Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2018 року Словянський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Сидоренко І.О.

при секретарі Лісняк К.В.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі № 11 Словянського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

До Словянського міськрайонного суду Донецької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання втративши права користування житловим приміщенням, яка обґрунтована тим, що позивач є власником домоволодіння № 120 по вул. Валківській (колишня Профінтерна) у м. Словянську. Відповідач є сином її померлого брата, який раніше проживав в будинку, та зареєстрований за даною адресою. Відповідач не проживає в будинку більш ніж шість років, не сплачує комунальні послуги. Перешкод в користуванні домоволодінням позивач відповідачу не чинить на ніколи не чинила, відповідач добровільно визначив собі інше місце проживання та не користується житловим приміщенням понад 6 років без поважних причин.

Згідно з вимогами ст. 71 ЖК України жиле приміщення зберігається за відсутності особи шість місяців.

Відповідно до ст. 3 Сімейного Кодексу України сімєю визнаються особи, що спільно проживають, повязані спільним побутом та мають взаємні права та обовязки.

Зазначає, що відповідач не є членом її сімї.

Статтями 317, 319 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з вимогами ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження свої майном.

Отримання даного рішення суду позивачу необхідно для зняття відповідача з реєстрації.

Просить суд визнати відповідача, ОСОБА_3, таким, що втратив право користування домоволодінням № 120 по вул. Валківської (Профінтерна) у м. Словянську.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала свої позовні вимоги, просила їх задовольнити. Пояснила, що в будинку, право користування яким вона просить визнати відповідача, проживав її брат (батько відповідача) з сімєю. Заповіт на її імя вчинила мати, оскільки будинок був придбаний за її кошти, при цьому мати казала, що у разі отримання будинку у власність саме позивачем, всі інші члени сімї безперешкодно будуть у ньому проживати. В теперішній час позивач має намір продати житловий будинок, однак, реєстрація відповідача цьому перешкоджає.

Представник позивача, адвокат ОСОБА_2, в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 підтримав, просив його задовольнити, надав пояснення, аналогічні обґрунтуванню позовної заяви.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, пояснивши, що він проживає в даному будинку постійно з народження, висаджує городні культури. До останнього часу проживав разом з своєю матірю, яка померла 09.08.2018 року. Комунальні послуги він оплачує. Іншого житла не має.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 надав показання, що він проживає в будинку по сусідству більше ніж вісім років, є квартальним та складав акт про не проживання відповідача. ОСОБА_3 він бачив два рази, останній раз влітку. Будинок знаходиться в непридатному для жила стані, немає води та електроенергії.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_5 надала показання, що вона підписала акт про не проживання відповідача, оскільки більше ніж пів року в будинку нікого не бачила, будинок знаходиться в непридатному для проживання стані: немає світла, зруйнований паркан.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6 надав показання, що є сусідом відповідача, знайомий з ним приблизно тридцять троків. Відповідач весь цей час проживав у спірному будинку зі своєю матірю, а в теперішній час проживає один. Будинок потребує ремонту.

Заслухавши пояснення сторін та показання свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, судом встановлено наступне.

Сторони по справі перебувають в родинних відносинах, а саме відповідач є племінником позивача. Ступінь родинного звязку визнається сторонами, та, на думку суду, є обставиною, яка не потребує доказування, відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України.

Позивач є власником будинку, розташованого за адресою: Донецька область, місто Словянськ, вул. Профінтерна (Валківська), 120, на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 16.07.1981 року, що підтверджується відповідним Свідоцтвом та довідкою КП «БТІ» від 24.10.2018 року.

Відповідно до ОСОБА_6 від 12.09.2018 року комітету мікрорайону «Центр 2» м. Словянська, за адресою: м. Словянськ, вул. Валківська (Профінтерна), буд. № 120, ОСОБА_3 не проживає з 2012 року, що підтверджують сусіди ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Аналізуючи зазначений акт, суд не може його вважати достовірним та достатнім доказом на підтвердження тієї обставини, що відповідач дійсно не проживає в будинку, право користування яким його просить визнати позивач, оскільки свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5, будучи безпосередньо допитаним в судовому засіданні, в своїх показаннях пояснили, що вони зробили висновок про те, що відповідач не проживає в будинку, у звязку з тим, що вони не бачили відповідача та будинок знаходиться в непридатному для житла стані.

Натомість, свідок ОСОБА_6, який також є сусідом відповідача, в судовому засіданні підтвердив, що відповідач постійно, протягом тридцяти років проживає в будинку.

Відповідно до вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Однак, всупереч вищенаведеним вимогам процесуального права, позивачем не надано належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів на підтвердження тієї обставини, що відповідач протягом шести років не проживає в будинку позивача. Та обставина, що будинок знаходиться в зруйнованому стані, не може бути підставою для висновку, що відповідач в будинку не проживає.

Як на правову підставу задоволення позовних вимог, позивач посилається на вимоги 317, 319, 391 ЦК України, які передбачають, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном; власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та, відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в користуванні перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Стаття 391 ЦК України визначає право власника, у тому числі житлового приміщення, будинку або квартири, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Проте зазначена норма не передбачає можливості визнавати особу такою, що втратила право на житлову площу.

Саме такого висновку дійшов Верховний Суд в Постанові від 17 жовтня 2018 року за результатами розгляду справи № 521/17805/16ц.

Вимоги про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном позивачем заявлені не були.

Виходячи з наведеного, суд доходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 259, 264, 265 ЦПК України, ст.ст. 317, 319, 391 ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відмовити.

Повний текст рішення виготовлений 05 листопада 2018 року.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Донецького Апеляційного суду через Словянський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя Слов'янського

міськрайонного суду ОСОБА_7