УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2018 року Іллічівський районний суд міста Маріуполя Донецької області за головуванням судді Кузнецова Д.В., за участю секретаря судового засідання Мащенко Д.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви,

В С Т А Н О В И В:

09 серпня 2018 року представник заявника ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_1 на підставі довіреності, звернулася до суду із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, шляхом накладення арешту на все нерухоме майно та грошові кошти ОСОБА_3. В обґрунтування заяви вказала, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був укладений нотаріально посвідчений договір позики, за яким ОСОБА_3 отримав у борг грошові кошти в сумі 250 000,00 гривень, але у строк не повернув. У звязку із цим заявник має намір звернутися до суду із позовом про стягнення з ОСОБА_3 заборгованість за договором в розмірі 254 281,00 гривень. Одночасно з цим, відповідач є власником 21/50 частки нерухомого майна у вигляді нежитлового приміщення корівника у селі Шевченка, Володарського району та має намір його продати. Вартість вказаного майна є недостатньою для забезпечення загальної суми боргу, тому просить накласти арешт на все нерухоме майно та грошові кошти ОСОБА_3

У відповідності до частини 1статті 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи та встановивши обставини у звязку з якими позивач просить вжити заходи забезпечення позову, суд вважає за необхідне задовольнити заяву позивача частково, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобовязані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з положеннями частини 1 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

У відповідності до частини 2 статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з положеннями пункту 1 частини 1 статті 150 ЦПК України позов забезпечується шляхом накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до частини 5 статті 153 ЦПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача. Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд здійснює оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такій захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності належить 21/50 частини нежилого приміщення, корівника на 400 голів №6, яке розташоване за адресою: Донецька область, Володарський район, село Шевченко, вулиця Шевченка, будинок 6, що підтверджується відповідним витягом та інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно з висновком оцінювача ринкова вартість даного приміщення становить 116 295,00 гривень. Ціна позову та можливої заборгованості складає 254 281,00 гривень.

Для забезпечення позову та накладення арешту на певне майно, яке може бути майновим забезпеченням виконання рішення суду, заявник має довести належними доказами наявність такого майна та його потенційну вартість для дотримання співмірності вжитого заходу із позовними вимогами.

Згідно з ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Відповідно до пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 22.12.2006р. № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

У випадку із вимогами про накладення арешту на все нерухоме майно та грошові кошти фізичної особи, особливо, яка зареєстрована підприємцем, суд має переконатися, що кількість та вартість майна, на яке накладається арешт, є співмірним із розміром позовних вимог, а його арешт не призведе до зупинення господарської діяльності та невідворотних наслідків у ній.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Так позивач, є власником нерухомого майна, частини нежитлового приміщення, на яке може бути накладено арешт. Між сторонами виник майновий спір на загальну суму, що перевищує розмір нерухомого майна.

Проте відповідач згідно з електронними даними із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є фізичною особою - підприємцем та здійснює господарську діяльність у сфері сільськогосподарювання та накладення арешту на все нерухоме майно і грошові кошти без зясування їх обсягу та вартості може призвести до надмірного забезпечення позову і невідповідності вжитих заходів позовним вимогам.

Таким чином, враховуючи вказані обставини справи та наведені положення закону, суд вважає законним та обґрунтованим заяву про забезпечення позову задовольнити частково, оскільки між сторонами виник майновий спір, який в досудовому порядку не вирішено, а майбутній відповідач має у власності частину нежитлового приміщення і в разі отримання позову може здійснити його відчуження, що унеможливить виконання рішення суду в примусовому порядку.

Водночас необґрунтованою та недоведеною суд вважає подану заявником заяву в частині накладення арешту на все нерухоме майно та грошові кошти ОСОБА_3, у звязку із чим відмовляє в задоволені у цій частині.

Враховуючи те, що обраний заявником спосіб забезпечення позову не спричинить невідновлюваної шкоди відповідачу чи третім особам, а також відсутність обставин визначених ч. 3 ст. 154 ЦПК України, суд приходить до висновку про те, що відсутні підстави для зустрічного забезпечення.

Керуючись ст.ст.150- 153 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви задовольнити частково.

Накласти арешт на 21/50 нежитлової будівлі, корівника, яка розташована: Донецька область, Нікольський район, село Шевченко, вулиця Шевченка, будинок 67, що належить ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на праві спільної часткової власності на підставі договору купівлі-продажу від 16 серпня 2006 року.

В іншій частині вимог відмовити.

Копію ухвали направити до Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Маріупольської міської ради для виконання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду Донецької області.

Ухвала підлягає негайному виконанню, оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Повний текст ухвали складено 13 серпня 2018 року.

Суддя: ОСОБА_4