Справа № 2-1903/11
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2018 року Тернівський районний суд м. Кривого Рогу

у складі: головуючого - судді: Лиходєдова А.В.

при секретарі: Малиш Н.В.

за участі: позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Тернівського районного суду м. Кривого Рогу цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю подружжя, його поділ та визнання права власності на 1/2 частину квартири,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2011 р. ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, неодноразово уточнювала позовні вимоги, останній раз у лютому 2014 р., просить визнати квартиру АДРЕСА_1 спільним майном подружжя та розділити її, визнавши за нею право власності на 1/2 її частину. В обґрунтування позову зазначила, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 11.08.2000 р. по 13.01.2009 р., від якого 02.02.2001 року у них народилася дитина. У період шлюбу, під час спільного проживання з відповідачем, ними за кошти подружжя було придбано однокімнатну квартиру за вказаною адресою, про що укладено договір купівлі-продажу від 18.05.2001 р., у якому покупцем зазначено відповідача.

Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав викладених в уточненій позовній заяві, додавши крім того, що 12.05.2001 р. мати позивача надала їй 500 доларів США для придбання спірної квартири, про що складено розписку, оригінал якої мати позивача знайшла серед інших документів лише у листопаді 2015 р.. Позивач ніколи не відмовлялась від свого права на поділ нерухомого майна подружжя.

Відповідач та його представник, заперечували проти позивних вимог в повному обсязі, надавши письмові заперечення та зазначивши, що квартира була придбана за 3300 грн., які представнику продавця особисто передала мати чоловіка сестри відповідача - ОСОБА_5, на виконання попередньої домовленості про те, що відповідач разом зі своїми батьками знявся з реєстрації в квартирі АДРЕСА_2, а в квартирі залишилися зареєстрованими сестра відповідача зі своїм сином, які в подальшому приватизували квартиру та стали її власниками, а відповідачу - батьки чоловіка його сестри купляють квартиру. На той час його дружина - ОСОБА_1, при укладенні договору купівлі-продажу квартири у нотаріуса присутньою не була. Для придбання квартири ні його особисті кошти, ні особисті кошти ОСОБА_1, ні їх спільні кошти витрачені не були. За один рік подружнього життя, вони ніяк не могли купити цю квартиру за сімейні кошти тому, що на той момент працював тільки він, та забезпечував сімю тільки він, але його заробіток не дозволяв щось заощаджувати, так як він вже сплачував 25% від свого доходу на утримання дитини від першого шлюбу і у нього залишалася невелика сума, а йому було треба забезпечувати потреби не тільки свої, але і потреби вагітної на той час жінки. У вересні 2008 року позивач забрала свої речі і вибралася зі спірної квартири. 07.09.2008 року ОСОБА_1 в присутності свідків власноручно написала відповідачу розписку, що відмовляється від своєї частини квартири АДРЕСА_3 в Тернівському районі м. Кривого Рогу.

Заслухавши учасників процесу, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи докази: копії: свідоцтва про одруження; свідоцтва про народження дитини - ОСОБА_6; свідоцтва про розірвання шлюбу; договору купівлі-продажу спірної квартири; ордеру № 47 від 13.01.1983 р. на квартиру АДРЕСА_4; свідоцтва про народження відповідача ОСОБА_2; свідоцтва про народження сестри відповідача ОСОБА_7; свідоцтва про одруження ОСОБА_7; свідоцтва про народження ОСОБА_8; свідоцтва про народження ОСОБА_9; виписки з протоколу № 11 від 05.10.2000 р. стосовно квартири АДРЕСА_4; довідок про склад сім'ї ОСОБА_10; копії: довідки про заробіток ОСОБА_2; акту про непроживання ОСОБА_1; розписки ОСОБА_1 від 07.09.2008 р. «про відмову від своєї частки АДРЕСА_5 (колишня 23 Лютого); висновок судової будівельно-технічної експертизи № 77; копії технічного паспорту на квартиру; рахункову квитанцію № 001225 від 03.07.2013 р. про оплату експертизи; копію розписки ОСОБА_1 від 12.05.2001 р. про отримання в борг 500 доларів США; свідоцтва про шлюбу ОСОБА_11 ; довідку від 06.01.2017 р. КП «ДОР «Криворізьке Бюро технічної інвентаризації» (а.с. 7, 8, 9, 10, 45, 46, 47, 48, 49, 50, 51, 52, 53, 54, 55, 56, 67-70, 71, 86, 171, 172, 212), судом встановлені такі обставини, що мають значення для справи та відповідні їм правовідносини.

Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 11.08.2000 року, який було розірвано 13.01.2009 року. Від шлюбу мають сина ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Як вбачається з договору купівлі-продажу квартири від 18.05.2001 року ОСОБА_2 під час перебування в шлюбі з позивачем, було придбано квартиру за адресою: АДРЕСА_6.

Відповідно до довідки про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 06.01.2017 р., власником квартири за адресою: АДРЕСА_6 є ОСОБА_2.

У спірній квартирі з 21.08.2001 року зареєстрована позивач ОСОБА_1.

Відповідно до Прикінцевих положень Сімейного кодексу України, прийнятого 10 січня 2002 року, який набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення цього Кодексу застосовуються до тих відносин, що виникли між подружжям після набрання ним чинності.

Встановлено, що спірна квартира була придбана до 1 січня 2004 року, тому, до спірних правовідносин, повинно бути застосовано Кодекс про шлюб та сім'ю УРСР (далі КпШС УРСР).

Відповідно до ст. ст. 22, 23, 28 КпШС УРСР, ст. ст. 16, 17 Закону України "Про власність", ст. ст. 112, 118 ЦК Української РСР, що діяли на час придбання квартири, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю і кожен із подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Майном, нажитим за час шлюбу, подружжя розпоряджається за спільною згодою. Співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, при цьому вважається, що частки кожного із співвласників є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором або законом.

Згідно з ч.1 ст. 28 КпШС УРСР, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 КпШС УРСР, якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов'язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. При цьому, суд також бере до уваги інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.

Відповідачем не надано належних доказів отримання ним грошових коштів за відмову від своєї частки спільного майна на користь сестри, окрім власних пояснень, показів свідків: ОСОБА_5 та ОСОБА_10, свідчення яких суд не бере до уваги, оскільки свідки між собою є родичами та є родичами відповідача.

Суд із тих же підстав не може положити в основу рішення показання свідка ОСОБА_13.

Крім того, договору дарування грошових коштів між відповідачем та його сестрою ОСОБА_10 або ОСОБА_5 не укладалось.

Таким чином, подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 60 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно вимог із ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставин при невизнані їх сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

Вбачається безспірним, а також визнається стороною відповідача, що спірна квартира придбана під час перебування у шлюбі з позивачем ОСОБА_1, що підтверджується відповідними доказами, дослідженими судом. Крім того, відповідач підтвердив, що купувалась спірна квартира саме для його сімї з позивачем.

Зазначене слідує з наступного. Так, згідно з чинним законодавством, спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом (ст. ст. 22,23,28 КпШС, ст. ст. 16, 17 Закону України «Про власність», ст. ст. 112, 118 ЦК УРСР, ст. ст. 60, 69 СК України, ч.2,3 ст. 325, ч.3 ст. 368 ЦК України).

Таким чином, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов'язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю.

Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім'я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя.

Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована.

Якщо ж заява, одного з подружжя, про те, що річ була куплена на їх кошти, не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться незмінною.

Аналогічна правова позиція викладена також в нормах Сімейного кодексу України.

Згідно до ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, що відповідає також вимогам ч. 2 ст. 370 ЦК України.

Таким чином, тягар доказування у справах даної категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об'єктом спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до вимог статей 11, 27, 60 ЦПК України в редакції 2004 р. та ст. ст. 13, 43, 81 ЦПК України в редакції 2017 р., суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, зобов'язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір.

Після дослідження та оцінки доказів у справі, докази надані позивачем відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України, судом вважаються належними та допустимими, згідно до ст. ст. 77, 78 ЦПК України і вони свідчать про обґрунтованість та законність позовних вимог та наявність фактичних та правових підстав для їх задоволення, оскільки будь яких доказів про існування домовленостей між позивачем та відповідачем щодо майна, або рішення суду про те, що частки у спільному майна подружжя змінено, не надано, суд вважає, що їх частки у спільному майні є рівними, - тобто вимога позивача про визнання за нею права власності на 1/2 частину квартири є законною і обґрунтованою та підлягає задоволенню.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача витрати, повязані зі сплатою нею судового збору при предявлені позову у розмірі 466,34 грн. та 950 грн. за проведення судової будівельно-технічної експертизи про справі.

На підставі викладеного, ст. ст. 22, 23, 28, 29 КпШС УРСР, ст. ст. 16, 17 Закону України "Про власність", ст. ст. 112, 118 ЦК Української РСР, ст. ст. 57, 60, 63, 69, 70, 72 Сімейного Кодексу України, ст. ст. 328, 392 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

ОСОБА_5 ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1, проживаючої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2) до ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3) про визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю подружжя, його поділ та визнання права власності на 1/2 частину квартири задовольнити.

Визнати квартиру № 44, загальною площею 38,51 кв.м., житловою площею 16,6 кв.м., яка розташована в будинку № 127 по вул. 23 Лютого (ОСОБА_14) в м. Кривому Розі Дніпропетровської області спільною сумісною власністю подружжя.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_7 (ОСОБА_14) в м. Кривому Розі Дніпропетровської області.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 466 грн. 34 коп. судового збору та 950 грн. витрат на проведення судової-будівельно-технічної експертизи по справі, а всього 1416 грн. 34 коп..

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Дніпропетровської області, через Тернівський районний суд м. Кривого Рогу, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-и денний строк з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Суддя: