провадження №2/201/781/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2018 року місто Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Федоріщева Ф.Ф.,

при секретарі Кияшко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника позивача ОСОБА_2 до казенного підприємства «Південукргеологія» про стягнення невиплеченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки, зобовязання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2017 року позивач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 звернувся із позовом до позовом ОСОБА_1 в особі представника позивача ОСОБА_2 до казенного підприємства «Південукргеологія» про стягнення невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки, зобовязання вчинити дії.

У своєму позові ОСОБА_1 в обґрунтування позовних вимог, з урахуванням уточнень, посилався на те, що з жовтня 2007 року він працював провідним гідрогеологом відділу маркетингу та збуту в КП «Південукргеологія», з квітня 2014 року був переведений на посаду директора з виробництва, а з травня 2016 року переведений на посаду тимчасово виконуючого обовязки генерального директора. 30 травня 2017 року позивача було звільнено з роботи зазначеного підприємства згідно п. 4 ст. 40 Кодексу законів про працю України. З 10.02.2017 по 15.02.2017, 18.08.2017 по 10.03.2017, 20.03.2017 по 28.03.2017 позивач перебував на лікування, про що маються листки непрацездатності. З 26.06.2017 по 21.07.2017 року позивач також перебував на амбулаторному лікуванні. У день звільнення ОСОБА_3 не була видана трудова книжка та не проведено остаточного розрахунку. 18.07.2017 року позивач звернувся письмово до відповідача з метою отримати трудову книжку, проте КП «Південукргеологія» не здійснило усі відповідні виплати та не повернуло трудову книжку, чим порушило його трудові права. Просив стягнути на його користь з відповідача 160 982,97 грн, що складається з: нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у розмірі 143 081,60 грн., середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 73 915,20 грн., компенсації за невикористану відпустку при звільненні в розмірі 12 553,92 грн., середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки в сумі 73 915,20 грн. та зобовязати відповідача видати трудову книжку.

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 у судове засідання не зявилась, про час та дату судового засідання повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, надала суду заяву, у якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги з урахуванням уточнень підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі. Заперечення відповідача не визнала.

Представник відповідача КП «Південукргеологія» ОСОБА_4 у судове засідання не зявилась, про час та дату судового засідання повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, надала заяву про розгляд справи без її участі, надала суду письмові заперечення, в яких заперечувала проти задоволення позовних в частині зобовязання у видачі трудової книжки та стягнення загальної суми у розмірі 160 982,97 грн., посилаючись на арифметичну помилку.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що з 23 жовтня 2007 року ОСОБА_1 перебуває з казенним підприємством «Південукргеологія» у трудових відносинах, що підтверджується наказом по підприємству № 239-к від 23 жовтня 2007 року, копія якого наявна в матеріалах справи.

Наказом Державної служби геології та надр України № 122-к від 16 травня 2016 року виконання обовязків Генерального директора КП «Південукргеологія», тимчасово, до призначення в установленому порядку генерального директора КП «Південукргеологія», покладено на ОСОБА_1

Позивач ОСОБА_1 у період з 10.02.2017 року по 17.02.2017 року проходив лікування у стаціонарі Дніпропетровської обласної лікарні ім. Мечнікова, що підтверджується листком непрацездатності, копія якого наявна в матеріалах справи (а.с. 15).

Позивач ОСОБА_1 у період з 17.02.2017 року до 10.03.2017 року перебував на амбулаторному лікуванні, що підтверджується листом непрацездатності, виданого КП «Новомосковська центральна міська лікарня», копія якого наявна в матеріалах справи (а.с. 15).

ОСОБА_1 у період з 20.03.2017 року до 01.04.2017 року перебував на амбулаторному лікуванні, що підтверджується листом непрацездатності, виданого КП «Новомосковська центральна міська лікарня», копія якого наявна в матеріалах справи (а.с. 16).

ОСОБА_1 у період з 03.04.2017 року до 10.04.2017 року перебував на амбулаторному лікуванні, що підтверджується листом непрацездатності, виданого КП «Новомосковська центральна міська лікарня», копія якого наявна в матеріалах справи (а.с. 16).

29 травня 2017 року позивача ОСОБА_1 було звільнено за прогул, відповідно до п. 4 ст. 40 Кодексу законів про працю України, що засвідчує наказ № 54 К від 29.05.2017 року, копія якого наявна в матеріалах справи (а.с. 21).

КП «Південукргеологія» листом від 29.05.2017 року вих. № 01/12-588 на адресу позивача було направлено повідомлення про необхідність прибуття за трудовою книжкою, а у разі неможливості прибуття, надати згоду на відправлення трудової книжки засобами поштового звязку, а також направлено копію наказу від 29.05.2017 № 54-К. Вказана обставина підтверджується зазначеним повідомленням, копія якого наявна в матеріалах справи (а.с. 20).

Вказане повідомлення було отримано позивачем 02.06.2017 р., що засвідчується копією повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 56).

