Провадження № 22-ц/790/1150/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2018 року Апеляційний суд Харківської області в складі:

Головуючого - Бровченко І.О.,

суддів - Бурлака І.В., Кружиліної О.А.,

при секретарі - Афоніні К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 01 грудня 2017 року у справі № 641/5020/17 (суддя Курганникова О.А.) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про спонукання до виконання мирової угоди, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про спонукання до виконання мирової угоди.

В обгрунтування позовних вимог зазначив, що 10 лютого 2015 року суддею Київського районного суду м. Харкова визнано мирову угоду укладену між сторонами по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-тя особа: Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про позбавлення батьківських прав, та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, 3-тя особа - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про усунення перешкод в спілкуванні з дитиною.

Після набрання чинності ухвалою суду від 10 лютого 2015 року, ОСОБА_1 категорично відмовлялася дотримуватися умов мирової угоди, чинила та продовжує чинити значні перешкоди у спілкуванні позивача із сином, практично завжди відмовлялася давати сина батькові, посилаючись на постійне погане самопочуття дитини, або хворобу, або ж просто його небажання спілкуватися зі мною.

Коли позивачу все ж таки вдавалося поспілкуватися із сином, то він був замкнутий, боявся промовити слово та постійно дивився у бік матері, бабки та діда, які його залякують, налаштовують проти позивача. Разом з позивачем у визначені години до квартири ОСОБА_1 виходили співробітники КМДН Комінтернівського РВ та був зафіксований факт того, що ОСОБА_1 чиняться перешкоди у спілкуванні з дитиною.

Також позивач отримував у Київському районному суді м. Харкова виконавчий лист для подальшого примусового виконання ухвали суду про затвердження мирової угоди. Однак у виконавчій службі йому було відмовлено у відкритті виконавчого провадження через невідповідність даного документу вимогам ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження».

Потім він звернувся до Комінтернівського районного суду м. Харкова із позовом до ОСОБА_1, третя особа Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Виконавчого комітету Харківської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною.

Під час розгляду даної справи проводилось засідання Служби у справах дітей з метою встановлення годин для спілкування батька із сином. Відповідачка також викликалась до Служби, однак жодного разу не з'явилася через байдужість до цього питання.

17 вересня 2015 року Комінтернівським районним судом м. Харкова було ухвалено рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 були задоволені частково та встановлені інші, на відміну від умов мирової угоди, години для спілкування із сином. Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 було оскаржено дане рішення. Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 22 грудня 2015 року ухвалено рішення, яким апеляційна скарга була задоволена частково. Рішення суду першої інстанції було змінено та встановив інші години для його спілкування із дитиною, однак даний час є також відмінним від того, який призначений за мировою угодою та ухвалою суду від 10 лютого 2015 року.

З часу набрання чинності рішення Апеляційного суду Харківської області, а саме з 22 грудня 2015 року, позивач звернувся до Комінтернівського ВДВС ХМУЮ із відповідним виконавчим листом. В той же час, він намагався поспілкуватися із сином поза виконавчим провадженням відповідно до графіку, схваленого Апеляційним судом Харківської області. Проте ОСОБА_1 продовжувала чинити йому суттєві перешкоди. На початку лютого 2016 року ОСОБА_3. отримав ухвалу Вищого спеціалізованого суду України, якою було відкрито касаційне провадження, та зупинено провадження виконавче.

27 квітня 2016 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України попередні рішення судів першої та апеляційної інстанції скасовані через порушення судами норм процесуального права, а справа направлена на новий розгляд до Комінтернівського районного суду м. Харкова.

За кожним фактом порушення ОСОБА_1 умов мирової угоди він звертався із відповідними заявами до Комінтернівського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області та служби у справах дітей Комінтернівського району м. Харкова, в яких просив запобігти подальшому порушенню його цивільних та батьківських прав, прийняти заходи до гр. ОСОБА_1 стосовно виконання нею умов мирової угоди.

Таким чином, ОСОБА_1 злісно та умисно ухиляється від виконання умов укладеної між нами угоди щодо порядку виховання дитини. Позивач був вимушений звернутися до суду про скасування мирової угоди.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20 квітня 2017 року його позовні вимоги до ОСОБА_1 про розірвання мирової угоди, посвідченої ухвалою Київського районного суду м. Харкова 10 лютого 2015 року залишені без задоволення.

