ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2018 року

м. Харків

Справа № 2018/3696/2012

Провадження № 22-ц/818/493/18

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Овсяннікової А.І.

суддів - Коваленко І.П., Сащенко І.С.,

при секретарі Дашковській Н.К.

учасники справи:

заявник - державний виконавець Київського відділу державної виконавчої служби міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області Ярошенко Вадим Васильович,

боржник - ОСОБА_2, представник боржника ОСОБА_3

стягувач - ОСОБА_4,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу № 2018/3696/2012 за поданням державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області Ярошенка Вадима Васильовича про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 17 травня 2018 року, постановлену суддею Чередник В.Є., -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2012 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 19 березня 2012 року позов ОСОБА_4 - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4, суму боргу у розмірі 29869грн., 3% річних у розмірі 2390,75грн., сплачені позивачем витрати по оплаті судового збору у розмірі 322,60грн., усього - 32582,35грн.

В задоволенні інших позовних вимог - відмовлено.

На виконання рішення 30 липня 2012 року Київським районним судом м. Харкова видано виконавчий лист, який пред'явлено до виконання.

Постановою державного виконавця Київського ВДВС ХМУЮ від 21 лютого 2013 року відкрито виконавче провадження №36683660.

У травні 2018 року державний виконавець звернувся до суду із поданням про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа до виконання зобов'язань, покладених на нього згідно рішення суду.

В обгрунтування подання посилається на те, що на виконанні Київського ВДВС ХМУЮ знаходиться виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 суми в розмірі 32582,35грн. Боржником рішення суду не виконане, ухиляється від виконання зобов'язань, що є підставою для тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 17 травня 2018 року подання державного виконавця - задоволено.

Тимчасового заборонено ОСОБА_2 виїзд за кордон України, а саме до повного виконання ним зобов'язань, покладених на нього виконавчим листом №2/2018/1644/2012/17, виданого 30 липня 2012 року Київським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 суму боргу у розмірі - 32582,35грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить ухвалу скасувати та постановити нову про відмову в задоволенні подання.

Апеляційна скарга мотивована тим, що він не вчиняє дій, спрямованих на невиконання судового рішення, а навпаки, прагне зібрати грошові кошти та виконати свої зобов'язання; будь-яких доказів на підтвердження факту ухилення його від виконання рішення суду матеріали справи не містять; наявність у боржника невиконаних зобов'язань за рішенням суду не є підставою для обмеження його права на виїзд за межі України; необхідною умовою для застосування такого заходу є навмисне та свідоме невиконання рішення суду.

Колегія суддів, вислухав суддю - доповідача, пояснення з'явившихся осіб, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що скарга задоволенню не підлягає.

Право кожного вільно залишати територію України може бути обмежено лише законом (ст.33 Конституції України).

Підстави для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон передбачені Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» №3857-ХІІ від 21.01.1994року (надалі - Закон №3857-ХІІ).

Згідно п.5 ч.1 ст.6 цього Закону право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли: він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов'язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Пунктом 19 ч. 3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів;

Згідно положень ст.441 ЦПК України (в редакції, яка діяла на час постановлення судового рішення) тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що на виконанні Київського ВДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області з 21 лютого 2013 року знаходиться виконавче провадження №36683660 з виконання виконавчого листа № 2/2018/1644/2012/17, виданого 30 липня 2012 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 суми боргу у розмірі - 32582,35 грн.

21 лютого 2013 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою боржника зобов'язано подати декларацію про доходи та майно та попереджено про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Копію постанови направлено сторонам виконавчого провадження.

09 лютого 2016 року ОСОБА_2 було направлено виклик щодо необхідності явки до державного виконавця для надання підтверджуючих документів про сплату боргу за виконавчим документом чи надання пояснень з приводу невиконання рішення суду.

16 вересня 2016 року державним виконавцем здійснено вихід за місцем реєстрації ОСОБА_2: АДРЕСА_1. Двері ніхто не відчинив, вимога щодо виконати рішення суду та необхідності явки за викликом залишені за вказаною адресою, про що державним виконавцем у присутності понятих складено акт.

20 вересня 2016 року ОСОБА_2 отримав постанову про відкриття виконавчого провадження.

01 грудня 2016 року надав письмові пояснення, в яких зазначив, що не має можливості сплатити суму боргу в повному обсязі у зв'язку з тим, що він не працює, джерел отримання доходів не має та зобов'язується гасити суму заборгованості частково в міру його можливостей (а.с.12).

Згідно відповідей Пенсійного фонду України, Державної фіскальної служби України, ГУ ДМС України в Харківській області, Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України: ОСОБА_2 джерел доходів не має, пенсійних виплат не отримує; відкриті рахунки у банківських та фінансових установах відсутні; у ОСОБА_2 в наявності паспорт громадянина України для виїзду за кордон; останній неодноразово перетинав державний кордон України.

Матеріали справи свідчать, що державний виконавець вживав передбачених ст. ст. 10, 18 Закону заходів, спрямованих на примусове виконання судового рішення щодо фактичного виконання рішення.

Дії боржника у виконавчому провадженні вказують на фактичне ухилення його від виконання рішення суду.

Посилання ОСОБА_2 на те, що відсутні підстави для тимчасового обмеження його у праві виїзду за межі України, оскільки державним виконавцем не доведено факту його ухилення від виконання рішення суду, - не відповідають фактичним обставинам справи. Копію постанови про відкриття виконавчого провадження він отримав 20 вересня 2016 року, борг добровільно не сплачує, виїжджає за межі України, не подає декларацію про доходи та майновий стан, на виклики державного виконавця не з'являється. Вказане свідчить про те, що боржник вчиняє дії, що унеможливлює та ускладнює виконання рішення суду.

Як пояснив в суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 за весь час ним сплачено 450грн.

Крім того зміст норм Закону України «Про виконавче провадження» передбачає юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України не за наявності факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання.

«Ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)», вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та у 19 ч. 3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», означає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. Це є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань покладених на нього рішенням є оціночним поняттям.

Задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

Можливість застосування до боржника обмеження у праві виїзду за кордон або відсутність підстав для цього не пов'язуються прямо із обсягом здійснення виконавцем інших заходів, спрямованих на примусове виконання рішення суду, законодавчих перешкод для одночасного застосування різних заходів із метою виконання рішення суду немає, а відповідні факти оцінюються в сукупності в кожному конкретному випадку з урахуванням дійсних обставин виконавчого провадження, дій (бездіяльності) боржника тощо. Водночас сторони виконавчого провадження (зокрема, боржник) не позбавлені права і можливості діяти за наявності для того підстав у виконавчому провадженні встановленим порядком з урахуванням зміни обставин, ступеня виконання рішення, наявності підстав для такого виконання, ставити питання про скасування обмежень тощо.

Аналізуючи вищенаведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_2, будучи обізнаним про наявність рішення суду про стягнення з нього коштів та відкриття у зв'язку з цим виконавчого провадження, тривалий час ухилявся від виконання зобов'язань; за весь час з 2013 року - по жовтень 2018 року ним сплачено тільки 450грн. Разом з тим він неодноразово виїжджав за кордон.

Висновок суду першої інстанції про доведеність факту ухилення боржника від виконання рішення суду, - відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Згідно положень ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 17 травня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повну постанову складено 05 листопада 2018 року.

Головуючий Овсяннікова А.І.

Судді Коваленко І.П.

Сащенко І.С.