П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа №561/481/17

провадження №22-ц/787/143/2018

01 лютого 2018 року м. Рівне

Апеляційний суд Рівненської області в складі колегії суддів: Бондаренко Н.В.(суддя-доповідач), Григоренка М.П., Шимківа С.С.

секретар судового засідання: Москалик Т.В.

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк"

відповідач - ОСОБА_3,

представник відповідача - ОСОБА_4

третя особа - ПАТ «Дубровицьке хлібоприймальне підприємство»,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Зарічненського районного суду Рівненської області в складі судді Дідика А.В. від 2 листопада 2017 року, ухваленого в 15год.00хв. в смт.Зарічне

в с т а н о в и в :

16.11.2016 року ПАТ КБ"Приватбанк" звернувся із зазначеним позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, в обґрунтування якого покликається на те, що 15.06.2007 року між ЗАТ КБ "Приватбанк" (правонаступником якого є ПАТ КБ "Приватбанк") та ВАТ «Дубровицьке хлібоприймальне підприємство» укладений договір про надання кредиту у вигляді відновлювальної кредитної лінії та дві додаткові угоди до нього від 27.07.2007року та від 17.06.2008року, відповідно до умов яких останній отримав кредит в сумі 460 000 грн. з терміном повернення -9.12.2008 року зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 23 % річних.

15.06.2007 року між банком та ОСОБА_3 укладений договір поруки, а 27.07.2007 року та 17.06.2008 року дві додаткові угоди до нього, відповідно до умов яких він поручився нести солідарну відповідальність з позичальником. ПАТ «Дубровицьке хлібоприймальне підприємство» порушило свої зобов'язання по поверненню кредиту і станом на 31.10.2016 року утворилася заборгованість за відсотками у розмірі 92 209,94 грн., за пенею 24 987,85 грн.

Згідно уточненої позовної заяви просить стягнути позичальника заборгованість по пені, яка утворилась станом на 20.09.2017р. в розмірі 51 798,31грн.

Рішенням Зарічненського районного суду Рівненської області від 2 листопада 2017 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ "Приватбанк" пеню в сумі 12 831,13 грн. та судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 192,53 грн.

В поданій на вказане рішення суду апеляційній скарзі відповідач покликається на його незаконність та необгрунтованість.

Зазначає, що судом при вирішенні спору не взято до уваги правових позицій, викладених у постановах Верховного Суду України від 17.09.2014р., 29.06.2014р., 14.09.2016р., 19.10.2016р., 29.03.2017р., відповідно до яких закінчення строку поруки, так само як і сплив 6 місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не пред'явить вимоги до поручителя.

Вважає, що умовами договору передбачено строк виконання зобов'язання до 9.12.2008 року, а тому строк пред'явлення вимоги до поручителя тривав до 10.12.2009 року і порука в силу ч.4 ст.559 ЦК України є припиненою.

Стверджує про невірність висновку суду про те, що рішенням Апеляційного суду Рівненської області встановлено відсутність підстав для припинення поруки і це в порядку ч. 1 ст. 61 ЦПК України є обставиною, яка не потребує доказуванню при розгляді справ, у яких беруть участь ті самі особи, щодо яких встановлено ці обставини.

Доводить, що не має преюдиційного значення оцінка судом конкретних обставин справи, які сторонами справи не оспорювалися, мотиви судового рішення та правова кваліфікація спірних відносин. Преюдиційне значення можуть мати лише факти щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які зазначені в резолютивній частині рішення.

Вказує, що сума пені нарахована банком з порушенням строків розрахунку по процентах. Так, кошти в сумі 152 044,95 грн., які поступили на рахунок позичальника були самовільно списані з його рахунку позивачем і такі дії банку відповідач розцінює як умисне сприяння збільшення розміру відповідальності позичальника перед банком, так як списання повного розміру заборгованості по пені, призвело до подальшого нарахування штрафних санкцій на суму процентів, яка станом на 20.05.2010 року становила 123 739,88 грн.

У випадку протилежних дій банку, а саме списання з рахунку підприємства коштів в сумі 152 044,95 грн. та зарахування їх на погашення відсотків, сума останніх становила б 22 915,19 грн. і станом на сьогоднішній день сума кредиту, а також проценти та пеня були б погашені в повному об'ємі.

Зазначає, що суд першої інстанції не дав оцінки доводам банку про направлення відповідачу письмової вимоги про оплату боргу, на підтвердження чого надавалась копія повідомлення №30.1.0.0./2-360 від 14.08.2013 року та копія реєстру згрупованих поштових відправлень від 23.08.2013 року, в якому повідомлення відповідачу має інший номер 70615ROH0L360, який відповідає номеру повідомлення від 18.10.2016 року, долученого до позовної заяви.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що з вини боржника, який належним чином не виконував умови кредитного договору виникла заборгованість по пені, яка підлягає стягненню з поручителя з врахуванням заяви про застосування наслідків пропуску строків позовної давності, в межах одного року перед зверненням кредитора до суду, яка згідно розрахунку становить 12 831,13грн.

З таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна.

Відповідно до ч.3 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться.

При цьому, згідно із ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 1054 ЦК країни за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 15 червня 2007року між ЗАТ КБ "Приватбанк" (правонаступником якого є ПАТ КБ "Приватбанк") та ВАТ «Дубровицьке хлібоприймальне підприємство» укладений договір про надання кредиту у вигляді відновлювальної кредитної лінії та дві додаткові угоди до нього від 27.07.2007року та від 17.06.2008року, відповідно до умов яких останній отримав кредит в сумі 460 000 грн. з терміном повернення -9.12.2008року зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 23 % річних, а у разі порушення зобов'язань-54% річних від суми залишку непогашеної заборгованості.

З метою забезпечення виконання позичальником зобов'язань за вказаним кредитним договором, 15 червня 2007року між банком та ОСОБА_3 укладений договір поруки, а 27.07.2007року та 17.06.2008року дві додаткові угоди до нього, відповідно до умов яких він поручився нести солідарну відповідальність з позичальником.

Позивач виконав свої зобов'язання в повному обсязі, що сторонами не заперечується.

Рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 17 червня 2014 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 15.06.2007року в сумі 115 697,49грн., з яких 67222,09грн.-заборгованість за процентами та 48 475,4грн.-пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань.

Пунктом 5.4 кредитного договору передбачено, що нарахування неустойки за кожен випадок порушення зобов'язань, передбаченої п. 5.1,5.2,5.3 здійснюється протягом 3 (трьох) років з дня, коли відповідне зобов'язання повинно було бути виконано позичальником.

Предметом позову у даній справі є вимога про стягнення пені, нарахованої, за твердженнями представника позивача, за період з червня 2014року по 20 вересня 2017року в сумі 51 798,31грн.

З кредитного договору та додаткових угод до нього вбачається, що сторонами встановлений строк виконання зобов'язання позичальником-9.12.2008року.

За наведеного, на підставі п.5.4 кредитного договору нарахування неустойки за договором має здійснюватися до 10.12.2011року, а тому нарахування пені за період з червня 2014року по 20 вересня 2017 року в сумі 51 798,31грн. не передбачено умовами укладеного договору.

Виходячи із зазначених норм матеріального права та встановлених обставин апеляційний суд вважає, що позовні вимоги про стягнення пені в сумі 51 798,31грн. задоволенню не підлягають.

Доводи апеляційної скарги про припинення поруки не заслуговують на увагу, оскільки висновок суду першої інстанції про преюдиційність рішення від 17 червня 2014 року ґрунтується на нормах ст.61 ЦПК України, який діяв у редакції на час постановлення оскаржуваного рішення і доводи апеляційної скарги правильності цих висновків суду не спростовують.

Відповідно до ч.1 та ч. 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При подачі позову ПАТ КБ "Приватбанк" сплатив судовий збір в розмірі 1383,15 грн., а оскільки його позов задоволенню не підлягає, то він іншою стороною не відшкодовується. Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково, а тому підлягає стягненню з позивача на його користь сплачений судовий збір в сумі 1521,48грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 376, 381, 382, 384, 390 ЦПК України, ст. ст. 526, 629, 1050, 1054 ЦК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Зарічненського районного суду Рівненської області від 2 листопада 2017 року скасувати.

Публічному акціонерному товариству комерційний банк "Приватбанк" у задоволенні позову до ОСОБА_3, третя особа ПАТ «Дубровицьке хлібоприймальне підприємство» про стягнення заборгованості по пені у сумі 51 798,31грн. відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" (, місцезнаходження: 49094 м.Дніпро вул.Набережна Перемоги,50) на користь ОСОБА_3 ( ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрований за адресою АДРЕСА_1) витрати по оплаті судового збору при подачі апеляційної скарги у сумі 1521(одну тисячу п'ятсот двадцять одну)грн. 48коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення. Касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 5 лютого 2018 року.

Судді: Бондаренко Н.В.

Григоренко М.П.

Шимків С.С.