Проте, в судовому засіданні були допитані свідки зі сторони відповідачки. Так, гр. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підтвердили факт того, що їх донька не надавала позивачу сина через її опасання, що ОСОБА_3 може викрасти дитину. Також вони підтвердили обставини, що містяться на відео файлах, зафіксованих позивачем при зустрічах із ОСОБА_1, коли він приїжджав за сином.

Не погоджуючись із даним рішенням позивачем була подана апеляційна скарга. Проте, ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 01 червня 2017 року в задоволенні скарги було відмовлено. Разом з тим позивач зазначив, що ОСОБА_1 забороняє синові спілкуватися з ним по мобільному телефону, не бере трубку, коли позивач їй телефонує, щоб погодити з нею час спілкування із дитиною тощо. Відповідачка ігнорує його листи, направлені з метою визначення часу спілкування з дитиною у святкові дні, під час осінніх, зимових, весняних та літніх канікул. За увесь час дії мирової угоди позивач не мав можливості виїхати із сином на відпочинок та на у оздоровчі заклади через категоричну заборону ОСОБА_1

Таким чином, саме через грубе порушення відповідачкою умов мирової угоди та її категоричним небажанням вирішити питання щодо участі позивача у вихованні дитини, також через суттєві порушення його батьківських прав з боку ОСОБА_1, він вимушений звертатися до суду із даним позовом про спонукання ОСОБА_1 до виконання мирової угоди.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 01 грудня 2017 року суд вирішив спонукати ОСОБА_1 до виконання мирової угоди, укладеної між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та затвердженої ухвалою Київського районного суду м. Харкова 10 лютого 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-тя особа: Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про позбавлення батьківських прав, та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, 3-тя особа - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про усунення перешкод в спілкуванні з дитиною.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Зазначає, що матеріалами справи не підтверджено невиконання нею умов мирової угоди та позивачем обрано неналежний спосіб захисту.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1, батьками малолітнього ОСОБА_6 є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.14).

10 лютого 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено мирову угоду, яка затверджена ухвалою Київського районного суду м. Харкова за умовами якої:

«1. Між сторонами досягнута згода щодо відмови позивача за первісним позовом ОСОБА_1 від позову про позбавлення батьківських прав відповідача за первісним позовом - ОСОБА_2

2. Я, ОСОБА_1, не заперечую проти побачень ОСОБА_2, без моєї присутності, з нашим малолітнім сином ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та гарантую право вільно відвідувати і спілкуватися з ОСОБА_6, а також брати участь у його вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджатиме нормальному розвитку останнього, з дотриманням наступного режиму спілкування:

2.1. з 10:00 по 19:00 кожну першу та третю Суботу місяця, та кожну другу та четверту Неділю місяця;

2.2. з 16:00 по 18:30 у Понеділок та Середу кожного тижня, без присутності ОСОБА_1, з урахуванням часу занять ОСОБА_6 з підготовки до школи, за умови гарного самопочуття;

2.3. святкові дні (день народження ОСОБА_6, Новий Рік, Різдво Христове, Пасха, День захисту дитини) ОСОБА_6 буде проводити по черзі, з кожним із нас, за попередньою домовленістю між нами та за згодою ОСОБА_6;

2.4. у разі, якщо святковий день (по черзі ОСОБА_2.) припадає на день побачення ОСОБА_2 з ОСОБА_6, то це побачення переноситься на наступний день за згодою ОСОБА_6;

2.5. в період літніх шкільних канікул ОСОБА_2 знаходиться у ОСОБА_2 30 днів з метою санаторно-курортного оздоровлення ОСОБА_6. Конкретний час знаходження дитини у батька завчасно письмово узгоджується з ОСОБА_2, ОСОБА_1 з урахуванням часу відпусток сторін, стану здоров'я дитини, інших обставин, не пізніш, ніж за 10 (десять) днів до дати передачі дитини до батька;

2.6. у випадку бажання батька - ОСОБА_2 виїхати разом із дитиною на відпочинок за межі міста Харкова, ОСОБА_2 зобов'язується не пізніше, ніж за 10 (десять) днів до дати виїзду на відпочинок, письмово погодити відпочинок із матір'ю - ОСОБА_1, а остання зобов'язується не чинити перешкоди, своєчасно надавати ОСОБА_2 дозвіл на виїзд дитини за межі міста Харкова, на умовах, передбачених даною угодою.

2.7. за письмовим погодженням із ОСОБА_1 та за згодою ОСОБА_6 можуть бути встановлені й інші часи/дні побачень, осінні та зимові канікули із виїздом на межі України тощо.

3. Порядок виконання угоди:

3.1. Я, ОСОБА_1, зобов'язуюсь на час перших побачень ОСОБА_2 з ОСОБА_6 у разі відмови останнього, сприяти встановленим цією мировою угодою побаченням за умови згоди ОСОБА_2 проводити їх за місцем проживання ОСОБА_6 (АДРЕСА_2), або в іншому місці у присутності матері - ОСОБА_1

3.2. Я, ОСОБА_1, зобов'язуюсь вчасно передавати ОСОБА_2 ОСОБА_6 за місцем його проживання за адресою: АДРЕСА_2.

3.3. Я, ОСОБА_2, зобов'язуюсь вчасно повертати ОСОБА_1 ОСОБА_6 після побачень за місцем його проживання за адресою: АДРЕСА_2.

3.4. Я, ОСОБА_1, зобов'язуюсь інформувати ОСОБА_2 на його вимогу про місцезнаходження ОСОБА_6, а також забезпечувати можливість спілкування ОСОБА_6 з ОСОБА_2 по телефону (мобільний зв'язок).

3.5. Я, ОСОБА_2, зобов'язуюсь інформувати ОСОБА_1 на її вимогу про місцезнаходження ОСОБА_6, а також забезпечувати можливість спілкування ОСОБА_1 з ОСОБА_6 по телефону (мобільний зв'язок) у період перебування ОСОБА_6 зі мною.

3.6. Я, ОСОБА_1, зобов'язуюсь в разі зміни місця проживання дитини - ОСОБА_6 негайно повідомляти батька - ОСОБА_2, про адресу проживання дитини (мобільний зв'язок).

3.7. Я, ОСОБА_1, зобов'язуюсь, в разі виїзду за межі м. Харкова в робочому порядку, передавати на час свого виїзду малолітню дитину - ОСОБА_6 його батьку - ОСОБА_2, а не іншим особам.

3.8. Я, ОСОБА_2, у разі хвороби ОСОБА_6, підтвердженої медичними документами, або наявності об'єктивних ознак якого-небудь захворювання, зобов'язуюсь не наполягати на побаченнях, визначених цією мировою угодою.

3.9. Я, ОСОБА_1, зобов'язуюсь не залишати ОСОБА_6 на сторонніх осіб, які не є родичами, зловживають спиртними напоями тощо.

3.10. Я, ОСОБА_2, зобов'язуюсь не залучати до участі у вихованні з ОСОБА_6 сторонніх осіб, які не є родичами, зловживають спиртними напоями тощо, до досягнення ОСОБА_6 18-річного віку.

3.11. Я, ОСОБА_2, зобов'язуюсь на час побачень забезпечити ОСОБА_6 всіма необхідними йому речами.

3.12. Вказаний у п. 2 даної мирової угоди режим спілкування ОСОБА_2 з сином - ОСОБА_6 можливий з урахуванням думки дитини. У разі відмови дитини від побачення з батьком, ОСОБА_2 зобов'язується не наполягати, в разі, якщо бажання дитини пов'язане з об'єктивними обставинами, а не зумовлене впливом на останнього інших осіб.

3.13. Сторони зобов'язуються не допускати протиправних дій та негативних розмов стосовно батька дитини - ОСОБА_2, матері дитини - ОСОБА_1, в присутності дитини - ОСОБА_6

3.14. За невиконання умов даної мирової угоди Сторони несуть матеріальну та моральну відповідальність.

Сторони, які укладають та підписують дану мирову угоду, після затвердження її судом відмовляються від будь-яких претензій, які виникають з предмета цивільної справи №640/20131/14-ц, морального та матеріального характеру один до одного за виключенням визначених цією мировою угодою.

Наслідки затвердження мирової угоди сторонам цивільного провадження відомі.»

Отримавши у Київському районному суді м. Харкова виконавчий лист для подальшого примусового виконання ухвали суду про визнання мирової угоди позивач звернувся до виконавчої служби. Однак у виконавчій службі йому було відмовлено у відкритті виконавчого провадження через невідповідність даного документу вимогам ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження».

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20 квітня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання мирової угоди, посвідченої ухвалою Київського районного суду м. Харкова 10 лютого 2015 року залишені без задоволення. Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 01 червня 2017 року вказане рішення залишено без змін.

Позивач неодноразово протягом 2015- 2017 років звертався із заявами до Комінтернівського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області, служби у справах дітей Комінтернівського району м. Харкова та Управління служб у правах Дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради , в яких просив запобігти подальшому порушенню його цивільних та батьківських прав, прийняти заходи до гр. ОСОБА_1 стосовно виконання нею умов мирової угоди (а.с. 26-77).

Згідно відповіді від 23 березня 2015 року на заяву ОСОБА_2 Служба у справах дітей Київського району повідомила, що ОСОБА_1 була запрошена до служби з метою проведення бесіди щодо виконання підписаною нею мирової угоди від 10.02.2015 року, але до теперішнього часу до служби не з'явилась, про причини неявки суду не повідомила (а.с.61).

Як вбачається з відповіді Служби у справах дітей Київського району від 31.03.2015 року, ОСОБА_1 у телефонній розмові пояснила, що не має наміру перешкоджати зустрічам позивача з малолітнім сином ОСОБА_6. Також вказано, що ОСОБА_1 було роз'яснено п. 2 ст. 157 СК України (а.с.62).

З інших відповідей Служби у справах дітей Київського району вбачається, що з ОСОБА_1 проведено профілактичні бесіди. ОСОБА_1 пояснила, що проти спілкування позивача з сином не заперечує, насильства по відношенню до малолітнього ОСОБА_6 зі сторони матері ОСОБА_1 не встановлено, психологічного впливу на дитину вона не здійснює. У разі невиконання рішення суду ОСОБА_2 рекомендовано звернутись до суду.

Як вбачається з висновків про наслідки розгляду матеріалу за фактом заяв ОСОБА_2, винесеним слідчим Комінтернівського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області, за адресою мешкання ОСОБА_1 неодноразово здійснювався виїзд з метою відібрання пояснень та співбесіди про необхідність безпосереднього виконання нею рішення суду, але двері квартири ніхто не відкрив. В телефонній розмові 18.03.2015 року ОСОБА_1 пояснила, що не перешкоджає спілкуванню сина з ОСОБА_2 Також ОСОБА_1 поскаржилася на неприйняття участі ОСОБА_2 в матеріальному забезпеченні сина.

Згідно висновку про наслідки розгляду матеріалу за заявою ОСОБА_2 від 29.05.2015 року, здійснювався виїзд за адресою: АДРЕСА_1, двері квартири ніхто не відчинив. Отримати пояснення за фактом не виконання вимог мирової угоди ОСОБА_1 не надалось можливим. Раніше, в ході перевірки неодноразових звернень ОСОБА_2, ОСОБА_1 повідомляла, що син з власної волі не бажає спілкуватися з батьком, тому зустрічі їх і не відбуваються . Проте ОСОБА_2 було надано відео файли зустрічей з сином, де останній висловлює бажання бачитися з батьком, проводити з ним часом, також говорить, що любить батька (а.с.75).

Як вбачається з відповіді Харківського НВК №112 ХМР від 14.11.2017 року, адміністрація Харківського навчально-виховного комплексу №112 повідомляє, що ОСОБА_6, учень 2 А класу дійсно навчається в ХНВК №112 з 01.09.2016 року. Батько неповнолітнього ОСОБА_6 - ОСОБА_2 бере активну участь у житті та навчанні сина. ОСОБА_2 майже кожного дня відвідує сина на великих перервах після третього або четвертого уроку. Батько цікавиться успіхами сина у навчанні, переглядає зошити та щоденник. Завжди приносить сину солодощі та іграшки, іноді книжки. Цукерками пригощає всіх учнів класу. Під час перерв грає з дітьми, вміє зацікавити і порозумітися з ними. ОСОБА_2 відвідує батьківські збору, цікавиться життям класу, надає потрібну допомогу вчителям школи та батькам 2 А класу. Батько знаходить спільну мову з сином. ОСОБА_6 іде на контакт з батьком.

З довідки-характеристики ОСОБА_1, виданої інспектором Комінтернівського відділу ГУ НП в Харківській області Струповим І.М., вбачається, що у ОСОБА_1 постійно виникають конфлікти з її колишнім чоловіком ОСОБА_3 з приводу того, що ОСОБА_1 чинить перешкоди у спілкуванні з сином (а.с. 167).

Враховуючи, що в мировій угоді, визнаній Київським районним судом м. Харкова 10.02.2015 року не передбачені заходи примусового виконання рішення, а умови мирової угоди відповідачем не виконуються, суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він є законним і обґрунтованим. Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позову правильно встановив характер спірних правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням конкретних обставин справи з дотриманням норм процесуального права. Суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов правильного висновку про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1, що звернення до суду з позовними вимогами про спонукання до виконання мирової угоди є неналежним способом захисту, є помилковим.

Відповідно до статті 175 ЦПК України, в редакції на час ухвалення судового рішення, мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмета позову.

У разі укладення сторонами мирової угоди суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Закриваючи провадження у справі, суд за клопотанням сторін може постановити ухвалу про визнання мирової угоди.

Згідно із пунктом 2 частини другої статті 17 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції на час визнання мирової угоди, виконанню державною виконавчою службою підлягають ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, кримінальних провадженнях та справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

Вимоги до виконавчого документа закріплено у статті 18 цього Закону.

Однією з підстав відмови державним виконавцем у відкритті виконавчого провадження є невідповідність виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 18 Закону (пункт 6 частини першої статті 26 Закону).

Відповідно до пункту 5 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 21 квітня 1999 року) було передбачено, що мирові угоди, які затверджені судом, відносяться до рішень, що підлягають виконанню державною виконавчою службою.

Однак Законом України від 18 листопада 2003 року № 1255 «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» положення пункту 5 статті 3 Закону виключено.

Отже, на момент постановлення ухвали суду про визнання мирової угоди (20 лютого 2015 року) зазначена мирова угода не відносилась до рішень, що підлягають виконанню державною виконавчою службою.

Системний аналіз зазначених норм показав, що у разі невиконання однією зі сторін зобов'язань за умовами мирової угоди інша сторона угоди не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про спонукання до виконання мирової угоди. При цьому звернення заінтересованої особи до суду із зазначеним позовом без попереднього отримання постанови державного виконавця про відмову у відкритті виконавчого провадження не є підставою для відмови в задоволенні указаного позову.

Системний аналіз зазначених норм показав, що у разі невиконання однією зі сторін зобов'язань за умовами мирової угоди інша сторона угоди не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про спонукання до виконання мирової угоди.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1, що остання виконує умови мирової угоди та не перешкоджає позивачу у спілкуванні з сином, належними та допустимими доказами не підтверджено. Посилання в апеляційній скарзі на рішення Комінтернівського районного суду м. Харків від 06 жовтня 2015 року, не є підставою для зміни та скасуванні рішення суду першої інстанції. В мотивувальній частині суд зазначав про недоведеність ОСОБА_2 та ОСОБА_1 злісного чи умисного невиконання сторонами умов мирової угоди в обгрунтування позовних вимог щодо стягнення майнової шкоди.

Крім того, рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 , третя особа Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Виконавчого комітету Харківської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, яке змінено рішенням Апеляційного суду Харківської області від 22 грудня 2015 року, позов задоволено частково.

27 квітня 2016 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України попередні рішення судів першої та апеляційної інстанції скасовані через порушення судами норм процесуального права, а справа направлена на новий розгляд до Комінтернівського районного суду м. Харкова. При цьому, судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у фактичних шлюбних відносинах з 2009 року, від якого мають сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_1 з сином проживають окремо від позивача, якому відповідач не надає можливості спілкуватися з дитиною.

Доводів, які б спростували висновки суду першої інстанції та впливали на законність та обґрунтованість ухваленого судом рішення, апеляційна скарга не містить.

Керуючись ст.ст. 367, 368, , 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 01 грудня 2017 року залишити без змін.

Повне судове рішення буде складено 29 січня 2018 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді -

Повний текст судового рішення складено 26 січня 2017 року.