КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2018 року м. Київ

Унікальний номер справи № 369/13420/17

Апеляційне провадження 22-ц/824/2102/2018

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Махлай Л.Д.,

суддів Мазурик О.Ф., Кравець В.А.

сторони

позивач Сарненська місцева прокуратура Рівненської області

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу прокуратури Рівненської області на рішення Києво-Святошинського районного суду м. Києва від 04 червня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Волчка А.Я., у справі за позовом Сарненської місцевої прокуратури Рівненської області в інтересах держави в особі Сарненської міської ради до ОСОБА_2 про стягнення збитків,

в с т а н о в и л а :

у/н справи № 369/13420/17 № а/п 22-ц/824/2102/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Волчок А.Я.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Махлай Л.Д.
у листопаді 2017 року заступник керівника Сарненської місцевої прокуратури Рівненської області Толочик П.І. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просив стягнути з останньої на користь міського бюджету м. Сарни збитки у формі упущеної вигоди, спричинені не укладанням договору пайової участі у розвитку інженерно-транспортної інфраструктури м. Сарни за реконструкцію будівлі лазні по АДРЕСА_1 у сумі 10 000 грн.

В обґрунтування позову зазначав, що в ході моніторингу Сарненською місцевою прокуратурою Рівненської області офіційного веб-сайту Державної архітектурно - будівельної інспекції України встановлено, що 29.12.2014 Інспекцією ДАБК у Рівненській області зареєстровано декларацію про початок будівельних робіт за № РВ 85, а саме: реконструкція будівлі лазні по АДРЕСА_1 Рівненської області. Управлінням державної архітектурно-будівельної інспекції у Рівненській області 09.06.2015 зареєстровано декларацію про готовність об`єкта до експлуатації за № РВ 33, а саме: реконструкція будівлі лазні по АДРЕСА_1 Рівненської області. Проте відповідач, як замовник будівництва із заявою про укладення договору про пайову участь до Сарненської міської ради чи до виконавчого комітету міської ради не звертався та відповідний договір не уклала. Неправомірна бездіяльність відповідачки щодо її обов'язку взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, який кореспондується зі зверненням відповідача до органів місцевого самоврядування із заявою про укладення такого договору, призвела до того, Сарненська міська рада позбавлена права отримати на розвиток інфраструктури населеного пункту відповідну суму коштів, яка охоплюється визначенням упущеної вигоди. Згідно декларації про готовність обєкта до експлуатації № РВ 33 від 09.06.2015 вартість основних фондів, які приймаються в експлуатацію «Реконструкція будівлі лазні по АДРЕСА_1 Рівненської області», здійсненого відповідачкою становить 200 000 грн. Відповідно до розрахунку величини пайової участі по реконструкції об`єкта будівництва, розмір пайової участі у розвитку інженерно - транспортної інфраструктури м. Сарни, який мала б сплатити відповідачка складає 10 000 грн (5 % загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта - для реконструкції, розширення, добудови, реставрації і капітального ремонту нежитлових будівель та споруд).

Рішення Києво-Святошинського районного суду м. Києва від 04.06.2018 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, заступник прокурора Рівненської області подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позову. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд не врахував, що обов`язок ініціювати укладення договору про пайову участь покладено на замовника будівництва, яким є відповідачка. Ухилення замовника від укладення такого договору є порушенням зобов`язання і не звільняє забудовника від обов`язоку укласти договір після прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію. Саме бездіяльність відповідачки призвела до збитків, завданих міській раді. Суд не врахував правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду України від 01.02.2017 № 3- 1411 гр 16, від 30.11.2016 року № 3- 1323 гс 16.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість. Зазначала, що Сарненська міська рада, достовірно знаючи як про початок реконструкції приміщення лазні, так і про її завершення, своєю мовчазною згодою сприяла у тому, аби договір про пайову участь створення інфраструктури міста сарни укладений не був і не була зацікавлена в отриманні від неї коштів. Крім того, відповідно до ч. 9 ст. 40 Закону України «Про врегулювання містобудівної діяльності» договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію. Відповідно до п. 1.3 та п. 4.2 Порядку залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури міста Сарни, затвердженого рішенням Сарненської міської ради № 966 від 27.12.2012 «Про пайову участь замовників будівництва у розвитку інфраструктури міста Сарни» пайовий внесок сплачується на підставі договору. Вважає, що стягнення коштів без укладення договору суперечить Порядку, визначеному Сарненською міською радою. Відсутня її вина та протиправна поведінка, а тому позивач не має права на стягнення збитків.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Судом першої інстанції встановлено, що 12.11.2013 Інспекцією ДАБК у Рівненській області було зареєстровано Декларацію про початок виконання будівельних робіт з реконструкції будівлі лазні, що по АДРЕСА_1 за № РВ 06.

18.11.2013 відповідач письмово повідомила Сарненську міську раду про початок будівельних робіт з реконструкції будівлі лазні за адресою: АДРЕСА_1.

У зв'язку із внесенням змін до вищевказаної Декларації, 29.12.2014 зареєстровано нову Декларацію про початок виконання будівельних робіт за № РВ 85.

