Справа2-996/2001
Провадження 4-с/165/2/18
НОВОВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2018 року м. Нововолинськ

Нововолинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого Лизун Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Дячук С.Л.,

представника заявника ОСОБА_1,

стягувача ОСОБА_2,

представника стягувача ОСОБА_3,

державного виконавця Микитюка М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні залі суду в місті Нововолинську скаргу ОСОБА_4 на дії та постанову старшого державного виконавця Іваничівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_5,

встановив:

ОСОБА_4 звернувся до суду із скаргою на дії та постанову старшого державного виконавця Іваничівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_5

В обґрунтування скарги посилається на те, що за рішенням Нововолинського міського суду Волинської області з нього стягувалися аліменти на користь ОСОБА_2 у розмірі 1/4 частини його заробітку щомісячно на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, до досягнення ним повноліття. У період його перебування в місцях позбавлення волі управління праці і соціального захисту населення виконавчого комітету Нововолинської міської ради (далі УПСЗН) за зверненням стягувача ОСОБА_2, виплачувало їй тимчасову державну допомогу на дитину, розмір якої за період з вересня 2006 року по 01 березня 2007 року та з серпня 2010 року 31 жовтня 2013 року склав 13716,00 грн. Після повернення з місць позбавлення волі в грудні 2013 року він відшкодував повністю вказану суму УПСЗН, а також на вимогу державного виконавця ВДВС Іваничівського РУЮ 01 жовтня 2013 року сплатив ОСОБА_2 13000,00 грн. заборгованості по аліментах. Вказана сума заборгованості зі слів державного виконавця повинна була врахуватись у наступні платежі по аліментах, тому він, починаючи з 01 листопада 2013 року не платив аліменти, вважаючи питання врегульованим. 03 березня 2016 року старший державний виконавець відділу ДВС Іваничівського РУЮ ОСОБА_5 здійснив новий розрахунок заборгованості по аліментах і визначив, що розмір заборгованості станом на 03.03.2016 складає 21618,97 грн., яка була нарахована за період, аналогічний попередньому розрахунку, з 01.01.2009 по грудень 2015 року. Крім того, постановою старшого державного виконавця відділу ДВС Іваничівського РУЮ ОСОБА_5 від 09 березня 2016 року було накладено арешт на його майно для забезпечення виконання виконавчого листа про стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітнього сина, хоча на той момент дитина вже досягла повноліття в грудні 2015 року. Будь-яка сума заборгованості по аліментах у цій постанові не зазначалась. Вважає неправомірним збільшення попередньо визначеного розміру заборгованості по аліментах за період з січня 2009 року по грудень 2015 року, оскільки аліменти можуть бути присуджені та стягнуті не більше, ніж за три роки, якщо будуть надані докази про те, що вживалися заходи щодо одержання аліментів з відповідача, однак їх не могли отримати у звязку з ухиленням останнього від їх сплати. Зазначає, що не ухилявся від сплати аліментів і сплачував їх у розмірі, визначеному державним виконавцем. Просить визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Іваничівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_5 щодо збільшення розміру заборгованості зі сплати аліментів за виконавчим листом № 2-996, виданим 27 серпня 2001 року Нововолинським міським судом, за період з 01 січня 2009 року по 23 грудня 2015 року; скасувати постанову про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, винесену 09 березня 2016 року старшим державним виконавцем Іваничівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_5

Представник заявника ОСОБА_1 в судовому засіданні вимоги скарги підтримала з наведених у ній мотивів.

Головний державний виконавець Іваничівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечив проти задоволення скарги, просить відмовити у її задоволенні. Пояснив, що на підставі ухвали Нововолинського міського суду від 23.02.2016 він здійснив новий розрахунок заборгованості ОСОБА_4 зі сплати аліментів на підставі ч.3 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження», ст.195 Сімейного кодексу України та на підставі довідки та повідомлень відділу статистики в Іваничівському районі відповідно до середньомісячної плати штатних працівників в Іваничівському районі за рік, оскільки ОСОБА_7 не працює. Вказав, що станом на 03 березня 2016 року розмір заборгованості ОСОБА_4 по аліментах згідно виконавчого листа №2-996 від 27.08.2001, виданого Нововолинським міським судом, становить 21618,97 грн., у звязку з чим було накладено арешт на майно боржника, підстав для скасування якого не вбачає, оскільки відповідно до ч.2 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» у разі наявності заборгованості із сплати аліментів понад три місяці стягнення може бути звернено на майно боржника.

Стягувач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечили проти задоволення скарги, мотивуючи тим, що новий розрахунок його заборгованості по сплаті аліментів згідно виконавчого листа №2-996 від 27.08.2001, здійснений державним виконавцем правомірно, оскільки виконаний на підставі ухвали Нововолинського міського суду Волинської області від 23.02.2016, виходячи з середньої заробітної плати для даної місцевості та за період з 01 січня 2009 року по 23 грудня 2015 року, вказаний в ухвалі Нововолинського міського суду від 23.02.2016. Стягувач не заперечила, що отримувала тимчасову допомогу на дитину у період, коли боржник не сплачував їй аліменти. Вимогу боржника щодо зарахування вищевказаної суми в рахунок погашення боргу із аліментних зобовязань вважає безпідставною, мотивуючи тим, що ці кошти є не погашенням боргу зі сплати аліментів від боржника, а його відповідальністю за завдану державі шкоду, а тому у задоволенні скарги просили відмовити.

Заслухавши пояснення представника заявника ОСОБА_1, стягувача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення скарги з огляду на наступне.

Судом встановлено, що на виконанні у Іваничівському РВ ДВС ГТУЮ у Волинській області перебуває виконавчий лист №2-996, виданий Нововолинським міським судом Волинської області 27 серпня 2001 року, про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_8 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини його щомісячного заробітку, з 15 серпня 2001 року і до повноліття дитини (а.с.97).

Відповідно до розрахунку заборгованості, здійсненого старшим державним виконавцем Микитюком М.М. та затвердженого 03.03.2016 начальником ВДВС Іваничівського РУЮ ОСОБА_10, заборгованість ОСОБА_4 зі сплати аліментів станом на 01.01.2005 відсутня. За період з січня 2009 року по грудень 2015 року боржнику нараховано до сплати аліменти в сумі 40382,97 грн. За період з січня 2009 року по грудень 2016 року ОСОБА_4 сплатив 18764,00 грн. Заборгованість із сплати аліментів станом на 03.03.2016 становить 21618,97 грн. (а.с.112).

У період перебування боржника ОСОБА_4 у місцях позбавлення волі УПСЗН виплачувало стягувачу ОСОБА_2 тимчасову допомогу на дитину, розмір якої за період з вересня 2006 року по 01.03.2007 та з серпня 2010 року по 31.10.2013 склав 13716,00 грн., які боржник відшкодував державі. Крім того, 01.10.2013 ОСОБА_4 сплатив стягувачу 13000,00 грн. заборгованості по аліментах.

Постановою старшого державного виконавця Іваничівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_5М від 09 березня 2016 року на майно ОСОБА_4 накладено арешт та оголошено заборону на його відчуження (а.с.111).

Згідно із ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Обгрунтовуючи скаргу, заявник стверджує, що державним виконавцем при здійсненні розрахунку заборгованості по аліментах безпідставно включено у нього періоди, коли ОСОБА_2 отримувала державну соціальну допомогу на дитину, а також не повідомлено його про нарахування заборгованості, строки її погашення і прийнято 09 березня 2016 року рішення про арешт його майна.

Відповідно до частини третьої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», розмір аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку встановленому Сімейним Кодексом України, про що складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику.

Згідно із частиною третьою статті 195 СК України (у редакції станом на час здійснення розрахунку), якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості і не працює на час визначення її розміру, вона обчислюється виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Судом встановлено, що боржник у період з 01 січня 2009 року по грудень 2015 року не працював, в тому числі з серпня 2010 року по жовтень 2013 року відбував покарання у місцях позбавлення волі.

