Справа №: 398/4302/16-ц
провадження №: 2/398/132/18
РІШЕННЯ

Іменем України

"01" лютого 2018 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді Авраменка О.В.,

з участю секретаря судового засідання Міщенко С.А.,

позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4

третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_5 та її представника ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті ОСОБА_2 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_5, про визнання права власності на 1/2 частину будинку, та позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_5 до ОСОБА_3, третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_1, про визнання житлового будинку обєктом права спільної сумісної власності подружжя

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку №20, розташованого по вул. Ювілейнійній (Колгоспній) в с. Войнівка Олександрійського району Кіровоградської області. Свої позовні вимоги мотивує тим, що з 27 серпня 1994 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, під час якого вони спільно побудували житловий будинок. 27 листопада 2002 року на підставі Свідоцтва про право власності виданого на підставі рішення виконавчого комітету Войнівської сільської ради від 31.10.2002 р. № 109, зареєстрованого в Олександрійському міжміському бюро технічної інвентаризації 27 листопада 2002 року у реєстрову книгу під № 4, реєстр 970, вона ОСОБА_1 та ОСОБА_3 набули права спільної сумісної власності на житловий будинок №20 з надвірними будівлями по вул. Ювілейній (Колгоспній) в с. Войнівка Олександрійського району Кіровоградської області. Згідно з свідоцтвом про розірвання шлюбу шлюб між ними розірвано 25 листопада 2009 року. Відповідач залишився проживати в спірному будинку, вона іншого житла не має, тому просить визнати за кожним з них право власності на 1/2 частину зазначеного будинку.

09 лютого 2017 року судове засідання відкладено на 06 березня 2017 року за клопотанням відповідача у зв'язку з неможливістю прибуття в судове засідання його представника через зайнятість в іншому судовому засіданні (т. 1 а. с. 33 34).

06 березня 2017 року ухвалою суду задоволено заяву ОСОБА_5 та залучено її до участі у цій справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача та у зв'язку з неявкою третьої особи ОСОБА_5 судове засідання відкладено на 16 березня 2017 року (т. 1 а. с. 77 79).

16 березня 2017 року судове засідання відкладено на 05 квітня 2017 року за клопотанням відповідача у зв'язку з неможливістю прибуття в судове засідання його представника через зайнятість в іншому судовому засіданні (т. 1 а. с. 88).

05 квітня 2017 року ухвалою суду прийнято позов третьої особи ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визнання житлового будинку №20, розташованого по вул. Ювілейнійній (Колгоспній) в с. Войнівка Олександрійського району Кіровоградської області, обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Позовні вимоги третя особа ОСОБА_5 обґрунтовує тим, що 14 лютого 2014 року між нею та ОСОБА_3 укладено шлюб. З того часу подружжя проживає спільно у житловому будинку №20, розташованому по вул. Ювілейнійній (Колгоспній) в с. Войнівка Олександрійського району Кіровоградської області. За час шлюбу, за її особисті кошти, та за спільні кошти з чоловіком зроблені суттєві поліпшення зазначеного житлового будинку, що істотно збільшило вартість будинку. У зв'язку з викладеним просила визнати зазначений будинок обєктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_3 (т. 1 а. с. 130 132). За клопотанням позивача та її представника судове засідання відкладено на 21 квітня 2017 року для надання їм часу на ознайомлення з позовною заявою третьої особи (т. 1 а. с. 138 141).

21 квітня 2017 року в судовому засіданні оголошено перерву до 16 травня 2017 року для виклику позивача ОСОБА_7 для дачі особистих пояснень та свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за клопотанням представника відповідача (т. 1 а. с. 148 152).

16 травня 2017 року в судовому засіданні оголошено перерву до 24 травня 2017 року за клопотанням позивача, оскільки через перебування на лікарняному позивач не може з'явитися в судове засідання 16 травня 2017 року (т. 1 а. с. 163 164).

24 травня 2017 року за клопотанням відповідача не допитувались свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9, а були допитані свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 (т. 1 а. с. 173, 176). За клопотанням третьої особи оголошено перерву в судовому засіданні до 30 травня 2017 року для надання часу на уточнення клопотання про призначення експертизи (т. 1 а. с. 178 183).

30 травня 2017 року судом задоволено клопотання третьої особи про призначення судової будівельно-технічної експертизи, проведення якої доручено Кропивницькому відділенню Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, провадження у справі зупинено на час проведення експертизи. Перелік питань, які необхідно поставити перед експертом та експертна установа погоджено всіма учасниками справи (т. 1 а. с. 192 196).

14 вересня 2017 року провадження у справі відновлено з метою вирішення питання щодо можливості проведення експертизи експертами Кропивницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, оскільки внаслідок реорганізації Кіровоградська область виключена з зони обслуговування Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України та створено Кропивницьке відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України. Ухвалою суду доручено проведення судової будівельно-технічної експертизи Кропивницькому відділенню Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України та на час проведення експертизи зупинено провадження у справі (т. 1 а. с. 217 222).

23 січня 2018 року ухвалою суду поновлено провадження у справі у зв'язку з надходженням цивільної справи з висновком експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи. В судовому засіданні за клопотання позивача та її представника оголошено перерву до 01 лютого 2018 року (т. 1 а. с. 12 16).

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала свої позовні вимоги, проти задоволення позовних вимог третьої особи заперечувала в повному обсязі. Пояснила, що в 16 років вона вийшла заміж за ОСОБА_3, вже будучи вагітною. В шлюбі вони прожили 15 років, та мають двох дітей. Після реєстрації шлюбу почали будівництво, все робили разом будували, купували матеріали, їм допомагали батьки. Почали проживати в будинку, коли була придатна для житла лише одна кімната, де вони жили і продовжувала будуватись до 2000 року. На той час в будинку був газ, парове опалення, каналізація, ванна і туалет, поклеєні шпалери. В 2009 році розірвали шлюб. На той час вони з відповідачем проживали окремо. З 2010 року по 2015 рік вона відбувала покарання у місцях позбавлення волі. Після звільнення дізналася, що відповідач виписав її з будинку. В подальшому це рішення було скасовано, але на теперішній час відповідач перешкоджає їй в користуванні спільним будинком.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні, додатково до пояснень позивача зазначив, що в 2009 році шлюб між сторонами розірвано. З того часу позивач проживала в іншій місцевості. Крім того, її було засуджено до покарання у виді позбавлення волі та вона з 2010 року по 2015 рік відбувала покарання в місцях позбавлення волі. Після звільнення з місць позбавлення волі в липні 2016 року зі слів відповідача дізналася, що втратила право користування житловим будинком. В суді вона отримала копію рішення суду, в якому зазначено, що вона втратила право користування житловим приміщенням. Дане рішення було скасовано та ухвалено нове рішення, яким в позові ОСОБА_3 відмовлено. Наполягає, що саме в 2015 році позивачу стало відомо про порушення її права власності на спірний будинок. Крім того, вважає, що заява третьої особи ОСОБА_5 не підлягає задоволенню, оскільки будинок збудовано в період шлюбу позивача та відповідача, а ремонт проведено без згоди співвласника. За їх усною домовленістю з відповідачем право власності на будинок було оформлено на нього. Всі роботи у будинку проводились ними спільно. На підставі рішення суду їх шлюб було розірвано в 2009 році та на момент розірвання шлюбу спору про поділ майна не було.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнав, проте визнав позов третьої особи в повному обсязі. Пояснив, що його матір працювала в колгоспі та проживали на території Войнівської селищної ради. Вона звернулася до Войнівської сільської ради з заявою про виділення земельної ділянки для будівництва будинку. Одружилися вони з позивачем, коли він приходив у відпустку з служби у Збройних силах України. Коли він відслужив в армії і повернувся, земельна ділянка була виділена, завезено каміння і щебінь для будівництва. Вони разом з позивачем проживали у її батьків, потім винаймали житло. Будівництвом займався його вітчим, а він лише допомагав. Фінансували будівництво також його батьки. Будівництво продовжувалось три роки. Потім вони переїхали до власного будинку, придатна для проживання була лише одна кімната, вони там жили і продовжували будівництво. Він весь час працював, але зароблених коштів вистачало лише на утримання родини. У 2002 році оформили документи на будинок. Позивач працювала сезонно на току, потім продавцем у магазині. Під час шлюбу з позивачем відносини в них були весь час напружені, жили для дітей. В 2009 році він повідомив позивача, що подає заяву про розірвання шлюбу. На момент розірвання шлюбу в будинок було проведено газ, каналізацію, поклеєні шпалери, вікна були з однієї рами. Пізніше він дізнався, що позивач в м. Бобринець Кіровоградської області зарізала співмешканця і була засуджена до позбавлення волі. Коли позивач вийшла з вязниці почала заявляти свої права на будинок. Він вдруге одружився, в його родині народився син. За кошти отримані при народженні дитини вони зробили ремонт у будинку: замінили вікна на металопластикові, зробили підлогу та вкрили лінолеумом. За період з 2009 року по 2014 рік, до шлюбу з третьою особою ОСОБА_5, в будинку нічого не робилось, оскільки він сам виховував двох дочок.

