Дата документу 15.01.2018
Справа № 501/32/18
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2018 року Іллічівський міський суд Одеської області в складі:

головуючого судді Пушкарського Д.В.,

при секретарі Тимко М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Іллічівського міського суду Одеської області подання державного виконавця Чорноморського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Одеської області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України,- В С Т А Н О В И В:

Державний виконавець Чорноморського міського відділу ДВС ОСОБА_1 звернулась до суду з поданням в якому просить тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України громадянина України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який зобовязаний на підставі виконавчого листа №591/6967/16-ц, виданого 22.02.2017 року, сплачувати аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 23.12.2016 року. Державний виконавець зазначає, що боржник рішення суду не виконує, аліменти на утримання дитини не сплачує, у звязку з чим, станом на 30.09.2017 року, має заборгованість у розмірі 18122,50 грн. На виклики державного виконавця боржник до відділу не зявляється, заборгованість не сплачує, тим самим ухиляється від виконання покладених на нього зобовязань (а.с.1-4).

Статтею 441 ЦПК України передбачено, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України встановлюється на строк до повного виконання такого судового рішення.

Відповідно до ч.4 ст.441 ЦПК України, ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання, без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Державний виконавець був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи (а.с.12), але в судове засідання не зявився, про причини неявки суду не сповістив.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що подання задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно довідки-розрахунку, складеної 17.10.2017 року державним виконавцем Чорноморського міського відділу ДВС, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, станом на 30.09.2017 року, має заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 18122,50 грн. (а.с.5).

Згідно відповіді Чорноморського міського центру зайнятості від 18.04.2017 року №65/02-07 (а.с.7), ОСОБА_2 на обліку в Чорноморському міському центрі зайнятості не перебував.

Будь-яких інших доказів, як на підтвердження заявлених вимог, суду не надано.

Згідно ч.1 та ч.2 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, якщо громадянин ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання цих зобовязань.

Отже Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобовязання, а за ухилення від їх виконання. Особа, яка має невиконані зобовязання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Відповідно до положення ч.3 ст.12 ЦПК України, наявність умислу та обставини, які є предметом посилання субєкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту свідомого ухилення боржника від виконання зобовязання.

Слід зазначити, що сама по собі наявність заборгованості не свідчить про ухилення боржника від виконання судових рішень, і не може бути визнана судом підставою для тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

Державним виконавцем не надані суду докази стосовно того, що боржник свідомо ухиляється від виконання покладених на нього зобовязань.

Крім того, всупереч ч.1 ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» до подання не додано доказів, що підтверджують факт надсилання постанов про відкриття виконавчого провадження на адресу боржника, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Отже, суду не відомо чи отримував боржник постанову про відкриття виконавчого провадження, чи обізнаний він щодо строків добровільного виконання вимог виконавчих документів, а також щодо дій, які проводилися по виконанню рішення.

Взагалі постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №591/6967/16-ц від 22.02.2017 р., державним виконавцем не надано і суду, ні під час звернення до суду з поданням, ні в ході розгляду даної справи.

Також, в матеріалах справи відсутні відомості про вжиття у повному обсязі усіх відповідних заходів для виконання судового рішення, передбачених Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч.ч.1,6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оскільки, відповідно до ч.4 ст.441 ЦПК України, подання розглядається судом негайно, без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, то саме на державного виконавця покладається тягар доказування.

Виходячи з положень ст.33 Конституції України, ст.1 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження», суд вважає, що обставини, на які посилається державний виконавець не є достатніми для обмеження конституційного права боржника ОСОБА_2 А вжиття обраного державним виконавцем обмеження на даний час не є єдиним можливим та необхідним способом забезпечення примусового виконання боржником вказаного виконавчого документу.

Враховуючи викладене, суд вважає, що подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2 задоволенню не підлягає як недоведене, передчасне та необґрунтоване.

Керуючись ст.33 Конституції України, ст.ст.259-260, 441 ЦПК України,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні подання державного виконавця Чорноморського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Одеської області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п′ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя