечно свідчити про загрозу безповоротної втрати дарунку у розумінні ч.2 ст.727 ЦК України.

Не містять матеріали справи і жодного доказу щодо руйнування відповідачем будинку.

Необгрунтованими слід визнати і позов в частині того , що спірний будинок має для позивача велику немайнову цінність, адже жодних доказів на підтвердження цієї обставини матеріали справи не містять.

Та обставина, що відповідач визнав позов у своєї заяві до суду не має правового значення для вирішення даного спору. З огляду на приписи ст.11 ЦПК України та на предмет доказування у даній справі, воля відповідача в даному випадку може бути засвідчена у нотаріальному порядку.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 89, 265, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання договору дарування на вимогу дарувальника - відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Апеляційного суду Харківської області, протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлений 05.02.2018 року.

Суддя