Провадження № 22-ц/790/592/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2018 року Апеляційний суд Харківської області в складі:

Головуючого - Бровченко І.О.,

суддів - Хорошевського О.М., Кружиліної О.А.,

при секретарі - Афоніні К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу представника ОСОБА_1, що діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 09 серпня 2017 року у справі № 643/8436/17 (судя Горбунова Я.М.) за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, який діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Московського районного управління служб у справах дітей департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що він є власником квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. Зазначена квартира є предметом іпотеки. З 05 грудня 2007 року в цій квартирі без відома іпотекодержателя був зареєстрований ОСОБА_6, син позивача. 25 травня 2010 року без відома позивача та іпотекодержателя в цій квартирі була зареєстрована донька відповідача, ОСОБА_2 З моменту реєстрації і по теперішній час відповідачі фактично в квартирі не проживають. За словами відповідача його донька проживає зі своєю матір'ю, колишньою дружиною відповідача. У зв'язку з погіршенням матеріального стану позивач не має можливості сплачувати обов'язкові щомісячні платежі за договором іпотеки, через що у нього виникла заборгованість перед банком-іпотекодержателем, сплатити яку позивач має намір за рахунок продажу квартири, власником якої він є. Проте, реєстрація ОСОБА_2 та ОСОБА_6 в квартирі, яка належить позивачу на праві власності, обмежує його в праві розпорядження своєю власністю

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити.

Відповідач надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, з позовними вимогами згоден та не заперечує проти їх задоволення.

Представник третьої особи надав клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 09 серпня 2017 року позов задоволено.

Визнано ОСОБА_6 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1.

Визнано ОСОБА_5 такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою розташованою за адресою: АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог щодо визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням відмовити. В обгрунтування позовних вимог посилаються на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Зазначають, що факт належності квартири на праві власності позивачу ОСОБА_5, яка є предметом іпотеки, не заперечують. Разом з тим, при ухвалені судового рішення суд не з'ясував строк відсутності і поважні причини такої відсутності, а також чи забезпечена житлом неповнолітня на момент прийняття рішення. Рішення суду в частині в частині визнання ОСОБА_6 таким, що втратив право користування житловим приміщенням не оскаржується.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» внесено зміни до Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), який набув чинності 15 грудня 2017 року.

Згідно з Перехідними положеннями ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанції розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих сторонами та іншими учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 156 ЖК України передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом із ним у будинку (квартирі), що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Згідно з положеннями ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Судом першої станції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, належить на праві власності позивачу ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу від 21 листопада 2007 року.

Згідно іпотечного договору № 831/4/27/31/7-284, укладеним між ОСОБА_8 та АКБ СР «Укрсоцбанк» від 21 листопада 2007 року, квартира є предметом іпотеки.

ОСОБА_6 у спірній квартирі зареєстрований 05 грудня 2007 року та його донька ОСОБА_9 25 травня 2010 року.

З матеріалів справи вбачається, що більш ніж один рік не проживають в даній квартирі без поважних на то причин.

Не проживання відповідача ОСОБА_2 в спірній квартирі підтверджується рішенням Московського районного суду м. Харкова від 25 серпня 2016 року з якого вбачається, що ОСОБА_2 проживає разом зі своєю матір'ю ОСОБА_1(а.с.18) та актом обстеження умов проживання, який свідчить про те, що дитина в спірній квартирі не проживає, її речі в квартирі відсутні (а.с.31).

Крім того в матеріалах справи є заяви відповідача ОСОБА_6, які свідчать про те, що відповідач має бажання знятися з реєстрації особисто та зняти з реєстрації свою доньку ОСОБА_2(а.с.35-37)

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5 суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі у спірній квартирі не проживають більше ніж року без поважних на то причин, у зв'язку з чим визнав їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням відповідно до вимог ст. 405 ЦПК України.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він є законним і обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги, що в матеріалах справи відсутні докази підтверджуючи не проживання ОСОБА_2 в спірній квартирі більше року, є помилковими.

Так, рішенням Московського районного суду м. Харкова від 25 серпня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів - задоволено. Розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_6, зареєстрований 14 липня 2006 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 677. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ? частини усіх видів доходів відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 01 січня 2015 року і до досягнення ОСОБА_2 повноліття.

Рішенням суду встановлено, що після розірвання стосунків між батьками дитини, позивач мешкає з дитиною окремо та самостійно її виховує і утримує, відповідач (ОСОБА_6) з сім'єю не проживає.

В обгрунтування позовних вимог про розлучення та стягнення аліментів ОСОБА_1 зазначала, що з ОСОБА_6 сімейні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть. Дитина проживає разом з матір'ю.

Частиною 1 ст. 191 СК України, в редакції станом на 25 серпня 2016 року, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

З довідки з місця проживання про склад сім'ї та прописку від 07 листопада 2017 року, наданої апелянтом в обгрунтування доводів апеляційної скарги, вбачається, що ОСОБА_1 проживає у квартирі АДРЕСА_2 та була постійно зареєстрована з 04 вересня 2001 року. 23 серпня 2016 року ОСОБА_1 знялась з реєстрації з збереженням за нею житлового приміщення.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 не надано доказів спростовуючих, що з 01 січня 2015 року її донька ОСОБА_2 не проживала з матір'ю за іншою адресою або фактично проживала з дідусем.

В судовому засіданні представник позивача пояснила, що без його згоди та згоди іпотекодержателя 05 грудня 2007 року у спірній квартирі зареєструвався його син, а в подальшому 25 травня 2010 року і його онучка. У зв'язку з погіршенням майнового стану позивач не мав можливість сплачувати обов'язкові щомісячні платежі за договором іпотеки. На підставі рішення Московського районного суду м. Харкова від 25 серпня 2016 року неповнолітня ОСОБА_2 проживає разом зі своєю матір'ю АДРЕСА_2. В квартирі, яка була предметом іпотеки після незаконної реєстрації без згоди власника та іпотекодержателя відповідачі по справі не мешкали. Також представник позивача зазначила, що 27 вересня 2017 року позивач продав квартиру АДРЕСА_1 та сплатив борги, які виникли перед банком, а саме іпотекодержателем.

Відповідно до ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків, або одного із них.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 не заперечував, що ОСОБА_2 проживає з матір'ю.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 11 Закон України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків.

А отже обов'язок і відповідальність за створення належних умов для проживання дитини покладається на її сім'ю, тобто в даному випадку батьків.

Згідно ч. 2 ст. 18 цього Закону діти мають право користуватися займаним приміщенням як члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення.

Право користування житловим приміщенням ОСОБА_2 є похідним від права її батька ОСОБА_6 Оскільки батько ОСОБА_2 є таким, що втратив право користування житловим приміщенням, правові підстави для проживання та реєстрації малолітньої ОСОБА_2 в спірній квартирі відсутні.

Крім того, відповідно до вимог ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Будучи зареєстрованою у квартирі позивача ОСОБА_2 його онука не набуває за фактом реєстрації ніяких майнових праві на квартиру і , відповідно, будучи знятою з реєстрації в спірній квартирі, ніяких майнових прав не втрачає.

За таких обставин, суд правильно встановив обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про порушення прав позивача щодо користування спірним житловим будинком.

Керуючись ст.ст. 367, 368, , 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1, що діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 09 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення буде складено 12 лютого 2018 року.

Головуючий:

Судді -

Повне судове рішення складено 12 лютого 2018 року.