Справа № 369/858/18
Провадження №6/369/30/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.01.2018 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді Дубас Т.В.,

при секретарі Яцевич В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві подання заступника начальника відділу Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області ОСОБА_1 про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника ОСОБА_2,-

ВСТАНОВИВ:

У січні 2018 року заступник начальника відділу Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника ОСОБА_2.

Свої вимоги мотивує тим, що у його провадженні знаходиться виконавче провадження №54732050 з примусового виконання виконавчого документу: виконавчий лист №357/6721/17 виданий 07.09.2017 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 боргу в сумі 1919180 грн.

19.09.2017 було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та направлено сторонам виконавчого провадження.

19.09.207 у звязку з невиконанням рішення суду було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

22.09.22017 за адресою: АДРЕСА_1 державним виконавцем розпочато примусове виконання рішення суду, а саме встановлення майнового стану боржника. Та боржник двері не відчиняв, чим чинив опір проведення виконавчих дій.

Боржнику було залишено виклик про явку на 27.09.2017 на 14-00 годин до державного виконавця для надання декларації та пояснень по справі На прийом до державного виконавця відповідно до виклику боржник не з»явився.

03.10.2017, 02.11.2017, 27.12.2017 державним виконавцем було здійснено виїзд за адресою мешкання боржника, проте доступ до приміщення отримано було, про що було складено акт.

Рішення суду на даний час не виконано.

Тому заступник начальника відділу просив вирішити питання про примусове входження до приміщення майна боржника ОСОБА_2 за АДРЕСА_1.

Державний виконавець в судовому засіданні подання підтримав, просив задовольнити.

Сторони виконавчого провадження не викликалися, відповідно до вимог частини 2 статті 439 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали подання, з'ясувавши обставини і перевіривши їх доказами, вважає за необхідне у задоволенні подання відмовити, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 439 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи за поданням державного виконавця.

Відповідно до ч. 2 ст. 439 ЦПК України суд негайно, але не пізніше наступного дня з дня його надходження до суду розглядає подання, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

У судовому засіданні встановлено, що на виконанні у Києво-Святошинському районному відділ ВДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області знаходиться виконавче провадження №54732050 з примусового виконання виконавчого документу: виконавчий лист №357/6721/17, виданий 07.09.2017 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 боргу в сумі 1919180 грн.

19.09.2017 відкрито виконавче провадження.

19.09.207 винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Як вбачається з матеріалів подання, державний виконацеь зазначає, що 22.09.2017 за адресою: АДРЕСА_1 державним виконавцем розпочато примусове виконання рішення суду, а саме: встановлення майнового стану боржника.

Боржнику було залишено виклик на 27.09.2017 на 14-00 годин до державного виконавця для надання декларації та пояснень по справі. На прийом до державного виконавця боржник не зявився.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець при здійсненні виконавчого провадження має певні права, в тому числі: за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення (п.4 ч.3).

Недоторканність житла є однією з конституційних гарантій громадян. Як зазначено у ст. 30 Конституції України, не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду. Статтею 311 ЦК передбачено право на недоторканність житла. У частинах 1, 2 ст. 311 ЦК зазначено, що житло фізичної особи є недоторканним. Проникнення до житла чи до іншого володіння фізичної особи, проведення у ньому огляду чи обшуку може відбутися лише за вмотивованим рішенням суду.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обовязком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобовязань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року.

Зазначені міжнародні акти згідно з ч. 1 ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, п. 1 ст. 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

Відповідно до п. 2 ст. 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України і міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави у права людини з метою забезпечення загального блага.

Одним із судових рішень, що допускає проникнення до житла чи до іншого володіння особи, є ухвала суду про примусове проникнення до житла під час виконання судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб).

Таким чином, рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника-фізичної особи має бути вмотивованим і ґрунтуватися на доказах, які підтверджують перешкоджання боржника вільному доступу державного виконавця до цього житла чи іншого володіння особи та ухилення його від виконання судового рішення.

Аналіз положень Закону України «Про виконавче провадження» та процесуальних норм дає підстави для висновку, що законодавець збалансував права як особи, що ініціює питання звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано. При цьому питання про примусове проникнення до житла вирішується не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права.

Згідно листа сільського голови Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області №817 від 12.12.2017 повідомлено, що за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_4, 26.06.1989 р., ОСОБА_5, 02.12.2016 р. Тобто, боржник за даною адресою не зареєстрована.

Згідно актів державного виконавця від 22.09.2017, 03.10.2017, 22.11.2017, 27.12.2017 державним виконавцем було здійснено виїзд за адресою мешкання боржника - АДРЕСА_1, проте двері відкрито не було. Фіксування державним виконавцем у акті того факту, що двері закриті, не дають підстав вважати, що йому чинились перешкоди для проникнення в приміщення, а тому є належними доказами перешкоджання ним державному виконавцю вільному доступу до його квартири.

Державним виконавцем не встановлені та не опитані сусіди щодо проживання чи не проживання боржника у цьому будинку у даній квартирі.

В матеріалах подання міститься довідка від 23.11.2017 б/н, надана виконавчим комітетом Тульчинської міської ради Тульчинського району Вінницької області, проте що ОСОБА_2, зареєстрована та поживає в АДРЕСА_2.

Тому, не зрозуміло, яким чином боржник може чинити перешкоди у проведенні виконавчих дій за адресою: АДРЕСА_1, та не відчиняти дверей, оскільки остання за даною адресою не поживає.

Крім того, ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15.01.2018 у задоволенні подання заступника начальника відділу Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області ОСОБА_1 про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника ОСОБА_2 вже було відмовлено, проте заступник начальника відділу Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області ОСОБА_1 звернувся до суду повторно з даним поданням з зазначенням тих же мотивів.

За таких обставин та з огляду на відсутність належних доказів щодо перешкоджання боржником вільному доступу до його житла, зважаючи також на те, що проникнення до житла є крайньою мірою, суд приходить до висновку про те, що у задоволенні подання слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. 439 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

У задоволенні подання заступника начальника відділу Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області ОСОБА_1 про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника ОСОБА_2 - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення, до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Т.В.Дубас