Представник відповідача ОСОБА_4 (прізвище до зімни ОСОБА_12Ю.) в судовому засіданні пояснила, що правовстановлюючі документи на будинок оформлені на ОСОБА_3 Відповідно до ст. 22 КпШС, який діяв на момент укладення шлюбу між сторонами у справі, право власності на будинок за позивачем ОСОБА_1 може бути визнано лише при скасуванні рішення Войнівської сільської ради та свідоцтва про право власності на спірний будинок, шляхом визнання за позивачем права власності на 1/2 частину будинку. Крім того, не відповідає дійсності і те, що будинок будувався за спільні трудові та грошові затрати (будівництвом займались батьки відповідача). Позивач не проживала у спірному будинку з листопада 2009 року, за цей час не зверталася до суду з вимогою про поділ майна подружжя, отже строк позовної давності минув. Просила застосувати до даних правовідносин строк позовної давності. В задоволенні позову позивача просить відмовити, а позов третьої особи ОСОБА_5 задовольнити.

Третя особа ОСОБА_5 в судовому засіданні просила задовольнити її позов та заперечувала проти задоволення позову ОСОБА_1 Пояснила, що з лютого 2014 року перебуває у шлюбі з ОСОБА_3, вони мають малолітнього сина. На момент, коли вона перейшла жити до спірного будинку у ньому були односторонні вікна, які на зиму забивали клейонкою, підлога була з ДСП, покрита килимами. За час її спільного проживання з відповідачем вони зробили ремонт: замінили вікна на металопластикові, переробили підлогу та зробили косметичний ремонт кімнат. На ремонт витрачали кошти отримані при народженні дитини.

Представник третьої особи ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснив, що в позивач питання про поділ майна не ставить, як не ставить питання про усунення перешкод у користуванні майном. Отже, позивачем обрано невірний спосіб захисту її прав. На час виникнення даних правовідносин законодавством було передбачено, що для виникнення у позивача права власності на будинок, вона повинна мати свідоцтво про право на таку власності. В свідоцтві про право власності на спірний будинок власником зазначено відповідача. Крім того, минув строк позовної давності, а перебування позивача у місцях позбавлення волі не є поважною причиною для поновлення строку позовної давності. Ні матеріально, ні фізично позивач не приймала участі у будівництві будинку, як і відповідач, який лише допомагав. Але на нього оформлені правовстановлюючі документи на будинок. Просив в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити. Щодо позову третьої особи ОСОБА_5, то просив його задовольнити. Пояснив, що ОСОБА_5 та ОСОБА_3 перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають малолітнього сина, живуть у спірному будинку. На час реєстрації їх шлюбу будинок перебував у занедбаному стані. Сама ОСОБА_5 після реєстрації шлюбу наполягала на проведенні ремонтних робіт у будинку. Разом вони замінили вікна на металопластикові, зробили підлогу та інший косметичний ремонт. Вважає, що поліпшення будинку, зроблені відповідачем та третьою особою є істотними, а тому спірний будинок підлягає визнанню обєктом спільної сумісної власності третьої особи та відповідача.

Заслухавши пояснення учасників справи, показання свідків, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні заяви та заперечення на них, оцінивши подані сторонами докази, суд приходить до наступних висновків.

Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів у справі встановив наступні факти та правовідносини.

Сторони перебували у шлюбі з 27 серпня 1994 року по 29 листопада 2009 року (т. 1 а. с. 7, 8).

За період шлюбу було побудовано житловий будинок №20, розташований по вул. Ювілейнійній (Колгоспній) в с. Войнівка Олександрійського району Кіровоградської області, право власності на який зареєстровано 27 листопада 2002 року за відповідачем (т. 1 а. с. 9 14).

Свідок ОСОБА_10, допитана за клопотанням відповідача, в судовому засіданні повідомила, що її батько вітчим відповідача повністю займався будівництвом і фізично, і фінансово. Вся родина допомагала будувати спірний будинок. Позивач також приймала участь у будівництві разом з усіма. Батько позивача хворів, і надавав допомогу по можливості. Усім будівництвом займався її батько, вітчим відповідача: робив, купував матеріали, а при необхідності наймав людей. Коли позивач та відповідач припинили спільне проживання в будинку були односторонні деревяні вікна, двері з тирсоплити, крива підлога. На сьогодні будинок відремонтований: замінені вікна на металопластикові, зроблено підлогу, вирівняні стіни і стеля, частково замінені двері.

Свідок ОСОБА_11, допитана за клопотанням відповідача, в судовому засіданні пояснила, що вона сусідка відповідача, бачила як будувався будинок. Будівництвом займалися батьки відповідача: мати взяла землю, батько будував. Збудували будинок, провели газ та встановили парове опалення. Батьки позивача не допомагали у будівництві. Вона також приймала участь у толоці під час будівництва будинку. Позивач під час будівництва була вагітна, ніхто б до важкої роботи її не допустив, позивач готувала всім їсти. Десь за два роки збудували будинок. Також у дворі побудували літню кухню, сарай, гараж та погріб. Коли позивач поїхала на заробітки, дітей залишила на відповідача, з того часу позивача жодного разу не бачила. На теперішній час в будинку зробили ремонт, поставили пластикові вікна.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 12, ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно із ч. 1 Прикінцевих положень СК України цей Кодекс набрав чинності з 1 січня 2004 р.

Оскільки, спірний будинок збудований подружжям до 2004 р., тобто до набрання чинності СК України, то при вирішенні справи суд застосовує положення КпШС України, який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 22, ч. 1 ст. 24, ст. 25, ч. 1 ст. 28 Кодексу про шлюб та сімю України, чинного на час будівництва спірного будинку, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними (такі ж положення містить ст. 60 СК України).

Аналогічні правові позиції викладено у постановах Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 23 вересня 2015 р. у справі № 6-606цс15 від 4 листопада 2015 р. у справі № 6-1662цс15.

З пояснень позивача, відповідача та свідків вбачається, що в період будівництва будинку відповідач перебувала в стані вагітності та здійснювала догляд за дітьми, крім того, приймала посильну участь у виконанні фізичної роботи щодо будівництва будинку, працювала на сезонних роботах, що підтверджується також трудовою книжкою (т. 1 а. с. 15 16).

Згідно з ч. 2 ст. 22 Кодексу про шлюб та сімю України подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Суд критично відноситься до доводів відповідача, що будинок є його особистою власністю, збудований силами його вітчима та матері, за рахунок їх коштів, оскільки відсутній договір дарування коштів, будівельних матеріалів, виконання робіт між відповідачем та його вітчимом і матір'ю. Також відповідач не надав належні та допустимі докази, що будинок, збудований за час шлюбу, але його силами та на кошти, які належали йому особисто.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що спірний будинок є спільною сумісною власністю подружжя позивача та відповідача.

Щодо заяви відповідача про застосування строків позовної давності до вимоги позивача про визнання права власності на спільне сумісне майно подружжя, то суд зазначає наступне.

З пояснень сторін встановлено, що після розірвання шлюбу 29 листопада 2009 року, позивач проживала окремо від відповідача. При цьому наявність спору між сторонами щодо майна подружжя на момент розірвання шлюбу судом не встановлено. Відповідач пояснив, що не перешкоджав позивачу у користуванні спірним будинком, оскільки позивач сама, за власною ініціативою, змінила місце проживання. Після консультацій зі своїм представником, відповідач змінив свою позицію та зазначив, що якби позивач намагалася проживати у спірному будинку після розірвання шлюбу, то він би її до будинку не пустив. Такі повторні пояснення відповідача, суд оцінює критично, як спосіб захисту. А первісні пояснення відповідача суд сприймає як дійсні. Крім того, після розірвання шлюбу позивач місце реєстрації не змінювала та була зареєстрована у спірному будинку, питання позбавлення її права користування/власності щодо будинку відповідачем не порушувалось.

В період з 20 грудня 2010 року по 30 липня 2015 року позивач відбувала покарання в місцях позбавлення волі (т. 2 а. с. 32).

В період перебування позивача в місцях позбавлення волі, відповідач звернувся в суд з позовом про визнання позивача такою, що втратила право користування спірним житловим будинком, та заочним рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17 травня 2011 року його позов задоволено (т. 2 а. с. 27). Доказів того, що позивачу було відомо про пред'явлення до неї позову про визнання такою, що втратила право користування спірним будинком, суду не надано. Про те, що позивач не знала про порушення її права власності свідчить і той факт, що було ухвалено заочне рішення у її відсутність.

Після звільнення позивача з місць позбавлення волі, за її заявою, зазначене заочне рішення було скасовано, та 21 січня 2016 року ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову відмовлено, та позивач поновила реєстрацію місця проживання у спірному будинку (т. 2 а. с. 28 31, т. 1 а. с. 5).

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач дізналася про порушення її права власності після звільнення з місць позбавлення волі, тобто восени 2015 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 72 СК України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки та позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Вирішуючи питання перебігу позовної давності, суди мають врахувати, що при визначені початку перебігу позовної давності слід виходити не з часу, коли сторони розірвали шлюб, а з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого майнового права, оскільки сам по собі факт припинення шлюбу не свідчить про порушення права власності одного із подружжя. Неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності (правова позиція викладена у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 23 вересня 2015 р. у справі № 6-258цс15).

З урахування того, що позивач дізналася про порушення свого права в 2015 році та позов у цій справи подано до суду 23 грудня 2016 року (т. 1 а. с. 3), то суд приходить до висновку, що позивачем не було пропущено строк позовної давності, а тому заява відповідача про застосування строків позовної давності не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ч. 1 ст. 392 ЦК України).

Основоположними засадами цивільного судочинства, встановленими ст. ст. 4, 5, 11 ЦПК України, передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, повязаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Оскільки, судом встановлено, що право позивача на 1/2 частину спільного сумісного майна подружжя житлового будинку №20, розташованого по вул. Ювілейній (Колгоспна) в с. Войнівка Олександрійського району Кіровоградської області оспорюється та не визнається відповідачем та третьою особою, то суд приходить до висновку, що таке право позивача підлягає захисту шляхом визнання за нею права власності на 1/2 частину спірного будинку, а тому позов підлягає задоволенню.

Щодо позову третьої особи, то суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що 14 лютого 2014 року між третьою особо та відповідачем укладено шлюбу (т. 1 а. с. 45).

За період з 2014 року по 2016 рік третя особа та відповідач виконали роботи з ремонту спірного будинку, що підтверджується відповідними договорами та видатковими накладними на придбання будівельних матеріалів (т. 1 а. с. 53 76).

За клопотанням третьої особи судом призначено судову будівельно-технічну експертизу спірного житлового будинку.

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи №197/198/17-27 від 28 листопада 2017 року, експерту не вдалося встановити хто та в який час виконував ремонті роботи. При цьому вартість ремонтних робіт складає 43 122,00 грн. Дійсна (ринкова) вартість спірного будинку до виконання ремонтних робіт становить 63 265,15 грн., а після виконаних робіт 79 093,73 грн. Збільшення дійсної (ринкової) вартості спірного будинку внаслідок виконання ремонтних робіт дорівнює 15 828,58 грн. (т. 1 а. с. 228 250).

Зазначений висновок учасниками справи не оспорювався, не ставилось питання щодо його неповноти та неясності, а також щодо виклику експерта для надання усних пояснень.

Відповідно до ст. 110 ЦПК України висновок експерта не має для суду заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Підстав для відхилення висновку експерта судом не встановлено.

Згідно з ч. 1 ст. 62 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Виходячи з висновку експертизи дійсна (ринкова) вартість спірного будинку з урахуванням виконаних ремонтних робіт становить 79 093,73 грн., тобто збільшення дійсної (ринкової) вартості спірного будинку внаслідок виконання ремонтних робіт дорівнює 15 828,58 грн. У відсотковому відношенні вартість будинку збільшилась на 20% (15 828,58 грн. х 100% :79 093,73 грн. = 20%).

Оскільки, з пояснень третьої особи та відповідача вбачається, що ремонтні роботи вони проводили в період шлюбу за рахунок спільної праці та спільних коштів, то в силу ст. 60 СК України такі поліпшення є спільною сумісною власністю подружжя. Тобто, за рахунок праці та коштів третьої особи вартість спірного будинку збільшилась на 10%, що в грошовому вимірі становить 7 914,29 грн. (15 828,58 грн. : 2 = 7 914,29 грн.).

За таких обставин, суд приходить до висновку, що внаслідок виконаних третьою особою та відповідачем ремонтних робіт, збільшення вартості спірного будинку не є істотною.

Так як, підставою для визнання об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є істотне збільшення вартості такого майна та третьою особою даний факт не доведено, крім того згідно з висновком експерта збільшення вартості спірного будинку не є істотним, то на переконання суду відсутні підстави для задоволення позову третьої особи про визнання спірного будинку об'єктом права спільної сумісної власності подружжя третьої особи та відповідача.

При цьому, відмова в задоволенні позову третьої особи не позбавляє її права на звернення в суд з позовом про відшкодування власниками поліпшеного майна, понесені неї витрати на таке поліпшення.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 підлягає стягненню сплачений судовий збір в розмірі 551,20 грн. (т. 1 а. с. 2). У зв'язку з відмовою в задоволенні позовних вимог третьої особи, понесенні нею витрати відшкодуванню не підлягають.

На підставі ст. ст. 22, 24, 25, 28 КпШС України, ч. 1 ст. 62, ч. 2 ст. 72 СК України, ч. 1 ст. 319, ст. 319, ч. 1 ст. 392 ЦК України та керуючись ст. ст. 4, 5, 11 13, 81, 89, 110 141, 258, 259, 263 265, 268 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1) до ОСОБА_3 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2 (Колгоспна), буд. 20, РНОКПП НОМЕР_2), третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_5 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2 (Колгоспна), буд. 20, РНОКПП НОМЕР_3), про визнання права власності на 1/2 частину будинку, задовольнити.

Визнати право власності:

- за ОСОБА_1 на 1/2 частину житлового будинку №20, розташованого по вул. Ювілейній (Колгоспна) в с. Войнівка Олександрійського району Кіровоградської області;

- за ОСОБА_3 на 1/2 частину житлового будинку №20, розташованого по вул. Ювілейній (Колгоспна) в с. Войнівка Олександрійського району Кіровоградської області.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 551,20 грн.

В задоволенні позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_5 до ОСОБА_3, третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_1, про визнання житлового будинку обєктом права спільної сумісної власності подружжя, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Кіровоградської області через Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 09 лютого 2018 року.

Суддя О.В.Авраменко