РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗАОЧНЕ

30.01.2018 року м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира

в складі головуючого судді Гумен Н.В.

за участю секретаря Скришевської О.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з із ОСОБА_2 38225,02 грн. у відшкодування матеріальної шкоди (з яких 3% річних - 2 301,75 грн., індекс інфляції за час просрочення 23769,06 грн., сума нарахування з ставками НБУ - 11514,21 грн, судовий збір 640,00 грн.), та 10000,00 грн. моральної шкоди, заподіяної злочином, винність якої встановлено вироком Богунського районного суду м. Житомира від 03.10.2012 року по справі № 295/11153/13-к.

Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що вироком Богунського районного суду м. Житомира від 03.10.2013 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч.2 ст. 357 КК України призначено покарання у вигляді 4-х років 6 місяців позбавлення волі. Вказаним вироком був задоволений цивільний позов ОСОБА_1 та присуджено до стягнення моральної та матеріальної шкоди з засудженого ОСОБА_2 в розмірі 20041,37 грн. В звязку з тим, що на даний час сума боргу не погашена, позивач змушена звертатись до суду з приводу перерахування цієї суми, оскільки вважає, що має право на стягнення з відповідача суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, трьох проценти річних від простроченої суми та процентів на рівні облікової ставки Національного банку України, а також моральної шкоди, якої позивачка зазнала внаслідок втрати можливості користуватися власними коштами, що призвело до втрати душевного спокою та призвело до значної втрати здоров'я.

15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10. 2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції.

Згідно пп.9 п.1 Розділу XIII Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що розгляд цієї справи належить проводити за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України.

В судове засідання позивачка не зявилася, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала.

Відповідач в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Частина 1 ст. 280 ЦПК України встановлює, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

За таких обставин, оскільки існує сукупність умов, визначених ст. 280 ЦПК України, за яких суд може ухвалити заочне рішення, враховуючи думку позивача, який у клопотанні вказав, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутність учасників судового процесу на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення.

У відповідності до ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного.

Судом встановлено, що 12 лютого 2013 року приблизно о 18 год. ОСОБА_2 з метою таємного, повторного викрадення чужого майна підійшов до будинку № 31 по вулиці Ольжича у м. Житомирі. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_2 постукав у вікно кв. №2 зазначеного будинку та подзвонив у вхідні двері. Переконавшись, у такий спосіб, про відсутність мешканців, за допомогою викрутки, яку він заздалегідь заготовив для вчинення злочину, віджав раму пластикового вікна через яке проник в середину квартири, звідки викрав майно ОСОБА_1: гроші в сумі 6500,00 грн.; нотбук «Asuss» в корпусі жовтого кольору вартістю 3000,00 грн.; флешку «Transcend» ємкістю 4 GB вартістю 100,00 грн.; ремінець до мобільного телефону плетений, чорного кольору вартістю 20,00 грн.; золоту обручку комбіновану з білим золотом, з малюнком у вигляді зустрічних хвиль, 585 проби, вагою 3 г, вартістю 725,70 грн.; золоту каблучку у вигляді хмаринки 585 проби, вагою 2,5 г, вартістю 604,75 грн.; золоту каблучку, у вигляді коралу з камінцем білого кольору «берил», 585 проби, вагою 2,3 г, вартістю 556,37 грн.; золоту каблучку з камінцями білого кольору, 585 проби, вагою 3 г, вартістю 725,70 грн.; золоту підвіску квадратної форми, всередині якої викарбуваний образ Святої ОСОБА_3, 585 проби, вагою 6 г, вартістю 1451,40 грн.; золотий ланцюжок з плетінням у вигляді «перекрученої стрічки», 585 проби, вагою 4 г, вартістю 967,60 грн.; золотий хрестик із зображенням розп'ятого ОСОБА_4, який знаходився на вищевказаному ланцюжку, 585 проби, вагою 1,5 г, вартістю 362,85 грн., заподіявши потерпілій ОСОБА_1 матеріальної шкоди на загальну суму 15014,37 грн., після чого з місця вчинення злочину зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Дані факти були встановлені Богунським районним судом м. Житомира під час розгляду кримінальної справи по обвинуваченню ОСОБА_2 в скоєнні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 357 КК України, на підставі чого 03.10.2013 року вироком Богунського районного суду м. Житомира ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 357 КК України та призначено покарання у вигляді 4 років 6 місяців позбавлення волі. Цивільний позов потерпілої ОСОБА_1 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_2 матеріальної та моральної шкоди задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 15 014,37 грн. матеріальної шкоди та 5000,00 грн. моральної шкоди (а.с. 6-11).

Згідно п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 31.03.1989 р. «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, стягнення безпідставно нажитого майна» (з наступними змінами) та абз.1 п. 2 постанови Пленуму ВСУ №6 від 27.03.1992 р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» вбачається, що шкода, заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню особою, яка її заподіяла, в повному обсязі за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Винність ОСОБА_2 вчиненні злочинів, які завдали матеріальної та моральної шкоди, підтверджено дослідженими у кримінальному провадженні доказами.

Таким чином, вироком Богунського районного суду м. Житомира від 03.10.2013р. встановлено винність ОСОБА_2 у вчиненні злочинів, внаслідок якого була завдана матеріальна та моральна шкода, загальна сума якої становить 20014,37 грн.

Відповідно до частини 6 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок.

Відповідно до ч. 1 ст. 533 КПК України вирок або ухвала суду, які набрали законної сили, обов'язкові для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягають виконанню на всій території України.

Згідно ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Згідно ч.1 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Так, вироком Богунського районного суду м. Житомира від 03.10.2013 року присуджено до стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 15014,37 грн. матеріальної шкоди та 5000,00 грн. моральної шкоди.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статті 552, частини другої статті 625 ЦК інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання.

Три проценти річних від суми простроченої позики нараховується від дня, коли сума позики мала бути повернута, до дня її фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, передбачених договором позики.

Зважаючи на те, що статтю 625 ЦК України вміщено в розділі 1 книги 5 цього Кодексу - "Загальні положення про зобов'язання", ця стаття застосовується до всіх грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, пов'язані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобов'язань.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, у разі неповернення боржником суми боргу своєчасно його борг складатиме: суму грошових коштів, які підлягають поверненню з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 02 вересня 2015 року у справі № 6-369цс15, а в силу положень ст. 360-7 Цивільного процесуального кодексу України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Таким чином, оскільки в судовому засіданні знайшла своє підтвердження та обставина, що відповідач не виконав зобовязання щодо повернення позивачу всієї суми грошових коштів, суд вважає за можливе стягнути з відповідача суму нарахованого індексу інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобовязання за період з 05.11.2013 року по 01.08.2017 року, тобто за період з фактичного не повернення грошових коштів відповідачем та в межах заявлених позовних вимог, що відповідає ст. 13 ЦПК України, що становить 23769,06 грн. та трьох процентів річних від простроченої суми заборгованості за вказаний період, що становить 2301,75 грн.

Одночасно, суд не вбачає підстав для задоволення вимоги про стягнення процентів на рівні облікової ставки Національного банку України, оскільки стягнення таких процентів передбачено ст. 1048 ЦК України, якою визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Оскільки правовідносини сторін виникли не з договору позики, а із зобовязань щодо відшкодування шкоди фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відсутні підстави для стягнення процентів на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до вимог ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Відшкодування моральної (немайнової) шкоди служить виключно меті захисту особистих немайнових прав, які є абсолютними, право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зав'язку між порушенням та моральною шкодою.

З урахуванням обставин, які наведені позивачем в частині заявлених вимог щодо відшкодування за рахунок відповідача моральної шкоди, яка оцінена позивачем у розмірі 10000,00 грн., суд приходить до висновку про правомірність заявлених вимог позивача про відшкодування моральної шкоди за рахунок відповідача, як особи винної у несвоєчасній виплаті коштів.

З урахуванням заявлених позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди, суд бере до уваги характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, обмеження його прав користуватись грошовими коштами, та присуджує стягнути з відповідача в рахунок відшкодування позивачу моральної шкоди в розмірі 500,00 грн.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. (ст. 5 Цивільного процесуального кодексу України)

Відповідно до частини третьої ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов про стягнення неустойки, інфляційних втрат, процентів та відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд присуджує до стянення з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору у сумі 640,00 грн.

На підставі ст. ст. 3, 6, 11, 253, 256, 257, 261, 267, 525, 526, 530, 549, 553, 550, 610, 623, 625, 626, 627, 628, 629, 638, 1054, Цивільного кодексу України, керуючись ст.ст. 82, 76-82, 141, 206, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352-354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів задовольнити чатково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 суму нарахованого індексу інфляції у розмірі 23769,06 грн., три проценти річних від простроченої суми заборгованості у розмірі 2301,75 грн., моральну шкоду у сумі 500,00 грн., судові витрати по сплаті судового збору в сумі 640,00 грн., а всього на загальну суму 27210,81 грн.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п. 15.5 п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а саме Богунський районний суд м. Житомира.

Позивач: ОСОБА_1 (10003 АДРЕСА_1).

Відповідач: ОСОБА_2 (м. Житомир, пров. Гуйвинський, 13, РНОКПП НОМЕР_1).

Суддя Н.В. Гумен