Справа № 182/6040/18
Провадження № 2/0182/3085/2018
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

11.10.2018 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі

головуючого судді Тихомирова І.В.

за участю секретаря Рахуба О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нікополі за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління комунального майна Нікопольської міської ради про зобовязання вчинити певні дії, -

встановив:

Позивач звернулася до суду з позовом до Управління комунального майна Нікопольської міської ради про зобовязання вчинити певні дії.

Свої вимоги мотивує тим, що з 1996 року вона разом зі своїми дітьми ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, та мамою ОСОБА_4 вселилися та зареєструвалися у двокімнатній квартирі АДРЕСА_1. 15.01.2001 року з реєстраційного обліку знялася ОСОБА_4, а у 2008 році ОСОБА_3 Таким чином, у квартирі залишилися проживати позивач разом із сином ОСОБА_2

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Управління комунального майна Нікопольської міської ради із заявою про приватизацію квартири, однак листом № 342/18 від 01.03.2018 року їй було відмолено у наданні на це згоди у звязку з відсутністю ордеру, на підставі якого вони заселилися у квартиру. З цих же підстав їй було відмовлено і в укладанні договору найму Комунальним підприємством «Міська житлово-технічна інспекція» Нікопольської міської ради.

Позивач втратила ордер на вселення у квартиру, однак 16.01.2001 року переоформила на своє імя особовий рахунок на спірну квартиру в «Житлово-експлуатаційній конторі № 4», до компетенції якої на той час входив обовязок з утримання багатоквартирних житлових будинків. Крім того, на її імя були оформлені договори щодо надання усіх комунальних послуг.

Відповідно до п. 69 «Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов та надання їм жилих приміщень в УРСР», затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради 11.12.1984 року за № 470, ордер є дійним лише 30 днів, тому позивач з родиною в цей термін вселилися у квартиру та зареєструвалися там. Після спливу зазначеного терміну ордер автоматично втратив силу, у звязку з чим ОСОБА_1 не мала підстав його зберігати. Таким чином, позивач вважає, що відповідач порушує її законне право на приватизацію займаного нею житлового приміщення, у звязку з чим вимушена звертатися до суду за захистом своїх законних прав та інтересів та просить зобовязати Управління комунального майна Нікопольської міської ради надати їй дозвіл на приватизацію квартири АДРЕСА_2.

У судове засідання позивач не зявилася, надавши заяву, у якій позовні вимоги підтримала та просила справу слухати за її відсутності (а.с.26).

Від уповноваженого належним чином представника відповідача надійшла заява про розгляд справи без їхньої участі та винесення рішення на розсуд суду відповідно до вимог діючого законодавства (а.с.23-24).

Суд вважає можливим ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами, що передбачено ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Як встановлено судом, у квартирі АДРЕСА_3 зареєстровані ОСОБА_1 та її син ОСОБА_2, що підтверджується довідкою про склад сімї, виданою керівником ОСББ «Усова 28» 13.08.2018 року (а.с.8,14).

Відповідно до витягу з особового рахунку № 4150620, виданого директором ТОВ «Ніко АРС» 02.04.2018 року, відповідальним квартиронаймачем двокімнатної комунальної квартири загальною площею 42,7 кв.м., житловою площею 27,2 кв.м., розташованою за адресою: м. Нікополь, вул. Усова, 28/20, є ОСОБА_1 на підставі заяви № 2 від 16.01.2001 року (а.с.7,9).

Однак, при зверненні до Управління комунального майна Нікопольської міської ради із заявою щодо приватизації зазначеної квартири, листом № 342/18 від 01.03.2018 року їй було відмовлено у наданні згоди на приватизацію у звязку з відсутністю ордеру, який є підставою для вселення та на підставі якого укладається договір найму (а.с.10).

З цих самих підстав Комунальним підприємством «Міська житлово-технічна інспекція» Нікопольської міської ради за вих. № 569 від 04.04.2018 року позивачеві було відмовлено в укладанні договору найму житла, що належить до комунальної власності (а.с.11).

ОСОБА_1 на законних підставах вселилася у спірну квартиру, використовує її за цільовим призначенням. На її імя укладені договори на користування електроенергією, послуг водопостачання та водовідведення, вивезення твердих побутових відходів, постачання природного газу побутовим споживачам (а.с.15-18)

Відповідно до довідок Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» Філії Дніпропетровське регіональне управління № 3-5, № 3-6, від 26.01.2018 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 за адресою місця своєї реєстрації приватизаційні чеки не використовували (а.с.5-6).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна право власності на квартиру АДРЕСА_1 не зареєстроване (а.с.27).

Згідно з ст. 345 ЦК України фізична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності.

Норми ст. 3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» встановлюють, що приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків) з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена сім'ї та додатково 10 квадратних метрів на сім'ю; продажу надлишків загальної площі квартир (будинків) громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов.

Відповідно до ч. ч. 1, 3, 10 ст. 8 Закону України вищевказаного закону - приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, установами, організаціями, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир, житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом.

Згідно з п.1 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до обєктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати) кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів. Пунктами 4, 5 ст. 5 передбачено право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах.

Згідно ч. 10 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків, передбачених п. 2 ст. 2 цього Закону, а саме не підлягають приватизації: квартири - музеї; квартири (будинки), розташовані на території закритих військових поселень, підприємств, установ і організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам'ятників садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв-заповідників; кімнати в гуртожитках; квартири (будинки), які перебувають у аварійному стані; квартири, віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири, розташовані в зоні безумовне (обовязкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на ЧАЕС.

Даний перелік підстав для відмови в приватизації квартири є вичерпним, розширеному тлумаченню не підлягає, і як вбачається, на спірну квартиру позивачів не розповсюджується.

Відповідно до п. 11 ст. 8 Закону «Про приватизацію державного житлового фонду», спори, що виникають при приватизації квартир державного житлового фонду, вирішуються судом.

За весь час проживання позивача у спірній квартирі і до теперішнього часу жодним власником будинку або балансоутримувачем не предявлялося до неї претензій щодо незаконності зайняття нею житла.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивач має право на приватизацію квартири, у якій вона мешкає.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Таким чином, враховуючи, що позивач та її син вселені до квартири на законних підставах, так як неправомірність їх проживання ніхто не оспорює, а відсутність одного лише ордеру про надання житлової площі позбавляє позивача можливості реалізувати своє право на приватизацію квартири, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

З урахуванням викладених обставин судовий збір по справі підлягає зарахуванню в дохід держави (а.с.1).

Керуючись Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», ч. 1 ст. 328, ч. 1 ст. 345 ЦК України, ст.ст. 12,13,18,76,81,263-265 ЦПК України, суд,-

Вирішив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Надати право на приватизацію двокімнатної квартири АДРЕСА_4, загальною площею 42,7 кв.м., житловою площею 27,2 кв.м., в якій проживає ОСОБА_1, ОСОБА_2.

Повний текст судового рішення складено 22.10.2018 року.

На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно підпункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя: ОСОБА_5