Справа № 569/7506/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2018 року Рівненський міський суд

в особі судді Ковальова І.М.

при секретарі Соломон О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування приміщеннями квартири,-

в с т а н о в и в:

В Рівненський міський суд з позовом до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування приміщеннями квартири звернулась ОСОБА_1

В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги повністю підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, просить суд їх задоволити та встановити порядок користування квартирою №92 в будинку №8 по вул.Корольова у м.Рівне наступним чином: в користування позивача ОСОБА_1, з урахуванням інтересів її неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, виділити житлову кімнату площею 17,3 кв.м., позначену на технічному паспорті квартири під №7 та житлову кімнату площею 12,7 кв.м., позначену на технічному паспорті квартири під №8; в користування відповідача ОСОБА_2 виділити житлову кімнату площею 14,2 кв.м., позначену на технічному паспорті квартири під №9 та прилеглий до неї балкон площею 2,3 кв.м.; у спільному користуванні позивача та відповідача залишити інші допоміжні приміщення квартири: кухню, ванну кімнату, туалет, коридор, кладовку; стягнути з відповідача на користь позивача витрати по справі судового збору.

В судовому засіданні відповідач та представник відповідача заявлені позовні вимоги позивача не визнали та просять суд відмовити у їх задоволенні з підстав викладених в письмових запереченнях.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та подані сторонами письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають до задоволення виходячи з наступного.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної спільної часткової власності по ? частці в рівних долях сторонам по справі позивачу ОСОБА_1 та відповідачу ОСОБА_2

Встановлені в судовому засіданні обставини підтверджуються дослідженими належними та допустимими доказами по справі.

Ухвалою Рівненського міського суду від 24 грудня 2004 року по справі №2-9107/04 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_2 про визнання договору дарування квартири недійсним було затверджено мирову угоду між сторонами, якою визнано частково недійсним договір дарування квартири №92 за адресою м.Рівне, вул.Корольова, буд.8 від 24 квітня 2002 року, посвідчений між ОСОБА_5 та ОСОБА_2. Визнано за ОСОБА_4 право часткової приватної власності на ? частину квартири №92, що знаходиться по вулиці Корольова будинок 8 місті Рівне вартістю 9428 грн.

З дослідженого в судовому засіданні витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно виданим 31 березня 2006 року КП Рівненське міське бюро технічної інвентаризації вбачається, що квартира за адресою АДРЕСА_2 належить ОСОБА_4 на підставі мирової угоди / Справа №2-9107/04 / 24.12.2004 / затверджена ухвалою Рівненського міського суду на праві приватної спільної часткової власності в розмірі ? частки.

З дослідженого в судовому засіданні технічного паспорта на квартиру №92 в житловому будинку №8 по вулиці Корольова в м.Рівне вбачається що власниками квартири по ? частці зазначені ОСОБА_4 та ОСОБА_2. Загальна площа квартири становить 62,8 кв.м., жила площа квартири становить 44,2 кв.м

Позивач по справі 03 червня 2008 року одружилась у зв'язку з чим її прізвище було змінено з Рудик на ОСОБА_1, що підтверджується дослідженим в судовому засіданні свідоцтвом про шлюб (ксерокопія), виданим Швейцарською Конфедерацією 03 червня 2008 року, 3.80 / 9760718 / 7678899.

З дослідженої в судовому засіданні довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 29 червня 2016 року №5789 виданої Управлінням забезпечення надання адміністративних послуг РМР вбачається, що довідка видана ОСОБА_2, адреса АДРЕСА_3 про те, що до складу сім'ї/зареєстрованих/ входять: ОСОБА_2 заявник, ОСОБА_5 син, ОСОБА_3 внук, ОСОБА_1 невістка.

За змістом ст.ст.21,24,41 Конституції України, ст.ст. 319,358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Правовий режим спільної часткової власності визначається гл.26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх учасників. Володіння, користування і розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається майном на власний розсуд.

Відповідно до положень ч.3 ст. 358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Пунктом 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз'яснено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо неможливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Враховуючи встановлені обставини, суд вважає, що варіант визначення порядку користування спірною квартирою, запропонований позивачем у позовній заяві, не є прийнятним з огляду на те, що він порушуватиме права відповідача, як іншого співвласника та не відповідатиме її частці у праві спільної часткової власності.

Як було встановлено судом, загальна площа квартири становить 62,8 кв.м., жила площа квартири становить 44,2 кв.м., а оскільки дана спірна квартира належить сторонам по справі у рівних частках по ? частці кожній з сторін, тому як позивачу, так і відповідачу припадає по 31,4 кв.м. загальної площі квартири так і по 22,1 кв.м. житлової площі квартири. Запропонований позивачем виділ відповідачу кімнати площею 14,2 кв.м. є значно меншим та не відповідає її частці у квартирі і призводить до порушення прав відповідача на володіння та користування тією частиною майна в натурі, яка відповідає частці у спільній власності. Інших варіантів визначення порядку користування спірною квартирою позивачем не запропоновано.

Відповідно до ч.1 ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Суд не приймає до уваги посилання позивача та її представника на ті обставини, що з нею разом проживає неповнолітній син чоловічої статі і вони не можуть проживати в одній кімнаті, а тому позивачу слід виділити дві житлові кімнати, оскільки відповідно до ч.1 ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Проте в даному випадку член сім'ї ОСОБА_3 син позивача по справі не є співвласником спірної квартири, а тому порядок користування в даному випадку має визначається лише між співвласниками.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності суд вважає, що заявлені вимоги позивачем не знайшли свого підтвердження, не доведені належними та допустимими доказами по справі, а представником відповідача та відповідачем вимоги позивача спростовані, що варіант визначення порядку користування спірною квартирою, запропонований позивачем, не є прийнятним для відповідача, оскільки він порушуватиме її права, як іншого співвласника та не відповідатиме її частці у праві спільної часткової власності. Інших варіантів визначення порядку користування спірною квартирою позивачем не запропоновано. Оскільки суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, тому у задоволенні позову з цих підстав слід відмовити.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки при подачі позову до суду позивач сплатила судовий збір, а в позові їй відмовлено, тому судові витрати слід покласти на позивача, а в цій частині вимог з цих підстав відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,12,13,81,141,263,264,265,268,273,354 ЦПК України, ст.ст.319,358,405 ЦК України, суд,-

в и р і ш и в :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування приміщеннями квартири відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя :