П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2018 року

м. Київ

справа № 607/83/16-ц

провадження № 61-742св17

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Фаловської І. М., Штелик С. П. (суддя-доповідач)

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Тернопільський національний педагогічний університет імені В. Гнатюка,

третя особа на стороні відповідача - первинна профспілкова організація працівників Національного педагогічного університету ім. В. Гнатюка

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 квітня 2016 року у складі головуючого судді Дзюбановського Ю. І. та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 15 липня 2016 року у складі суддів: Щавурської Н. Б., Фащевської Н. Є., Ходоровського М. В.,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У січні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Тернопільського національного педагогічного університету імені В. Гнатюка (далі - ТНПУ), третя особа на стороні відповідача - первинна профспілкова організація працівників Національного педагогічного університету ім. В. Гнатюка, про визнання неправомірними змін істотних умов праці та їх поновлення.

Зазначав, що наказом ректора ТНПУ від 02 липня 2012 року № 30-к ОСОБА_1 зарахований на посаду професорсько-викладацького складу із збереженням раніше встановлених розмірі окладів, надбавок і доплат за строковим трудовим договором з 01 липня 2012 року терміном на сім років по 30 червня 2019 року на повну ставку. Позивач указував, що з вересня 2015 року керівництвом факультету на нього здійснювався тиск щодо написання ним в добровільному порядку заяви про переведення на 0,8 ставки. Ректором ТНПУ 07 вересня 2015 року виданий наказ № 220 про зміну істотних умов праці з 15 листопада 2015 року шляхом переведення на менший обсяг роботи працівників професорсько-викладацького складу. На підставі доповідної записки завідувача кафедри історії України ОСОБА_6., наказом ректора ТНПУ за № 304 від 09 грудня 2015 року «Про внесення змін в навчальне навантаження на 2015-2016 навчальний рік доцента ОСОБА_1.» було змінено з 10 грудня 2015 року істотні умови праці ОСОБА_1, переведено з 1,0 на 0,8 ставки, зменшено заплановане навчальне навантаження на ІІ семестр 2015-2016 навчального року на 182 години. 29 грудня 2015 року, за результатами поданих ОСОБА_1 заяв про його незгоду із указаним рішенням, ректором ТНПУ виданий наказ №85-к про зміну істотних умов праці ОСОБА_1 шляхом переведення його на менший обсяг роботи з 04 січня по 30 червня 2016 року з повної ставки на 0,8 ставки.

Позивач стверджував, що відповідачем не було дотримано вимог статей 97, 247 КЗпП України щодо спільного погодження питання зміни істотних умов праці із профспілкою, такі зміни застосовувалися вибірково та не до всіх працівників університету, істотні умови праці не змінилися, як і не зменшився обсяг праці ОСОБА_1, а також не було враховано його навантаження: консультації та індивідуальні заняття, участь в роботі комісії із захисту курсових робіт, те, що він є науковим керівником магістерської роботи.

Посилаючись на зазначене та указуючи на порушення його трудових прав, позивач просив суд визнати неправомірними зміни істотних умов праці доцента кафедри історії України ОСОБА_1 та зобов'язати керівництво ТНПУ поновити попередні умови праці доцента кафедри історії України ОСОБА_1

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 квітня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суд першої інстанції мотивовано тим, що зміни відповідачем істотних умов праці позивача відповідали вимогам КЗпП України, як такі, що зумовлені змінами в організації виробництва та праці ТНПУ. Судами указано, що зміна істотних умов праці доцента кафедри історії України ОСОБА_1 в даному випадку є виправдана, правомірна і спрямована не тільки на зменшення навантаження шляхом зменшення ставки, а й на забезпечення та збереження робочих місць викладачів університету. Дана зміна умови праці позивача є об'єктивною, оскільки виникла не із вини університету та тимчасовою, оскільки зумовлена різким зменшенням контингенту студентів, які зараховувалися на навчання у відповідному році, кількість яких і формує відповідне навантаження викладачів, їх заробітну плату та ставку.

Ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 15 липня 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону, обставини справи встановлені повно, а доводи апеляційної скарги не підтверджені належними та допустимими доказами і не спростовують висновків суду першої інстанції.

