Провадження № 2/127/5173/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.01.2018 Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Сичука М.М.,

при секретарі Конецул О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних щодо предмету спору, Служба у справах дітей Вінницької міської ради та Служба у справах дітей виконавчого комітету Київської районної в м. Полтави ради про визначення місця проживання малолітніх дітей,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом. Позов мотивований тим, що 17.07.2004 року у відділі ДРАЦС Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області був зареєстрований шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, про що складено відповідний актовий запис № 1043.

За час шлюбу у сторін народилося двоє дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

08.07.2016 року рішенням Вінницького міського суду Вінницької області у справі № 127/5623/16-ц, що набрало законної сили 10.08.2016 року, шлюб сторін було розірвано.

В судовому рішенні про розірвано шлюбу не вирішувалось питання про визначення місця проживання дітей.

Позивач зазначає, що відповідач зареєстрована у будинку АДРЕСА_2 хоча після укладення шлюбу фактично (постійно) проживала разом із позивачем у квартирі АДРЕСА_1. Їх спільні діти з часу народження теж фактично (постійно) мешкали разом з ними у зазначеній квартирі.

Після розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 була досягнута домовленість, що діти з ОСОБА_2 і надалі будуть проживатимуть у квартирі ОСОБА_1, оскільки ОСОБА_2 не має можливостей для створення належних умов для проживання та забезпечення їх дітей.

29.06.2017 року без згоди позивача відповідач забрала дітей, речі з квартири і виїхала до м. Полтави. Остання не повідомила ОСОБА_1 про те, що забирає малолітніх дітей у незнайоме їй місто. У телефонному режимі відповідач пояснювала свої дії бажанням змінити своє життя та побут. На прохання повернути дітей до м. Вінниці, де вони проживають і навчаються, відповідач категорично відмовилась.

Проте, на початку серпня відповідач з дітьми тимчасово приїхала до м. Вінниці, чим діти, які особисто прихильніші до батька, ніж до матері, скористалися: приїхали до ОСОБА_1 і залишаються проживати разом із з ним до сьогоднішнього часу.

Позивач зазначає, що проживання дітей з відповідачем буде негативно впливати на їх виховання та здоров'я. Разом з тим, позивач має більш зрілі життєві погляди проявляє серйозне ставлення до виконання своїх батьківських обов'язків, має бажання і можливість дати дітям належне виховання та освіту, забезпечувати їх матеріальні, побутові потреби.

У зв'язку з вищенаведеним позивач звернувся до суду та просив визначити місце проживання малолітніх дітей - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 з батьком ОСОБА_1

Представник позивача згідно заяви позов підтримав та просив його задовольнити.

Представник відповідача в задоволенні позову просив відмовити, оскільки діти проживають на даний час з матірю, а позов є необгрунтований.

Представник служби у справах дітей Вінницької міської ради підтримав висновок, наданий Службою у справах дітей виконавчого комітету Київської районної в м. Полтави.

Служба у справах дітей виконавчого комітету Київської районної в м. Полтави просила справу слухати без участі представника, при винесені рішення просять врахувати інтереси малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, приходить до наступного висновку.

Сторони ОСОБА_2 та ОСОБА_1 знаходились у зареєстрованому шлюбі з 17.07.2004 року. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 08.07.2016 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 10).

Від спільного життя сторони мають доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження НОМЕР_1 від 18.04.2005 року (а.с. 8) та сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується копією свідоцтва про народження НОМЕР_2 від 28.08.2007 року (а.с. 9).

Згідно довідок № 96 та № 97 виданих КЗ «Полтавська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 30 Полтавської міської ради Полтавської області»18.09.2017 року вбачається, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 дійсно навчаються у вищезгаданому закладі.

Відповідно до акту обстеження умов проживання від 20.12.2017 року, вбачається, що проведено обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_3. Умови проживання задовільні, в кімнатах є необхідні меблі та побутова техніка, санітарно - гігієнічний стан відповідає нормам. Продукти харчування в наявності.

Згідно довідки за результатами бесіди з малолітніми ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 вбачається, що в ході бесіди ОСОБА_3 та ОСОБА_4 повідомили, що проживати з мамою в м. Полтава їм подобається. Вони відвідують шкоду, де в них з'явилося багато нових друзів. Стосунки в родині доброзичливі, побудовані на взаємоповазі та взаєморозумінні один до одного. Мати цікавиться навчанням та займається вихованням дітей. Євген відвідує дитячу юнацьку спортивну школу центр боксу «Олімпійські надії». Надія відвідує при школі гуртки з туристичного орієнтування та баскетболу. ОСОБА_2 приділяє увагу позашкільному вихованню дітей, вони разом проводять вільний час. Діти перебувають на матеріальному утриманні матері. У них є все необхідне для гармонійного розвитку, проживання та навчання. Діти виявили бажання проживати з матір'ю.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини (ч. 2 ст. 161 СК України).

Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї.

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Судом прийнято до уваги, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. На що також звернув увагу Верховний Суд України в п. 18 Постанови Пленуму від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя».

Відповідно до висновку виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради, як органу опіки та піклування, щодо визначення місця проживання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, вбачається, що виконавчий комітет Київської районної в м. Полтаві ради, як органу опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітніх ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з матір'ю ОСОБА_2

Судом прийнято до уваги, що вирішуючи даний спір, виходячи із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своєї дитини, суд повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітнім. При цьому судом враховано, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, вік дитини та її прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини.

Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частини 7, 8 ст. 7 СК при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дитини.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держави - учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Згідно до вимог ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Обов'язком батьків у відповідності до положень СК України є утримання та забезпечення дітей до досягнення ними повноліття.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно зі ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини.

Статтями 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї разом з батьком або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитини, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкування з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати.

У судовому засіданні досліджені докази не вказали суду обставин які б давали підстави дійти висновку про можливість розлучення дітей з матір'ю.

Твердження ОСОБА_1, про те, що на відміну від нього ОСОБА_2 не може дати дітям належного виховання та розвитку, не може забезпечити їх належними умовами проживання є безпідставними, оскільки спростовуються дослідженими доказами.

І твердження стосовно того, що у ОСОБА_1 є постійна робота з заробітною платою, що дозволяє матеріально забезпечувати дітей всім необхідним для нормальної життєдіяльності, є безпідставними тому, що в матеріалах справи відсутні дані докази.

У ході розгляду справи було встановлено, що відповідач має постійне місце проживання, створені всі умови для проживання, виховання та розвитку дитини.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом

Судом під час розгляду справи не було встановлено виключних обставин у розумінні положень ст. 161 СК України які б свідчили про неможливість визначення місця проживання дітей разом з матір'ю.

При цьому суд також враховує, що саме мати в найбільшій мірі може сприяти більш гармонійному розвитку дитини, а проживання дітей з матір'ю є більш природнім та таким, що відповідає інтересам дитини.

З огляду на встановлені у справі обставини, позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає. Водночас позовні вимоги щодо визначення місця проживання дітей з мамою не заявлялись.

Витрати по сплаті судового збору слід залишити без відшкодування.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст. 19, 141, 157, 161 Сімейного кодексу України, ст. ст. 12, 13, 81, 82, 89, 141, 263, 265 ЦПК , суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних щодо предмету спору, Служба у справах дітей Вінницької міської ради та Служба у справах дітей виконавчого комітету Київської районної в м. Полтави ради про визначення місця проживання малолітніх дітей відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя