АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2018 року м. Київ

Унікальний № 759/15179/16-ц

Апеляційне провадження № 22-ц/796/559/2018

Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Желепи О.В.

суддів Заришняк Г.М., Рубан С.М.

секретаря Задерей І.В.

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 18 вересня 2017 року судді Сенько М.Ф., ухваленого об 11.56 год. в приміщенні суду в м. Києві, в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_4 про стягнення грошової компенсації за частку у спільному майні, -

В С Т А Н О В И В:

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про стягнення з колишньої дружини ОСОБА_2 грошової компенсації 1/2 частини автомобіля: НОМЕР_1, 2007 року випуску, в сумі 201726,40 грн., в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що відповідач без згоди позивача відчужила спірне майно своєму батьку ОСОБА_4, компенсувати половину вартості майна відмовляється.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 18.09.2017 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_4 про поділ майна подружжя задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІН НОМЕР_2) на користь ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_2, ІН НОМЕР_3) 201726 грн. 40 коп. компенсації 1/2 вартості автомобіля HYUNDAI SANTA FE, 2007 року випуску, р.н. НОМЕР_1, в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, 850 грн. компенсацію витрат з оцінки транспортного засобу, 2000 грн. відшкодування витрат з правової допомоги, та 2430 грн. 66 коп. судового збору.

Не погодившись з таким рішенням суду, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В скарзі посилалася на те, що суд першої інстанції визнав встановленими обставини, які були підтверджені неналежними доказами. Ринкову вартість транспортного засобу суд визначив на підставі висновку спеціаліста, який транспортний засіб не оглядав, а на вимогу позивача зазначив вартість автомобіля, без врахування його технічного стану. Тобто, позивач не надав суду докази про ринкову вартість спільного майна, грошову компенсацію за яке просив стягнути.

В судовому засіданні апеляційного суду відповідач, її представник та третя особа доводи скарги підтримали.

Представник позивача доводи скарги заперечувала.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого судом рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України).

Згідно з ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 369 ЦК України та ч. 2 ст. 65 СК України, при укладенні одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

Згідно з ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними.

За статтею 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

За нормами ч. 4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятись у формі, встановленій законом.

Тобто, згода одного з подружжя на відчуження цінного спільного сумісного майна має бути надана в письмовій формі.

Аналіз даних норм дає підстави для висновку, що у випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі і суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім'ї майна.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постановах: від 27 квітня 2016 року у справі № 6-486цс16; від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-1587цс16.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 04.08.2006 року, який відповідно до рішення Святошинського районного суду м. Києва від 06.10.2016 року було розірвано.

В цьому шлюбі у сторін ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася дочка ОСОБА_5.

За інформацією з бази даних Єдиного державного реєстру МВС, автомобіль універсал марки Hyundai Santa FE, р.н. НОМЕР_1, 2007 року випуску, 14.01.2012 року був зареєстрований на ім'я власника ОСОБА_2, а 08.10.2016 року без зняття з обліку попереднім власником був зареєстрований на нового власника ОСОБА_4 (а.с. 59).

Отже, судом було встановлено, що автомобіль придбаний під час шлюбу за спільні кошти подружжя та відчужено відповідачем після розлучення третій особі, без письмової згоди позивача.

Вищенаведені обставини справи, які суд вважав встановленими є доведеними.

Висновки суду про те, що спірний автомобіль є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя відповідає цим обставинам та вимогам закону.

Доводи відповідача та третьої особи про те, що частину коштів на придбання вказаного автомобіля надавав батько відповідача, колегія суддів не приймає, оскільки договір дарування вказаних коштів між батьком та дочкою не укладався. Також суду не надавався письмовий договір позики між вказаними особами на підтвердження надання коштів в позику на придбання спірного автомобіля.

Оскільки автомобіль був придбаний через 5 років перебування сторін у шлюбі , та за відсутності належних та допустимих доказів про придбання вказаного автомобіля за особисті кошти одного з подружжя, суд вірно встановив що автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя.

Також, суд вірно встановив, що після розлучення відповідач по справі відчужила автомобіль своєму батьку.

За договором купівлі-продажу транспортного засобу від 08.10.2016 року №8041/2016/118527, що укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, відчуження спірного автомобіля за домовленістю між сторонами договору відбулось за 40000 грн. (а.с. 106-107). При укладенні договору оцінка транспортного засобу не здійснювалась, на що додатково вказує довідка Регіонального сервісного центру в м. Києві.