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 просить скасувати оскаржені судові рішення, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права, й ухвалити нове рішення, яким визнати неправомірними зміни істотних умов праці доцента кафедри історії України ОСОБА_1 та зобов'язати керівництво ТНПУ поновити попередні умови праці доцента кафедри історії України ОСОБА_1, скасувати накази № 220 від 07 вересня 2015 року, № 304 від 09 грудня 2015 року та № 85-к від 29 грудня 2015 року, здійснити перерахунок та виплату заробітної плати відповідно до відновлених умов праці за весь період незаконного перебування на неповній ставці.

Підставою скасування оскаржуваних рішень ОСОБА_1 вказує, що у відповідача були відсутні передбачені законом підстави для зміни йому істотних умов праці (переведення його на 0,8 ставки), оскільки фактично не відбулося змін в організації виробництва і праці, а зміна істотних умов праці проведена частково і формально.

Також зазначає, що рішення комісії з трудових спорів ТНПУ з приводу поданої ним заяви не мотивоване, прийняте без всебічного і об'єктивного розгляду, а засідання комісії по трудовим спорам ТНПУ було формальним.

Крім того, скаржник указує, що наказ № 85-к від 29 грудня 2015 року про переведення його на 0,8 ставки з 04 січня 2016 року видано через 20 днів після ознайомлення з відповідними змінами, чим порушено норму закону про попередження щодо зміни істотних умов не пізніше ніж за два місяці до фактичної зміни.

Також, ОСОБА_1посилається на те, що в зв'язку з переводом на 0,8 ставки навантаження йому було зменшено на 37,916 % замість 20 %.

Всупереч вимог чинного законодавства підстави для зміни умов праці були відсутні, оскільки зокрема на історичному факультеті є 38 викладачів, з яких 2 сумісники - ОСОБА_4 (0,3 ставки) і ОСОБА_5 (0,5 ставки) та 2 викладачі пенсійного віку, які повинні бути скорочені в першу чергу; для денної форми навчання на 236 студенти навантаження повинно становити 10,4 студенти на викладача: 236/38=6,21-10,4= -4,19, а не 5,5 як зазначив в розрахунках відповідач; при розрахунку не було враховано, що 20 викладачів самостійно, за заявою, перейшли на 0,8 ставки, а також 9 викладачів на 0,9 ставки; станом на 27 січня 2016 року не було внесено змін щодо переведення його на 0,8 ставки в штатний формуляр; при розрахунку кількості студентів на викладача не враховано, що він викладає не тільки на історичній спеціальності, але й на інших спеціальностях; безпідставно включено при розрахунку кількості студентів на викладача працівника, який знаходиться в зоні АТО, оскільки згідно Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» за такими працівниками зберігалося робоче місце, а заробітна плата компенсовувалася з бюджету згідно з законом; навантаження працівникам факультету було зменшено нерівномірно (деяка частина переведена не на 0,8 ставки, а на 0,9 ставки за заявами та в подальшому не переведена на 0,8 ставки); на факультеті залишилися викладачі, які зовсім не переведені з повної ставки.

За доводами касаційної скарги, судом першої інстанції не взято до уваги вимоги ст.42 КЗпП України , яка передбачає наявне у нього, як в особи, в сім'ї якого немає інших працівників з самостійним заробітком та особи, у якої більше ніж двоє неповнолітніх дітей переважне право на залишення на тих самих умовах праці.

Крім того, скаржник зазначає що загалом на історичному факультеті кількість студентів в 2016 році в порівнянні з 2015 роком зменшилася на 86 студентів на денній та заочній формах навчання, що складає не більше 4 груп, а не 8 груп, як вказав завідувач кафедри ОСОБА_6.

У запереченнях на касаційну скаргу, поданих у листопаді 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ТНПУ, в особі ректора - Кравець В.П., просить відхилити вказану касаційну скаргу і залишити без змін оскаржуване судове рішення, посилаючись на те, що рішення судів попередніх інстанцій є законними, обґрунтованими, ухваленими з дотриманням норм матеріально і процесуального права, а підстави для їх скасування відсутні

В обґрунтування заперечень представник відповідача пояснив, що в зв'язку зі зменшенням на початку 2015-2016 навчального року кількості студентів історичного факультету відповідно до нормативів педагогічного навантаження необхідно було звільнити 6 ставок науково-педагогічних працівників. З метою збереження робочих місць науково-педагогічним працівникам факультету, в тому числі і кафедри історії України, де працює позивач, було вирішено тимчасово до 30 червня 2016 року змінити істотні умови праці шляхом переведення викладачів на менший обсяг роботи. На історичному факультеті діє чотири кафедри, три з історичних дисциплін та кафедра філософії та економічної теорії, на яких працює 39 викладачів, що стверджується витягом із штатного формуляру професорсько-викладацького складу університету на 2015-2016 роки.

Також, пояснив, що у зв'язку з ситуацією, що склалася, 29 викладачів історичного факультету добровільно написали заяви про їх переведення з вересня 2015 року по 30 червня 2016 року на менший обсяг роботи: викладачі історії на 0,8 ставки, викладачі кафедри філософії та економічної теорії - на 0,9 ставки. Наказами ректора від 07 вересня 2015 року № 55-к та від 11 вересня 2015 року № 57-к 21 викладач історичних дисциплін за їх згодою були переведені з 01 вересня 2015 року по 30 червня 2016 року на менший обсяг роботи. Факт добровільного написання частиною викладацько-професорського складу заяв про перевід на меншу ставку на період 2015-2016 навчальні роки саме в зв'язку зі зменшенням кількості студентів підтвердили в суді першої інстанції свідки ОСОБА_6., ОСОБА_4

На спростування відповідних доводів касаційної скарги ОСОБА_1, представник відповідача пояснив, що наказом № 220 від 07 вересня 2015 року 11 викладачів історичного факультету, в тому числі і позивача, було попереджено про зміну з 15 листопада 2015 року істотних умов праці та переведення на менший обсяг роботи, що дорівнюватиме 0,8 ставки науково-педагогічного працівника. Всі указані працівники були ознайомлені під розписку з даним наказом. При цьому, ОСОБА_1 був ознайомлений з наказом та зробив запис про те, що не згідний з його змістом.

На спростування доводів касаційної скарги ОСОБА_1 щодо наявності працівників, які могли бути звільнені замість запровадження змін в умовах праці, представник відповідача пояснив, що сумісниками на 0,3 ставки є декан факультету професор ОСОБА_4 та 0,25 ставки - проректор з наукової роботи та міжнародного співробітництва професор ОСОБА_5 Згідно із законодавством про вищу школу працівники вищих навчальних закладів, які займають адміністративні посади, повинні займатися і науково-педагогічною роботою, щоб не втратити кваліфікацію. Щодо працівників пенсійного віку пояснив, що незаконно звільняти таких працівників лише за цією підставою, крім цього, вони мають вищу наукову кваліфікацію, ніж позивач, а саме науковий ступінь доктора наук та вчене звання професора.

Також, представник відповідача вважає безпідставними доводи скаржника про неврахування судом вимог ст.42 КЗпП України, оскільки така норма регламентує переважне право на залишення на роботі при вивільненні працівників, що у спірних правовідносинах відсутнє.

Крім того вказує, що рейтингова оцінка доцента ОСОБА_1 серед викладачів кафедри історії України найнижча - 131,5 бала, в той час, як у решти викладачів вона становить 322, 256, 233, 170 балів. Відповідно до п. 2.4 Розділу 2 Колективного договору ТНПУ на 2015-2016 роки при розрахунку академічного навантаження викладачів враховується рейтинг їх наукових досягнень на кафедрі.

На спростування доводів касаційної скарги ОСОБА_1 щодо наявності у нього переважного права на залишення попередніх умов праці, представник відповідача вказав, що на історичному факультеті є ще три працівники - батьки, двоє з яких мають на утриманні чотирьох неповнолітніх дітей, а один - трьох неповнолітніх дітей, які теж переведені на 0,8 ставки.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 липня 2017 рокусправу призначено до судового розгляду. 27 грудня 2017 року справу передано до Верховного Суду.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що наказом ректора ТНПУ від 02 липня 2012 року за № 30-к ОСОБА_1 зараховано на посаду професорсько-викладацького складу (повна ставка) із збереженням раніше встановлених розмірі окладів, надбавок і доплат за строковим трудовим договором з 01 липня 2012 року на сім років по 30 червня 2019 року.

07 вересня 2015 року в зв'язку зі зменшенням контингенту студентів на окремих напрямках підготовки і спеціальностях адміністрацією університету письмово було запропоновано з 15 листопада 2015 року змінити істотні умови праці шляхом переведення на менший обсяг роботи працівників професорсько-викладацького складу.

Установлено, що запропонована зміна істотних умов праці викладачам історичного факультету була предметом обговорення 07 вересня 2015 року на засіданні Профспілкового комітету працівників ТНПУ і була погоджена профспілковим комітетом.

Наказом ректора ТНПУ від 07 вересня 2015 року № 55-к «По особовому складу» переведено викладачів за їх згодою, з 01 вересня 2015 року по 30 червня 2016 року на менший обсяг роботи, а саме по кафедрі історії України (3 викладача з 0,5 на 0,3 ставки та з 1,0 на 0,8 ставки), по кафедрі нової і новітньої історії та методики викладання історії (8 викладачів з 1,0 на 0,8 ставки), по кафедрі філософії та економічної теорії (8 викладачів з 1,0 на 0,9 ставки).

Також установлено, що відносно решти викладачів (якими не були написані заяви про переведення на менший обсяг роботи), в тому числі позивачу, 07 вересня 2015 року наказом ректора ТНПУ «Про зміни істотних умов праці викладачам університету» № 220 вирішено з 15 листопада 2015 року змінити істотні умови праці шляхом переведення на менший обсяг роботи, зокрема, Кафедри стародавньої та середньовічної історії (6 чоловік), Кафедри історії України (5 чоловік), Кафедри педагогіки і методики початкової та дошкільної освіти (1 чоловік).

ОСОБА_1 ознайомився з даним наказом 16 вересня 2015 року.

Наказом ректора ТНПУ від 09 грудня 2015 року «Про внесення змін в навчальне навантаження на 2015-2016 навчальний рік доцента ОСОБА_1» змінено з 10 грудня 2015 року істотні умови праці доценту кафедри історії України ОСОБА_1

Також установлено, що звернення ОСОБА_1 з приводу незаконності зміни йому істотних умов праці були предметом розгляду комісії по трудових спорах ТНПУ, рішенням якої від 29 грудня 2015 року було визнано законними істотні зміни умов праці в університеті у зв'язку із зменшенням контингенту студентів, рекомендовано доценту ОСОБА_1 перейти на менший обсяг роботи з відповідною кількістю годин навчального навантаження, які б відповідали такому обсягу роботи.

Наказом ректора ТНПУ від 29 грудня 2015 року № 85-к «По особовому складу» доцента кафедри історії України ОСОБА_1 у зв'язку зі зміною істотних умов праці переведено на менший обсяг роботи переведено з 04 січня 2016 року по 30 червня 2016 року з повної на 0,8 ставки.

Згідно пункту 6 частини першої статті 57 Закону України «Про вищу освіту» науково-педагогічні, наукові та педагогічні працівники вищого навчального закладу всіх форм власності мають право на забезпечення створення відповідних умов праці, підвищення свого професійного рівня, організацію відпочинку та побуту, встановлених законодавством, нормативними актами вищого навчального закладу, умовами індивідуального трудового договору та колективного договору.

Відповідно до частини третьої статті 32 КЗпП України у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Зміна істотних умов праці може бути визнана законною тільки в тому випадку, якщо буде доведена наявність змін в організації виробництва і праці.

Згідно вимог статті 103 КЗпП України про нові або зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника не пізніше як за два місяці до їх запровадження або зміни.

Пунктом 31 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», судам роз'яснено, що згідно з частиною третьою статті 32 КЗпП України в межах спеціальності, кваліфікації і посади, обумовленої трудовим договором, зміна істотних умов праці: систем і розмірів оплати, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміни розрядів і найменування посад та інших - допускається за умови, що це викликано змінами в організації виробництва і праці та що про ці зміни працівник був повідомлений не пізніше ніж за 2 місяці. Якщо при розгляді трудового спору буде встановлено, що зміна істотних умов трудового договору проведена не у зв'язку зі зміною в організації виробництва і праці на підприємстві, в установі, організації, то така зміна з урахуванням конкретних обставин може бути визнана судом неправомірною з покладенням на власника або уповноважений ним орган обов'язку поновити працівникові попередні умови праці.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв'язку, установивши, що зміна істотних умов праці доцента кафедри історії України ОСОБА_1 полягала у тимчасовому переведенні його на 0,8 ставки на період 2015-2016 навчального року і була зумовлена змінами в організації виробництва та праці, пов'язаними зі зменшенням кількості студентів Тернопільського національного педагогічного університету імені В. Гнатюка на вказаний період, як наслідок зменшенням встановленого законом навантаження (певної кількості студентів на одного викладача) та кількості учбових груп, суди дійшли обґрунтованого висновку про відсутність порушення трудових прав ОСОБА_1 за результатами змін істотних умов його праці, урахувавши при цьому, що про відповідні зміни позивач був повідомлений не пізніше ніж за 2 місяці до цих змін, у відповідності із вимогами трудового законодавства.

Доводи касаційної скарги про те, що у відповідача були відсутні передбачені законом підстави для зміни скаржнику істотних умов праці, оскільки фактично не відбулося змін в організації виробництва і праці, які були предметом розгляду у судах попередніх інстанцій,не спростовують висновку судів з огляду на таке.

Розглянувши справу, судами першої та апеляційної інстанцій досліджено докази надані сторонами на підтвердження своїх вимог й заперечень і за наслідками такого дослідження суди дійшли висновку, що відповідач у визначеному законом порядку довів належними та допустимими доказами зміни в організації виробництва, що зокрема підтверджено висновками профспілкового комітету працівників ТНПУ, якими погоджена необхідність змін умов праці з метою збереження науково-педагогічних кадрів університету, рішенням комісії по трудових спорах ТНПУ від 29 грудня 2015 року, яким було визнано законними істотні зміни умов праці в університеті, а також іншими наданими відповідачем доказами.

Також суди надали оцінку іншим доказам, які вважали підтвердженням змін в організації виробництва та праці в ТНПУ, а саме: порівняльним довідкам про кількість зарахованих на історичний факультет (в т.ч., з врахуванням спеціальностей та напрямків підготовки) студентів у 2014 та 2015 навчальних роках, довідці-розрахунку кількості студентів на одного викладача, штатному формуляру професорсько-викладацького складу ТНПУ на 2015-2016 навчальний рік, наказу № 220 від 07 вересня 2015 року про зміну істотних умов праці, наказу № 304 від 09 грудня 2015 року про внесення змін в навчальне навантаження на 2015-2016 навчальний рік доцента ОСОБА_1, карткою учбового навантаження ОСОБА_1

Указані докази досліджені та оцінені судами попередніх інстанцій. Крім того суди указали, що факт зменшення кількості студентів на історичному факультеті не заперечується позивачем.

При цьому, ОСОБА_1 не довів належними та допустимими доказами обставин, на які посилався при зверненні до суду із даним позовом, що є його процесуальним обов'язком. Зокрема, ОСОБА_1 не надав доказів формальності розгляду указаними компетентними органами питання щодо змін істотних умов праці у зв'язку зі зміною в організації виробництва і праці. Судами встановлено і позивачем не спростовано, що комісією по трудових спорах ТНПУ розглянуто звернення ОСОБА_1, вислухано його доводи та заперечення та за результатами розгляду винесено відповідне рішення.

Доводи касаційної скарги про те, що скаржника повідомили про зміни істотних умов праці менше ніж за 2 місяці, тобто у порушення вимог закону, також були предметом дослідження у судах попередніх інстанцій і за наслідком такого дослідження не знайшли свого підтвердження. Натомість, судами встановлено, що 16 вересня 2015 року ОСОБА_1 ознайомився з наказом ректора ТНПУ «Про зміни істотних умов праці викладачам університету» № 220 від 07 вересня 2015 року, відповідні зміни для позивача запроваджені з 10 грудня 2015 року, у зв'язку з чим вимоги трудового законодавства в цій частині відповідачем також дотримані.

Доводи касаційної скарги про неврахування судами вимог статті 42 КЗпП України, оскільки скаржник має переважне право на залишення на роботі, які були предметом дослідження у судах попередніх інстанцій не дають підстав для скасування оскаржених судових рішень. Указана норма регламентує переважне право на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці. У даній справі спір виник у зв'язку із оскарженням працівником змін істотних умов праці у зв'язку зі зміною в організації виробництва і праці, тобто на спірні правовідносини не поширюються положення ст. 42 КЗпП України.

Інші докази касаційної скарги також були предметом дослідження у судах попередніх інстанцій, повно і всебічно оцінені судами, не знайшли свого підтвердження і не дають підстав вважати, що при вирішенні справи судами першої та апеляційної інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права.

Згідно частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись статтями 410, 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 15 липня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: С. Ю. Мартєв

В. В. Пророк

І. М. Фаловська

С.П. Штелик