Позивачем ОСОБА_1 на адресу відповідача цінним листом з описом вкладення було направлено вимогу від 18 липня 2017 року про повернення трудової книжки, яку фактично направлено 21 липня 2017 року.

Статтею 233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку.

Відповідно до довідки, наданої КП «Південукргеологія» вих. № 1/09-03 від 22.01.2018 року, яку долучено до матеріалів справи, компенсація за невикористані дні відпустки за 72 календарних дні становить 12 553,92 грн. (а.с. 69)

Згідно довідки № 01/12-5 від 15.01.2018 року заборгованість по заробітній платі КП «Південукргеологія» перед ОСОБА_1 становить 148 429,05 грн., а середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 складає 424,80 грн., яка обчислена згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 08.02.1995р. № 100 (а.с. 66).

Вказані обставина сторонами не заперечувалась, та суд щодо цього не має обґрунтованого сумніву щодо їх достовірності.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні становить 79 915,20 грн., що обраховується наступною формулою: середньоденний заробіток х кількість робочих днів = середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

З 31 травня 2017 року по 08 лютого 2018 року 174 робочі дні ( травень 2017 року 1 день; червень 2017 року 20 днів; липень 2017 року 21 день, серпень 2017 року 22 дні, вересень 2017 року 21 робочий день; жовтень 2017 року 21 робочий день; листопад 2017 року 22 робочі дні; грудень 2017 року 20 робочих днів; січень 2018 року 21 робочий день; лютий 2018 року 6 днів.).

Тобто, 424,80 грн. середньоденного заробітку х 174 робочі дні = 73 915,20 грн.

Оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до частини 1 статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно із частиною 1 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

Окрім того, відповідно до частини 5 статті 235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Оскільки позивачеві, який був звільнений 29 травня 2017 року, трудову книжку не видали, але відповідно до наданих суду доказів, ОСОБА_1 працевлаштований з 01.11.2017 року, що підтверджується копією наказу № 105-к від 01 листопада 2017 року, та станом на дату розгляду вказаного трудового спору позивач працевлаштований на тому ж підприємстві (а.с. 60), тому суд доходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог про зобовязання КП «Південукргеологія» повернути ОСОБА_1 трудову книжку.

Згідно із ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З приводу позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивачасереднього заробітку за час затримки видачі трудової книжки в сумі 73 915,20 грн., суд вважає за необхідне у цій частині позовних вимог відмовити, виходячи з такого.

Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Крім того, відповідно до частини 5 статті 235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

У положеннях статей 117, 235 КЗпП України йдеться про відповідальність роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку за час одного й того ж прогулу працівника задля компенсації йому втрат від неотримання зарплати чи неможливості працевлаштування.

Однак не можна погодитись із тим, що за порушення трудових прав працівника при одному звільненні можливе одночасне застосування стягнення середнього заробітку як за статтею 117 КЗпП України так і за статтею 235 КЗпП України, тобто подвійне стягнення середнього заробітку, оскільки це буде не співмірно з правами працюючого працівника, який отримує одну заробітну плату.

Вказану позицію викладено в Постанові Верховного Суду України від 18.01.2017 року №6-2912цс16, яка в силу ст. 417 ЦПК України, є обов'язковою для застосування судами усіх інстанцій.

Таким чином, ураховуючи, що більш тривале порушення трудових прав позивача викликане невиплатою середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тому суд вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин положення статті 117 КЗпП України.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Тому суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог позивача у частині стягнення відповідача 234 898,17 грн., з яких 148 429,05 грн. заборгованість по заробітній платі, 12 553,92 грн. компенсація за невикористану відпустку, 73 915,20 грн. середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, з огляду на те, що позовні вимоги позивача задоволено в повному обсязі, то на підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 2 348,98 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 114, 116, 117 КЗпП України, ст. ст. 4, 12, 13, 76-81, 89, 141, 263-265, 417 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 в особі представника позивача ОСОБА_2 до казенного підприємства «Південукргеологія» про стягнення невиплеченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки, зобовязання вчинити дії задовольнити частково.

Стягнути з казенного підприємства «Південукргеологія» на користь ОСОБА_1 234 898,17 грн. (двісті тридцять чотири тисячі вісімсот девяносто вісім гривень 17 коп.), з яких 148 429,05 (сто сорок вісім тисяч чотириста двадцять девять гривень 05 коп.) грн. заборгованість по заробітній платі, 12 553,92 (дванадцять тисяч пятсот пятдесят три гривні 92 коп.) грн. компенсація за невикористану відпустку, 73 915,20 (сімдесят три тисячі девятсот пятнадцять гривень 20 коп.) грн. середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Стягнути з казенного підприємства «Південукргеологія» на користь держави судовий збір у сумі 2 348, 98 грн. (дві тисячі триста сорок вісім гривень 98 коп.).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

На рішення може бути подана апеляція до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя С.С. Федоріщев