Номер провадження: 22-ц/785/6162/18
Головуючий у першій інстанції Бойчук А. Ю.
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.10.2018 року м. Одеса

Справа № 522/19323/17

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П.,

- суддів: - Калараш А.А., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря Драганової Ю.С.,

учасники справи:

- позивач ОСОБА_4,

- відповідач ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування витрат на поховання спадкодавця,за апеляційною скаргою ОСОБА_6, представника ОСОБА_5, на рішення Приморського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Бойчука А.Ю. 15 травня 2018 року,

встановив:

У жовтні 2017 р. ОСОБА_4 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_5 на його користь витрати, понесені на поховання спадкодавця - ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 9 745,00 грн..

ОСОБА_4 обґрунтовує свої вимоги тим, що 07.01.2015 року померла їх мати - ОСОБА_7. На її поховання він витратив грошові кошти в розмірі 19 490,00 грн.. Відповідачка є спадкоємцем померлої матері за заповітом. Він запропонував сестрі відшкодувати половину витрат на поховання та придбання памятника в сумі 13 400,00 грн., однак отримав відмову (а. с. 3 5).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 15.05.2018 р. вищезазначений позов ОСОБА_4 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 витрати, понесені на поховання спадкодавця - ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1., у розмірі 9 745,00 грн..

Рішення суду мотивовано тим, що мати сторін - ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_1. в АДРЕСА_1, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 09.01.2015 року, виданого Виконавчим комітетом Ожиговецької сільської ради Волочиського району Хмельницької області, про що зроблено відповідний актовий запис № 2.

Заповітом від 21.08.2014 р. померла ОСОБА_7 заповіла земельну ділянку, площею - 2,6505 га., ОСОБА_4, який у встановленому порядку своєчасно звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті спадкодавця, тому згідно зі ст. 1269 ЦК України таким, що прийняв спадщину, отримавши свідоцтво про право на спадщину на цю земельну ділянку.

Згідно заповіту від 10.02.2010 р. ОСОБА_7 заповіла все своє майно дочці - ОСОБА_5, яка будучи спадкоємцем по заповіту від 10.02.2010 р. своєчасно звернулася із заявою про прийняття спадщини, у тому числі і на земельну ділянку, однак нотаріусом їй було відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку.

Відповідно до рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 26.07.2018 року, яке набрало законної сили 15.08.2016 р., визнано за ОСОБА_5 право власності в порядку спадкування на ѕ частини земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею - 2,6504 га., яка розташована на території Ожиговецької сільської ради Волочиського району Хмельницької області, і належала померлій ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_7 на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії НОМЕР_4, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 88, кадастровий номер НОМЕР_3. Право власності на вказану земельну ділянку, також, підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 04.04.2018 р..

Відповідно до накладної б/н від ІНФОРМАЦІЯ_1. витрати позивача на поховання ОСОБА_7 склали - 2 249,00 грн..

Згідно з копією договору підряду № 02 від 05.04.2017 р., укладеного між ФОП ОСОБА_8 та ОСОБА_4, замовник доручає, а підрядник зобовязується надати послуги по виготовленню та встановленню памятника, у відповідності до умов договору, а замовник зобовязується прийняти цю роботу та оплатити її

Відповідно до пункту 1.2. Договору, вартість робіт, які доручаються підряднику згідно цього договору, становить 13 400,00 грн..

У судовому засіданні, також, встановлено, що загальний розмір витрат, понесених позивачем на поховання ОСОБА_7 в повному обсязі склав 19 490,00 грн.. Вказаний розмір витрат на поховання не був спростований відповідачкою.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_4 щодо стягнення витрат на поховання підлягають задоволенню в повному обсязі, а саме необхідно стягнути з відповідачки на користь позивача 9 745,00 грн. (а. с. 82 - 84).

ОСОБА_6, представник ОСОБА_5, в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове рішення про стягнення з відповідачки витрат на поховання у сумі 1 124,50 грн..

