Справа № 297/2486/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2018 року м. Берегове

Берегівський районний суд Закарпатської області в особі:

головуючого Гецко Ю. Ю.,

при секретарі судового засідання Михайліченко І. А.,

розглянувши в судовому засіданні в залі суду м. Берегово матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, в якому зазначила, що вона та ОСОБА_2 перебували у шлюбі до 17 березня 2010 року, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1. Від шлюбу народилося двоє дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, які проживають разом із позивачкою. Відповідно до рішення Берегівського районного суду №2-633 від 16.12.2009 року з відповідач а на користь позивачки стягується аліменти на утримання дітей, що підтверджується розрахунком заборгованості виданої старшим державним виконавцем Чаплинського районного відділу ДВС Литвиненко О.В. від 05.01.2017 року. З моменту розлучення і по сьогоднішній день, маючи реальну можливість приймати участь у вихованні та забезпеченні дітей, відповідач з власної ініціативи самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків, не спілкується з дітьми, участі їх житті свідомо не приймає. Згідно відомостей Чаплинського районного відділу ДВС місце знаходження Відповідач а невідомо, а тому ними направлено подання про оголошення ОСОБА_2 в розшук. Позивачка має намір забезпечити повноцінний відпочинок сину ОСОБА_3 та доньці ОСОБА_4 в країнах ближнього та дальнього зарубіжжя, для підвищення рівня світогляду дітей, покращення стану їх здоров'я, фізичного, духовного та морального розвитку, що є забезпеченням інтересів дітей в межах здійснення батьківських прав та обов'язків.

Позивачка неодноразово зверталась в усній формі до відповідача про надання дозволу на виїзд дітей, однак Відповідач відмовився..

В судове засідання позивачка ОСОБА_1 та її представник за довіреністю ОСОБА_7 не з'явились, надавши суду письмові заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився.

Представник третьої сторони - Берегівський РВ ДМС України у Закарпатській області у судове засідання не прибув, згідно їх письмової заяви не заперечували проти задоволення позову та розгляду справи без їх представника.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відкриття провадження по вказаній справі та розгляд відбувалися за правилами Цивільного процесуального кодексу України в попередній редакції. Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 року № 2147-VIII, викладено у новій редакції Цивільний процесуальний кодекс України (далі ЦПК України). Цей закон набрав чинності з 15.12.2017 року. Відповідно до п. 9 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Отже, суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши в судовому засіданні надані докази, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі до 17.03.2010 року.

Від шлюбу сторони мають двох дітей - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджено копіями свідоцтв про народження. Позивачка має намір забезпечити повноцінний відпочинок дітям в країнах ближнього та дальнього зарубіжжя, для підвищення рівня світогляду дітей, покращення стану їх здоров'я, фізичного, духовного та морального розвитку, що є забезпеченням інтересів дітей в межах здійснення батьківських прав та обов'язків.

Позивачка неодноразово зверталась в усній формі до Відповідач а про надання дозволу на виїзд дітей, однак відповідач відмовився.

Те, що відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов'язків та відмовляється надати згоду підтверджується рішенням Берегівського районного суду від 15.05.2015 року по справі №297/537/15-ц про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька.

Згідно ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

Частина 2 ст. 150 СК України передбачає обов'язок батьків піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Ст. 6 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 17, 31 визначають право дитини на відпочинок та охорону здоров'я.

Відповідно до ст. 17 Конвенції про права дитини Держави-учасниці визнають важливу роль засобів масової інформації і забезпечують, щоб дитина мала доступ до інформації і матеріалів із різних національних і міжнародних джерел, особливо до таких інформації і матеріалів, які спрямовані на сприяння соціальному, духовному і моральному благополуччю, а також здоровому фізичному і психічному розвитку дитини.

Ст.10 Конвенції про права дитини передбачає право дитини залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну.

Відповідно до ст. 31 Конвенції про права дитини, Держави-учасниці визнають право дитини на відпочинок і дозвілля, право брати участь в іграх і розважальних заходах, що відповідають її віку, та вільно брати участь у культурному житті та займатися мистецтвом , поважають і заохочують право дитини на всебічну участь у культурному і творчому житті та сприяють наданню їй відповідних і рівних можливостей для культурної і творчої діяльності, дозвілля і відпочинку.

Відповідно до абз. 3 ч. 3 ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Необхідно зазначити, що у відповідності до Конвенції про права дитини (ратифікованої Постановою Верховної Ради № 789 від 27.02.91 р.), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини.

У відповідності до вимог ст.ст. 7, 155 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Оскільки у позивача є складнощі в отриманні згоди відповідач а на виготовлення нею проїзного документу та виїхати з дітьми за кордон держави Україна, а також, беручи до уваги той факт, що судом не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітніх дітей за межі України для тимчасового перебування, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог та надання дозволу на виготовлення документів та дозволу на тимчасовий виїзд дітей за кордон без згоди батька.

Керуючись ст. 141 ЦПК України, оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, то судові витрати у вигляді сплаченого позивачем при подачі позову судового збору стягуються з відповідач а на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ЗУ «Про охорону дитинства», ЗУ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» Конвенцією про права дитини, Правилами перетинання державного кордону громадянами України, ст. 313 ЦК України, ст.ст. 141, 150, 155 СК України, ст.ст. 2, 4, 5, 12, 141, 263- 265, 268, п. 9 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька - задовольнити.

Надати ОСОБА_1 дозвіл на оформлення всіх необхідних документів для тимчасового виїзду за межі України тадозвіл на виїзд за кордон до Угорщини, Нідерландів, Росії, Польщі для неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та неповнолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5,без згоди та супроводу батька ОСОБА_2, в супроводі матері ОСОБА_1, строком на 3 (три) роки, починаючи з дня набрання рішенням законної сили.

Стягнути з ОСОБА_2 судові витрати у вигляді судового збору у сумі 640,00 гривень на користь позивача ОСОБА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня її проголошення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Берегівський районний суд Закарпатської області.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть отримати за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua. В графі «Справа №» вказати номер справи зазначений у рішенні.

Суддя Гецко Ю. Ю.