Із розрахунку заборгованості по аліментах згідно виконавчого листа №2-996, виданого 27.08.2001 Нововолинським міським судом, і пояснень державного виконавця в судовому засіданні вбачається, що державний виконавець нараховував аліменти відповідно до даних про розмір середньомісячної заробітної плати штатних працівників в Іваничівському районі за відповідний рік, а не за кожен місяць нарахування, що вплинуло на розмір нарахованих боржнику аліментів (а.с.112, 165).

Таким чином, суд вважає дії старшого державного виконавця Іваничівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_5 щодо здійснення розрахунку заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_4 за виконавчим листом № 2-996, виданим 27 серпня 2001 року Нововолинським міським судом, за період з 01 січня 2009 року по 23 грудня 2015 року відповідно до даних про розмір середньої заробітної плати за рік, неправомірними.

Водночас суд не бере до уваги доводи боржника ОСОБА_4 щодо невключення державним виконавцем у розрахунок заборгованості по аліментах сплаченої ним УПСЗН 13716,00 грн., оскільки правовідносини, які виникли між боржником та УПСЗН щодо повернення наданої дитині ОСОБА_6 тимчасової соціальної допомоги за період з 01.08.2010 року по 31.10.2013 року в сумі 13716,00 грн. є стягненням в порядку зворотної вимоги з платника аліментів, виплаченої з Державного бюджету України суми тимчасової допомоги на дитину, що ґрунтується на цивільно-правових нормах та за своїм змістом є відносинами з відшкодування завданої державі шкоди. Жодним нормативним актом не передбачено, що суми соціальних виплат мають бути враховані державним виконавцем як вчасні платежі по сплаті аліментів.

Таким чином, вимога заявника щодо зарахування вищевказаної суми в рахунок погашення боргу по аліментних зобовязаннях перед ОСОБА_2 є безпідставною.

Відповідно до статті 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свобод и. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

В судовому засіданні встановлено, що постанова про арешт майна боржника ОСОБА_4 та оголошення заборони на його відчуження винесена старшим державним виконавцем державної виконавчої служби Іваничівського управління юстиції ОСОБА_5 09 березня 2016 року. Як стверджує заявник, він отримав вказану постанову 25 квітня 2016 року.

З матеріалів справи вбачається, що із скаргою на дану постанову ОСОБА_4 звернувся до Нововолинського міського суду Волинської області 25 жовтня 2016 року, тобто з пропущенням десятиденного строку на її оскарження, визначеного ст.449 ЦПК України, поновити зазначений строк не просить та не вказує поважних причин його пропуску, а тому суд приходить до висновку, що заявлену вимогу про скасування постанови про арешт майна боржника ОСОБА_4 та оголошення заборони на його відчуження, винесену 09 березня 2016 року старшим державним виконавцем Іваничівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_5, слід залишити без розгляду.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263, 264, 447, 449, 451 ЦПК України, суд

ухвалив:

Скаргу задовольнити частково.

Визнати дії старшого державного виконавця Іваничівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_5 щодо здійснення розрахунку заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_4 за виконавчим листом № 2-996, виданого 27 серпня 2001 року Нововолинським міським судом, за період з 01 січня 2009 року по 23 грудня 2015 року відповідно до даних про розмір середньої заробітної плати за рік, неправомірними.

Зобовязати старшого державного виконавця Іваничівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_5 здійснити розрахунок заборгованості ОСОБА_4 за аліментами згідно виконавчого листа № 2-996 від 21 серпня 2001 року, відповідно до даних про розмір середньої заробітної плати, визначеної за кожен місяць нарахування.

Заявлену вимогу про скасування постанови про арешт майна боржника ОСОБА_4 та оголошення заборони на його відчуження, винесену 09 березня 2016 року старшим державним виконавцем Іваничівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_5, залишити без розгляду.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Волинської області через Нововолинський міський суд шляхом подання апеляційної скарги протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Головуючий підпис

Згідно з оригіналом

Суддя Ю.В.Лизун