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує на те, що суд посилався на відповідне розяснення Верховного Суду України, в якому мова йде про ст. 459 ЦК УРСР, який втратив чинність. Суд помилково вважав, що встановлення памятника входить до комплексу ритуальних послуг. Наявною у справі накладною підтверджуються витрати позивача тільки на суму 2 249,00 грн..

ОСОБА_5 та її представник у судовому засіданні підтримали викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги.

ОСОБА_9, представник ОСОБА_4, у відзиві на апеляційну скаргу вважає необхідним скаргу залишити без задоволення. Рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилається на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції. Вказує, що відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» витрати на виготовлення та встановлення памятника відносяться до витрат на поховання. У судовому засіданні відповідачка та її представник ніяким чином не висловлювали свої заперечення щодо договору на виготовлення памятника.

ОСОБА_4 та його представник - ОСОБА_9 у судовому засіданні підтримали викладені у відзиві на апеляційну скаргу доводи та вимоги.

Частиною 3 ст. 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції вищезазначеним вимогам законодавства у повній мірі не відповідає.

Суд першої інстанції, на підставі наявних у справі, наданих сторонами і досліджених судом доказів, дійшов правильних вищевказаних висновків про існування між сторонами правовідносин щодо відшкодування витрат на поховання спадкодавця, необхідність стягнення з відповідачки частини цих витрат. Висновки суду в цій частині відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. 1232 ЦК України ЦК України) та процесуального (ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України, чинного на час апеляційного перегляду) права.

Відповідно до ст. 1232 ЦК України спадкоємці зобов'язані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця.

Витрати на утримання, догляд, лікування спадкодавця можуть бути стягнені не більш як за три роки до його смерті.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо визначення загальної суми витрат на поховання, які були понесені ОСОБА_4 на час звернення до суду з позовом по даній справі.

Згідно квитанції від ІНФОРМАЦІЯ_1. документально підтверджуються витрати на придбання одягу для померлої, вінків тощо у розмірі - 2 249,00 грн. (а. с. 72). Також було сплачено аванс на виготовлення памятника у сумі 1 000,00 грн. (а. с. 7). Не спростовано відповідачкою витрати позивача на викопування ями 340,00 грн., поминальний обід 1 800,00 грн., вона визнала витрати на священика 300,00 грн.. Таким чином, загальний розмір витрат на поховання становить 5 689,90 грн.. Половина від цієї суми становить 2 84450 грн. = 5 689,90 грн. : 2.

Таким чином, розмір витрат на поховання спадкодавця, який необхідно стягнути з ОСОБА_5 на час розгляду даної справи, необхідно змінити.

Доводи апелянта про те, що наявними у справі доказами не підтверджується загальний розмір витрат на поховання у сумі - 19 490,00 грн. є обґрунтованими.

Доводи апелянта про те, що загальний розмір витрат на поховання становить 2 249,00 грн., помилковість висновку суду про те, що встановлення памятника входить до комплексу ритуальних послуг, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вони суперечать обставинам справи, не засновані на положеннях ст. ст. 2, 25 Закону України «Про поховання та похоронну справу».

Посилання суду на розяснення, які містяться у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 р. № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» не призвели до не правильного висновку про необхідність стягнення витрат на поховання, оскільки це передбачено ст. 1232 ЦК України.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_6, представника ОСОБА_5, є частково обґрунтованою - тільки в частині зміни рішення суду щодо розміру витрат на поховання, а тому її треба задовольнити частково.

ОСОБА_4 не позбавлений можливості після закінчення виготовлення та встановлення памятника звернутися до суду з відповідним позовом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги змінює судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом порушено норми процесуального права, неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи в частині визначення розміру витрат на поховання, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні в цій частині за вищевказаних підстав.

В решті рішення необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6, представника ОСОБА_5, задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 травня 2018 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_5 (паспорт - НОМЕР_5) на користь ОСОБА_4 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) витрати на поховання спадкодавця у розмірі 2 844 (дві тисячі вісімсот сорок чотири) грн. 50 коп..

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 29 жовтня 2018 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: А. А. Калараш

О. М. Таварткіладзе