Постанова

Іменем України

23 січня 2018 року

м. Київ

справа № 426/2516/14-ц

провадження № 61-1283 св 17

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк»,

відповідач - ОСОБА_3,

заінтересована особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика»,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» на ухвалу Сватівського районного суду Луганської області від 15 квітня 2016 року у складі судді Половинки В. О. та ухвалу апеляційного суду Луганської області від 25 травня 2016 року у складі суддів: Фарятьєва С. О., Коновалової В. А., Луганської В. М.,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У березні 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» (далі - ТОВ «Фінансова компанія «Позика») звернулося до суду із заявою про заміну стягувача у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» (далі - ПАТ «Креді Агріколь Банк») до ОСОБА_3 про звернення стягнення на спадкове майно.

Заява мотивована тим, що рішенням Сватівського районного суду Луганської області від 19 січня 2015 року задоволено позов ПАТ «Креді Агріколь Банк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на спадкове майно у рахунок погашення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту від 23 серпня 2011 року. 30 жовтня 2015 року між

ПАТ «Креді Агріколь Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Позика» укладено договір про відступлення права грошових зобов'язань за фінансовими кредитами № 10-ІV, відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором від 23 серпня 2011 року, укладеним між ПАТ «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_4 (спадкодавцем), перейшло до заявника.

Посилаючись на те, що відповідно до умов договору відступлення права вимоги процесуальні права перейшли до ТОВ «Фінансова компанія «Позика», а виконання рішення суду можливе лише на користь правонаступника стягувача, просив суд замінити ПАТ «Креді Агріколь Банк», його правонаступником - ТОВ «Фінансова компанія «Позика».

Ухвалою Сватівського районного суду Луганської області від 15 квітня

2016 року у задоволенні заяви ТОВ «Фінансова компанія «Позика» відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що заявник звернувся до суду із заявою, в якій просив замінити стягувача у цивільній справі його правонаступником. Однак, ЦПК України (у редакції, чинній на момент подання заяви) не передбачено здійснення заміни стягувача у цивільній справі.

Ухвалою апеляційного суду Луганської області від 25 травня 2016 року ухвалу Сватівського районного суду Луганської області від 25 травня

2016 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивовано тим, що судом не може бути здійснено заміну сторони у виконавчому провадженні, оскільки заявник просив замінити стягувача у цивільній справі, а тому підстави для задоволення заяви відсутні.

У касаційній скарзі, поданій у червні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ТОВ «Фінансова компанія «Позика» просить скасувати ухвали судів першої та апеляційної інстанції та постановити нову ухвалу про задоволення заяви, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що при розгляді заяви про заміну стягувача судами неправильно застосовано положення частини першої статті 378 ЦПК України (у редакції, чинній на момент подання заяви), а також не враховано вимоги пунктів 1, 2 частини першої статті 512 ЦК України, у зв'язку з чим ТОВ «Фінансова компанія «Позика» не може бути позбавлена права пред'явлення виконавчого документа до виконання як правонаступник стягувача.

27 грудня 2017 року справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов'язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

За змістом статті 512 ЦК України, статті 378 ЦПК України (у редакції, чинній на момент подання заяви) та статті 8 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов'язанні він замінюється правонаступником.

Виходячи із цих норм, зокрема, пунктів 1, 2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

У зв'язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв'язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п'ятої статті 8 Закону України «Про виконавче провадження», статті 378 ЦПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) за заявою заінтересованої сторони зобов'язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов'язки в зобов'язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.

За таких обставин звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу сторони виконавчого провадження відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України та статті 8 Закону України «Про виконавче провадження».

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України у справі № 6-122цс13 від 20 листопада 2013 року.

Встановлено, що рішення Сватівського районного суду Луганської області від 19 січня 2015 року ухвалено в заочному порядку і чинності не набрало, оскільки ОСОБА_3 не отримала копію рішення у зв'язку з тим, що проживає на тимчасово окупованій території.

Відповідно до вимог статей 227, 233 ЦПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) відповідачам, які не з'явилися в судове засідання, направляється рекомендованим листом із повідомленням копія заочного рішення не пізніше трьох днів з дня його проголошення. Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого цим Кодексом.

Встановлено, що у даній справі виконавчий лист не видано.

Апеляційний суд, залишаючи без змін ухвалу суду першої інстанції та вирішуючи питання про заміну сторони виконавчого провадження, дійшов помилкового висновку про те, що заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником має відбуватися лише на стадії виконавчого провадження (під час виконання рішення суду за виконавчим листом), та залишив поза увагою те, що процесуальне правонаступництво можливе поза межами виконавчого провадження у разі, якщо заміна кредитора у зобов'язанні відбувається у зв'язку зі смертю кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.

Отже, настання певних обставин, що мають юридичне значення, зокрема вибуття ПАТ «Креді Агріколь Банк» із зобов'язання після постановлення щодо нього судового рішення є підставою для заміни останнього на правонаступника - ТОВ «Фінансова компанія «Позика» до відкриття виконавчого провадження у справі.

Відповідно до частини третьої статті 406 ЦПК України касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Колегія суддів вважає, що ухвали судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції відповідно до вимог статті 411 ЦПК України.

Керуючись статтями 400, 406, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» задовольнити.

Ухвалу Сватівського районного суду Луганської області від 15 квітня

2016 року та ухвалу апеляційного суду Луганської області від 25 травня

2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий СуддіВ. С. Висоцька С. Ю. Мартєв В. В. Пророк І. М. Фаловська С. П. Штелик