Справа № 315/992/17
Номер провадження № 2/315/11/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2018 року м. Гуляйполе

Гуляйпільський районний суд Запорізької області

у складі: головуючого судді Телегуз С.М.

за участю секретарі Дмитренко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Гуляйполе Запорізької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, посилаючи на те, що 14 лютого 2017 року близько 19-04 год. ОСОБА_2, керуючи автомобілем марки ВАЗ-21063, державний номер НОМЕР_1, на перехресті вул.Н.Махна -вул.Франко в м.Гуляйполе Запорізької області, не надав перевагу в русі автомобілю ВАЗ-210930, державний номер НОМЕР_2, яким керував позивач та який рухався по головній дорозі, що призвело до дорожньо-транспортної пригоди.

Постановою судді Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 14 березня 2017 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП України та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в сумі 340 грн.

При зіткненні автомобіль позивача отримав значні технічні ушкодження. Відповідно до висновку незалежної експертної оцінки № 58 про проведення оцінки пошкоджень транспортного засобу від 14 червня 2017 року, величина матеріальних збитків, завданих позивачеві внаслідок пошкодження автомобіля становить 10817 грн.71 коп. Крім того, позивачем сплачена вартість експертного товарознавчого дослідження в сумі 1300 грн. Про проведення експертизи транспортного засобу відповідач повідомлявся як в телефонному режимі так і поштовим повідомленням. Не дивлячись на постійні звернення позивача до відповідача з проханням урегулювати питання відшкодування шкоди мирно, до теперішнього часу він ніякого відшкодування зі сторони відповідача не отримав. Розмір несплачених матеріальних збитків, який склав 12117 грн.71 коп., позивач прохає стягнути з відповідача на його користь, а також понесені ним судові витрати на сплату судового збору в розмірі 640 грн.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю, просив їх задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні та в письмових запереченням позов не визнавав, оскільки не вважав себе винним в ДТП. Крім того, зазначив, що позивач не довів що є власником пошкодженого автомобіля, також вважав, що позивач повинен був звернутись за відшкодуванням шкоди до його страхової компанії.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що позов обгрунтований і підлягає задоволенню.

У відповідності до ст. ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами.

Згідно ч.1, 2 п.3 ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової та моральної(немайнової) шкоди.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

З матеріалів справи вбачається, що 14 лютого 2017 року близько 19-04 год. ОСОБА_2, керуючи автомобілем марки ВАЗ-21063, державний номер НОМЕР_1, на перехресті вул.Н.Махна -вул.Франко в м.Гуляйполе Запорізької області, не надав перевагу в русі автомобілю ВАЗ-210930, державний номер НОМЕР_2, яким керував позивач та який рухався по головній дорозі, що призвело до дорожньо-транспортної пригоди.

Постановою судді Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 14 березня 2017 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП України та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в сумі 340грн. (а.с.9). Зазначена постанова суду набрала законної сили.

Згідно з вимогами ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

За таких обставин, суд вважає, що вина відповідача встановлена судом відповідно до постанови Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 14 березня 2017 року.

Також матеріалами справи встановлено, що при зіткненні автомобіль позивача отримав значні технічні ушкодження. Відповідно до висновку незалежної експертної оцінки № 58 про проведення оцінки пошкоджень транспортного засобу від 14 червня 2017 року, величина матеріальних збитків, завданих позивачеві внаслідок пошкодження автомобіля становить 10817 грн. 71 коп. Крім того, позивачем сплачена вартість експертного товарознавчого дослідження в сумі 1300 грн.( а.с.11-21). При цьому, як зазначив позивач, про проведення експертизи транспортного засобу відповідач повідомлявся як в телефонному режимі так і поштовим повідомленням. Не дивлячись на постійні звернення позивача до відповідача з проханням урегулювати питання відшкодування шкоди мирно, до теперішнього часу він ніякого відшкодування зі сторони відповідача не отримав. Розмір несплачених матеріальних збитків склав 12117 грн. 71 коп.

Відповідно до ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до правової позиції Верховного суду України у справі №6-2808цс15 від 20.01.2016 року право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Тобто винуватець дорожньо-транспортної пригоди несе повну матеріальну відповідальність за шкоду завдану потерпілому своїми неправомірними діями.

Відповідно до частини третьої статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Пунктом 1 частини першої статті 395 ЦК України передбачено, що речовим правом на чуже майно є право володіння.

За статтею 398 ЦК України право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом.

Відповідно до п. 2.2 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 р. № 1306, власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Таким чином особа, яка хоч і не є власником, але має законне право володіння майном, вправі вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну.

Відповідно до ст.1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особа, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі ( передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Доказів того, що матеріальні збитки відшкодовані в матеріалах справи не має, не спростовано це і відповідачем. Таким чином, суд вважає, що наявні матеріали справи свідчать про те, що позовні вимоги позивача про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 12117,71 грн. підлягають задоволенню

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

А тому судовий збір у сумі 640,00 грн., який був сплачений позивачем при подачі позовної заяви підлягає стягненню з відповідача на його користь.

Керуючись ст. ст. 19, 27, 76-83, 133, 141, 247, 258-259, 264-265, 268, 354 ЦПК України, В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди 12117,71 грн., в рахунок відшкодування сплаченого судового збору 640,00 грн., а всього 12757,71 грн. (дванадцять тисяч сімсот п'ятдесят сім грн. 71 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя: С. М. Телегуз