Листом від 12.01.2015 відповідач повторно повідомила Сарненську міську раду про початок виконання будівельних робіт на підставі Декларації про початок виконання будівельних робіт, зареєстрованої Управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції у Рівненській області 29.12.2014 № РВ 85.

09.06.2015 Управлінням ДАБІ у Рівненській області за № РВ 33, зареєстровано Декларацію про готовність об'єкта до експлуатації, з реконструкції будівлі лазні по вул. Пушкіна, 1, в м. Сарни Рівненської області, третьої категорії складності.

11.06.2015 після прийняття вищевказаного об'єкта реконструкції до експлуатації, відповідач у відповідності до вимог пункту 14 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 461 від 13.04.2011, повідомила Сарненську міську раду про прийняття до експлуатації об'єкта реконструкції та надіслала копію декларації № РВ 33 від 09.06.2015 про готовність об'єкта, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, до експлуатації.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не ухилялася від укладення договору про пайову участь та своєчасно повідомила Сарненську міську раду про введення об'єкта реконструкції до експлуатації, а відтак відсутня її вина у виникненні збитків.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону. Замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури. Величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами. При цьому не враховуються витрати на придбання та виділення земельної ділянки, звільнення будівельного майданчика від будівель, споруд та інженерних мереж, влаштування внутрішніх і позамайданчикових інженерних мереж і споруд та транспортних комунікацій. Розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається протягом десяти робочих днів з дня реєстрації органом місцевого самоврядування звернення замовника про укладення договору про пайову участь та доданих до нього документів, що підтверджують вартість будівництва об'єкта, з техніко-економічними показниками. Договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію. Істотними умовами договору є: 1) розмір пайової участі; 2) строк (графік) сплати пайової участі; 3) відповідальність сторін. Невід'ємною частиною договору є розрахунок величини пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту. Кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту сплачуються в повному обсязі до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію єдиним платежем або частинами за графіком, що визначається договором. Інформація щодо договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту та його виконання зазначається у декларації про готовність об'єкта до експлуатації або в акті готовності об'єкта до експлуатації.

За обставинами справи встановлено, що відповідач у встановленому законом порядку повідомляла Сарненську міську раду як про початок виконання будівельних робіт на підставі Декларації про початок виконання будівельних робіт, зареєстрованої Управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції у Рівненській області 29.12.2014 № РВ 85, так і про прийняття до експлуатації об'єкта реконструкції та надіслала копію декларації № РВ 33 від 09.06.2015 про готовність об'єкта, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, до експлуатації.

Разом з тим самого звернення у вигляді окремої заяви про укладення договору про пайову участь відповідач не подала. Будь - яких доказів про те, що Сарненська міська рада повідомляла відповідачку про необхідність укладення договору про пайову участь не надано.

Позивач просить стягнути з відповідачки пайовий внесок, який мав би бути сплачений у випадку укладення договору посилаючись при цьому і на ст. ст. 526, 623 ЦК України і на підставі ст. 1 166 ЦК України. Проте такі вимоги є суперечними.

Відповідно до положень ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Для настання відповідальності за завдану шкоду необхідний наявний склад цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв'язок між шкодою і протиправною поведінкою, при цьому наявність вини має суттєве значення.

Згідно з частинами 1 та 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Позивач вважає збитками не сплачений відповідачкою пайовий внесок, який міг би бути сплачений при укладенні договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту.

Разом з тим, між сторонами деліктних правовідносин не виникло. За матеріалами справи не встановлено в діях відповідачки складу цивільного правопорушення, що виключає відповідальність за ст. 1166 ЦК України.

Що стосується порушення зобов`язання, то колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до положень ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» у замовника, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті виникає зобов'язання взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, яка полягає у перерахуванні замовником до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури. Проте таке зобов'язання виникає на підставі договору. До того ж дана норма містить положення про істотні умови такого договору.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що договір між замовником та органом місцевого самоврядування укладено не було, а відтак і не було визначено всі істотні умови такого договору. Відповідно вимога про виконання зобов`язання за договором, якого сторони не уклали суперечить вимогам закону.

Колегія суддів не може погодитися з посиланням позивача на положення ст. 11 ЦК України про те, що цивільні права та обов`язки у спірних правовідносинах виникли безпосередньо з актів цивільного законодавства, оскільки ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» містить зобов`язання укласти договір, а зобов`язання сплатити кошти виникає уже на підставі договору, у якому обов`язково визначається розмір пайової участі, строк сплати пайової участі та відповідальність сторін.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги правові висновки Верховного Суду України від 01.02.2017 № 3- 1411 гр 16, від 30.11.2016 року № 3- 1323 гс 16, оскільки у вказаних постановах предметом позову було спонукання укласти договір про пайову участь у розвитку інфраструктури міста у запропонованій позивачем редакції, а не стягнення збитків.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу прокуратури Рівненської області залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду м. Києва від 04 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови виготовлений 02.11.2018.

Головуючий

Судді