Визначаючи ринкову вартість вказаного транспортного засобу, станом на дату його відчуження, суд не повно встановив обставини справи, які мали значення для її вирішення та не надав належної оцінки доказам, поданим сторонами.

Так, судом не було враховано, що 10.09.2016 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля HYUNDAI SANTA FE, 2007 року випуску, д.н.з НОМЕР_1, під керуванням відповідача.

Відповідно до Рахунку фактури № 27 від 24 вересня 2016 року вартість робіт з врахування деталей склала 97 522 грн. (дев'яносто сім тисяч п'ятсот двадцять дві гривні).

За висновком оцінювача - СПД «ОСОБА_6.» від 02.11.2016 року, середня ринкова вартість автомобіля Hyundai Santa FE, 2007 року випуску, станом на 02.11.2016 року становила 403452,80 грн.

В судовому засіданні апеляційного суду вказаний експерт пояснив, що він не оцінював автомобіль, який перебував у власності подружжя, а за заявою позивача надав висновок про середню вартість транспортного засобу аналогічної марки та року випуску.

При цьому експерт пояснив, що від умов експлуатації конкретного автомобіля, кілометражу, який той проїхав, а також від його технічного стану, ринкова вартість може значно змінюватись.

Дослідивши вказаний висновок та заслухавши експерта в судовому засіданні апеляційний суд встановив, що суду першої інстанції позивачем докази про ринкову вартість транспортного засобу, грошову компенсацію за який, той просив стягнути , надано не було.

При цьому колегією суддів, також враховується, що матеріали справи містять докази, що під час шлюбу спірний автомобіль був пошкоджений.

З пояснень третьої особи та відповідача було встановлено, що відновлювався спірний автомобіль за кошти третьої особи, що не спростовувалось представником позивача.

Також колегією суддів встановлено, що позивачу надавалась професійна правова допомога адвокатом, яка в суді першої інстанції не заявила клопотання про визначення ринкової вартості спірного транспортного засобу, який станом на дату подачі позову, перебував у третьої особі, і дослідження якого , могло бути проведено в прядку призначення судової товарознавчої експертизи.

Згідно з ч. 3 ст. 367 ЦПК України, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Так, як висновок спеціаліста, який надавав суду адвокат, не містив фактичних даних про ринкову вартість транспортного засобу, який перебував у спільній власності подружжя, у суду першої інстанції були відсутні правові підстави для прийняття вказаного доказу на підтвердження позовних вимог.

При цьому, колегія також виходить з того, що під час апеляційного розгляду було встановлено, що станом на 02 листопада 2016 року спірний автомобіль перебував у володінні третьої особи та міг бути наданий на дослідження.

Так як, під час апеляційного розгляду не встановлено виняткових обставин, які перешкодили адвокату в суді першої інстанції заявити клопотання про визначення ринкової вартості майна, та допит свідка, щодо дійсного стану транспортного засобу, грошову компенсацію за яке просив стягнути позивач, апеляційний суд, з урахуванням вимог ч.3 ст. 367 ЦПК України не може прийняти нові докази: допитати свідка та призначити судово-товарознавчу експертизу.

Посилання на те, що адвокат вважала належним доказом висновок, який був поданий про вартість подібного автомобіля, того ж року випуску та тієї ж марки, на думку колегії не може бути віднесено до виняткових обставин, що передбачені ЦПК України.

Керуючись ст. 376 ЦПК України, апеляційний суд з огляду на те, що суд визнав встановленими недоведену обставину, щодо ринкової вартості майна, грошову компенсацію за яке вимагав позивач, приходить до висновку про необхідність скасувати рішення суду з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні заявлених позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При подачі апеляційної скарги, судовий збір сплачений в розмірі 2673,74 коп., а тому останній підлягає стягненню з позивача на користь відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 141, 367, 374, 376, 382-384 ЦПК України, Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 18 вересня 2017 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_4 про стягнення грошової компенсації за частку у спільному майні, - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 2673 грн. 64 коп., який сплачений за подачу апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Повна постанова складена 28 січня 2018 року.

Головуючий Желепа О.В.

Судді: Заришняк Г.М.

РубанС.М.