Номер провадження 6/331/1/2018
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.02.2018 р. м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Антоненко М.В.

при секретарі Андрієнко С.О.

розглянувши заяву ОСОБА_1 про зупинення стягнення за виконавчими листами виданими Жовтневим районним судом м. Запоріжжя про примусове виконання рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 27.01.2014 р. по справі № 331/3053/13-ц,-

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою в якої вказує на те, що рішенням Жотвневого районного суду від 27.01.2014 р. по справі № 331/3053/13-ц було вирішено:

«Позов задовольнити.

Зобов'язати ОСОБА_1 усунути перешкоди у користуванні комунальним майном - приміщенням VII у під'їзді № 11 підвалу літ. А-4 за адресою: пр. Леніна 81/вул. Грязнова 49м. Запоріжжя шляхом демонтажу перегородки між під'їздом № 11 та приміщенням № 18, замурування дверей між приміщеннями VII та ХХХХІХ підвалу літ. А-4 за адресою пр. Леніна 81/вул. Грязнова 49 м. Запоріжжя та звільнити приміщення VII підвалу літ. А-4 за адресою пр. Леніна 81/вул. Грязнова 49 м. Запоріжжя.

Зобов'язати ОСОБА_1 усунути перешкоди у користуванні комунальним майном - приміщенням під'їзду № 12 підвалу літ. А-4 за адресою: пр. Леніна 81/вул. Грязнова 49 м. Запоріжжя шляхом демонтажу перегородки та дверей № 11 у приміщенні під їзду № 12, що створюють приміщення № 8 та замурування двох дверей № 7 та № 8 між приміщеннями під'їзду № 12 та ХХХХІХ підвалу літ. А-4 за адресою пр. Леніна 81/вул. Грязнова 49 м. Запоріжжя та звільнити приміщення під'їзду № 12 підвалу літ. А-4 за адресою: пр. Леніна 81/вул. Грязнова 49 м. Запоріжжя.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 107,3 грн.».

На виконання зазначеного рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 27.01.2014 р. по справі № 331/3053/13-ц видавалися два виконавчих листа. Прокурором було пропущено строк пред'явлення виконавчих листів до виконання. В подальшому, ухвалою суду по даній цивільній справі за заявою прокурора судом було поновлено строк пред'явлення виконавчих листів до виконання.

На теперішній час в Жовтневому відділу ДВС Запорізького МУЮ здійснюються виконавчі провадження № 51670560, № 51670931 з примусового виконання рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 27.01.2014 р. по справі № 331/3053/13-ц.

Ухвалюючи Рішення у даній цивільній справі суд виходив із того, усувати перешкоди шляхом демонтажу перегородок, замурування дверей, звільнення частини приміщення, повинен власник цього приміщення.

Власником цих приміщень на момент розгляду справи по суті та на момент ухвалення рішення був ОСОБА_1

В період, коли був пропущений строк пред'явлення виконавчих листів до виконання нежитлове приміщення за адресою пр. Леніна 81/вул. Грязнова 49 м.Запоріжжя було відчужено ОСОБА_1 іншій особі (копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно додавалася до заяви та міститься в матеріалах справи).

Так, ОСОБА_1 на теперішній час вже не є власником приміщення за адресою: пр. Леніна 81/вул. Грязнова 49 м. у м. Запоріжжя, щодо частини якого необхідно вчинити вищевказані дії (демонтаж перегородок, замурування дверей, звільнення частини приміщення). Це приміщення було відчужено ОСОБА_1 іншій особі. На момент відчуження цього приміщення не існувало будь-яких заборон і арештів щодо цього приміщення, так саме як не існувало виконавчого провадження із зазначеними вимогами, а строк пред'явлення виконавчого листа до виконання був пропущений. ОСОБА_1 звертався до нового власника приміщення і мав з ним розмову по телефону. В телефонній розмові ОСОБА_1 розповів йому про це виконавче провадження та попросив дозволити йому виконати рішення суду та надати доступ для цього до приміщень. У відповідь новий власник сказав ОСОБА_1, що це рішення його (нового власника) не стосується (суд його особисто нічого не зобов'язував зробити), і він не надасть згоди на руйнування та доступу до приміщень.

ОСОБА_1 необхідно виконати рішення немайнового характеру, за яким він ОСОБА_1 зобов'язаний особисто вчинити певні дії, а саме демонтувати перегородки, замурувати двері, звільнити частини приміщення.

При цьому, ОСОБА_1 не є власником приміщення в якому необхідно демонтувати перегородки, замурувати двері та не володіє (не користується) частиною приміщення, яке він (ОСОБА_1О.) зобов'язаний звільнити за Виконавчими листами.

Таким чином, ОСОБА_1 просто об'єктивно невзмозі виконати зазначені дії щодо приміщення, яким він не володіє та власником якого він не є.

Відповідно до ст.ст. 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Отже, вчиняти дії: демонтаж перегородок; замурування дверей; звільнення частини приміщення, вказані у Виконавчих листах, виданих для виконання рішення суду, має власник цього приміщення, а не ОСОБА_1

Посилаючись на вищенаведені обставини, заявник ОСОБА_1 просить суд визнати такими, що не підлягають виконанню, виконавчі листи, видані Жовтневим районним судом м. Запоріжжя з метою примусового виконання рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 27.01.2014 р. по справі № 331/3053/13-и (на виконання яких (виконавчих листів), Жовтневим відділом ДВС Запорізького МУЮ здійснюються виконавчі провадження № 51670560 та № 51670931).

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 заяву підтримав. З аналогічною заявою до суду звернувся ОСОБА_2

Прокурор в судовому засіданні проти заяви заперечував, вважав, що рішення суду може бути виконано і без участі боржника, шляхом його примусового виконання державним виконавцем. Третя особа ОСОБА_3 підтримав думку прокурора.

Представник міського комунального підприємства «Основаніє» до суду не зявився, був повідомлений належним чином про час та місце судового засідання, про причину неявки суд не повідомив.

Суд, заслухавши думку учасників процесу, вивчивши надані матеріали, дійшов наступних висновків.

Згідно п.п.9 п.1 Розділу XIII Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 432 ЦПК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обовязок боржника відсутній повністю чи частково у звязку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Судом встановлено, що згідно рішенням Жовтневого районного суду від 27.01.2014 р. по справі № 331/3053/13-ц було вирішено:

«Зобов'язати ОСОБА_1 усунути перешкоди у користуванні комунальним майном - приміщенням VII у під'їзді № 11 підвалу літ. А-4 за адресою: пр. Леніна 81/вул. Грязнова 49м. Запоріжжя шляхом демонтажу перегородки між під'їздом № 11 та приміщенням № 18, замурування дверей між приміщеннями VII та ХХХХІХ підвалу літ. А-4 за адресою пр. Леніна 81/вул. Грязнова 49 м. Запоріжжя та звільнити приміщення VII підвалу літ. А-4 за адресою пр. Леніна 81/вул. Грязнова 49 м. Запоріжжя.

Зобов'язати ОСОБА_1 усунути перешкоди у користуванні комунальним майном - приміщенням під'їзду № 12 підвалу літ. А-4 за адресою: пр. Леніна 81/вул. Грязнова 49 м. Запоріжжя шляхом демонтажу перегородки та дверей № 11 у приміщенні під їзду № 12, що створюють приміщення № 8 та замурування двох дверей № 7 та № 8 між приміщеннями під'їзду № 12 та ХХХХІХ підвалу літ. А-4 за адресою пр. Леніна 81/вул. Грязнова 49 м. Запоріжжя та звільнити приміщення під'їзду № 12 підвалу літ. А-4 за адресою: пр. Леніна 81/вул. Грязнова 49 м. Запоріжжя.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 107,3 грн.».

На виконання вказаного рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 27.01.2014 р. по справі № 331/3053/13-ц було видано два виконавчих листа, які знаходяться на виконанні у Жовтневому відділу ДВС Запорізького МУЮ (виконавчі провадження № 51670560, № 51670931), згідно постанов про відкриття провадження від 14.07.2016 р.

Як вбачається з відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 16.02.2018 р., ОСОБА_2 є власником нежитлового приміщення за адресою пр. Леніна 81/вул. Грязнова 49 м. Запоріжжя на підставі договору дарування, серія та номер 3071, виданий 21.08.2015 р.

Згідно з ухвалою від 11.05.2017 р. Жовтневого районного суду м. Запоріжжя по справі 331/3053/13 ц, відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження у справі за позовом прокурора Жовтневого району м. Запоріжжя до ОСОБА_1, треті особи МКП «Основаніє», ОСОБА_3Б про усунення перешкод в користуванні комунальною власністю. Вказана ухвала залишена без змін згідно з ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 14.09.2017 р.

Статтею 13 Конституції України встановлено, що власність зобов'язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.

Держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом.

Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обовязковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно зі статтею 17 закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію ( 995_004 ) та практику Суду як джерело права.

Відповідно до п.п.38,39 РІШЕННЯ ЄВРОПЕЙСЬКОГО СУДУ З ПРАВ ЛЮДИНИ Справа "Серявін та інші проти України" (Заява N 4909/04) від 10 лютого 2010 року, «…суд повторює, що стаття 1 Першого протоколу Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ( 994_535 ), по суті, гарантує право власності і містить три окремі норми: перша норма, що сформульована у першому реченні частини першої та має загальний характер, проголошує принцип мирного володіння своїм майном; друга, що міститься в другому реченні частини першої цієї статті, стосується позбавлення особи її майна і певним чином це обумовлює; третя норма, зазначена в частині другій, стосується, зокрема, права держави регулювати питання користування майном. Однак ці три норми не можна розглядати як "окремі", тобто не пов'язані між собою: друга і третя норми стосуються певних випадків втручання у право на мирне володіння майном і, отже, мають тлумачитись у світлі загального принципу, проголошеного першою нормою (див., серед інших джерел, рішення у справі "Літгоу та інші проти Сполученого Королівства" (Lithgow and Others v. the United Kingdom) від 8 липня 1986 року, п. 106, серія A, N 102).

Будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні частини першої статті 1, лише якщо забезпечено "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Питання стосовно того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того, як встановлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним (див. рішення у справі "Беєлер проти Італії" (Beyeler v. Italy) [GC], N 33202/96, п. 107, ECHR 2000-I)» .

Згідно за статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 2 цього ж Закону, виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обовязковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та обєктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Судом встановлено, що власник нежитлового приміщення за адресою пр. Леніна 81/вул. Грязнова 49 м. Запоріжжя ОСОБА_2 не був стороною (відповідачем) в цивільній справі № 331/3053/13-ц та не був зобовязаний рішенням суду на виконання будь-яких дій, зокрема, на демонтаж перегородок, дверей, звільнення приміщень. Також, ОСОБА_2 не учасником виконавчого провадження в межах якого він мав би можливість захистити свої права.

Таким чином, примусове виконання рішення Жовтневого районного суду від 27.01.2014 р. по справі № 331/3053/13-ц призведе до свавільного втручання у право ОСОБА_2 на мирне володіння майном, оскільки державним виконавцем може бути порушений справедливий баланс між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, яка не є учасником виконавчого провадження

Судом не приймається до уваги надана прокурором постанова державного виконавця від 05.02.2018 р. (ВП5170931) про закінчення виконавчого провадження, оскільки винесення виконавцем вказаної постанови не позбавляє ОСОБА_2 на звернення до суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 260, 432 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву представника ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_4 про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню по справі за позовом прокурора Запорізької місцевої прокуратури №1 в інтересах держави в особі Запорізької міської ради до ОСОБА_1, треті особи: Міське комунальне підприємство «Основаніє», ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні комунальною власністю задовольнити.

Визнати такими, що не підлягають виконанню, виконавчі листи, видані Жовтневим районним судом м. Запоріжжя з метою примусового виконання рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 27.01.2014 р. по справі № 331/3053/13-и (на виконання яких, Жовтневим відділом ДВС Запорізького МУЮ здійснюються виконавчі провадження № 51670560 та № 51670931).

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області в 15-денний строк з дня складення повного тексту ухвали суду.

У відповідності до п. п. 15.5) п. п.15 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя: М. В. Антоненко