Справа № 694/1352/18
провадження 2/694/663/18
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А І Н И
01.11.2018 року м. Звенигородка
Звенигородський районний суд Черкаської області у складі:
головуючого судді - Сакун Д.І.,
при секретарі - Матвієнко А.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3, про поділ спадщини та визнання права власності в порядку спадкування за законом,
Ще за життя ОСОБА_4 заповіла земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 6,68 га., ОСОБА_3, який спадщину не прийняв, оскільки не подав заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори.
Спадщину ОСОБА_4 прийняли її діти - позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2, оскільки позивач її доглядала та проживала разом з нею, а відповідач у встановлений законом шестимісячний строк подав заяву до Звенигородської державної нотаріальної контори.
Оформити свої спадкові права належним чином на зазначене вище майно через нотаріальну контору позивач не може, оскільки відсутні оригінали правовстановлюючих документів.
Позивач ОСОБА_1 просить визнати за нею право власності на будинок з надвірними спорудами в с.Вільховець по вул.Колгоспна, 46, Звенигородського району, земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 6,68 га., розташованої на території Богданівської сільської ради Долинського району Кіровоградської області, а також право на завершення приватизації земельної ділянки площею 0,25 га., що знаходиться в с.Вільховець по вул.Колгоспна, 46, Звенигородського району.
Ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області 10.09.2018 року позовна заява була залишена без руху та позивачу було надано строк на усунення недоліків. Позивач вчасно та в повному обсязі усунув недоліки.
Ухвалою Звенигородського районного суду від 12.09.2018 року провадження по справі відкрито та призначено підготовче судове засідання на 11.30 год. 25.09.2018 року. Залучено до участі в справі третю особу: ОСОБА_3
Ухвалою Звенигородського районного суду від 25.09.2018 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду на 11.10.2018 року о 09.30 год.
В судове засідання позивач не з'явилася. Подала до суду заяву, в якій просить розглянути справу за її відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.
Відповідач в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи без його участі, не заперечував проти задоволення позову.
Суд вважає, що справу можна розглянути за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що матірю позивача та відповідача є ОСОБА_4, що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження серії МГ №624032 від 23.03.1962 р.
Позивач змінила прізвище з ОСОБА_4 на ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про одруження від 20.10.1979 р. (а.с. 8 ).
Мати сторін померла 24.04.2012 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Вільховецькою сільською радою серії І-СР №188674 від 28.04.2012 р. Актовий запис №15 (а.с. 7).
Згідно заповіту від 18.01.2005 р., посвідченого державним нотаріусом Долинської державної нотаріальної контори Кіровоградської області, мати сторін ОСОБА_4 заповіла земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 6,68 га., третій особі по справі ОСОБА_3, який спадщину не прийняв, оскільки разом з нею не проживав та не подавав заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори.
Спадщину ОСОБА_4 прийняли двоє спадкоємців першої черги за законом її син ОСОБА_2, оскільки подав відповідну заяву про прийняття спадщини до Звенигородської державної нотаріальної контори, та її дочка ОСОБА_1, оскільки проживала разом з нею, що підтверджується матеріалами спадкової справи та довідкою Вільховецької сільської ради №1347 від 13.08.2018 р. (а.с. 36-45).
Позивач, користуючись правом спадкоємця, звернулася до Звенигородської державної нотаріальної контори з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_4 Проте постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 12.09.2018 р. їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів.
Як вбачається з копії спадкової справи інші спадкоємці після смерті ОСОБА_4 з заявами про прийняття спадщини не зверталися, а відтак єдиними спадкоємцями які прийняли спадщину ОСОБА_4 є позивач ОСОБА_1 та відповідач. ОСОБА_2 Отже кожному з них належить право на ? частину спадкового майна.
Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкування є перехід прав і обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця).
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України).
Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
У відповідності до ч.ч.1, 2 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).
Частиною 2 ст.1223 ЦК України визначено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Відповідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Нормами ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність права власності не встановлена судом.
Відповідно до листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст.392 ЦК).
Таким чином, на думку суду, право на отримання правовстановлюючого документу на нерухоме майно, має особа, яка є власником цього майна, дане право нерозривно пов'язане з особою спадкодавця, а тому після його смерті спадкоємець не має можливості отримати правовстановлюючий документ на спадкове майно в позасудовому порядку.
Згідно ст.79 Земельного кодексу України земельна ділянка може бути об'єктом права власності.
За приписом ст.81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, прийняття спадщини.
Згідно ст.380 ЦК України житловий будинок є обєктом права власності.
Згідно з листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім'я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Такі випадки характерні для сільської місцевості, де право власності на житловий будинок за спадкодавцем підтверджується лише записом в погосподарській книзі сільської ради та тривалим фактом володіння цим майном особою, яка померла. Перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТI, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і його право має бути визнано в судовому порядку.
Як вбачається зі змісту ст.118 ЗК України процедура приватизації розпочинається після звернення громадянина до відповідно органу державної влади або місцевого самоврядування, який надає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.
Пунктом 3.5 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16 травня 2013 року N24-753/0/4-13 розяснено,- якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст.125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовом про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акту про право власності на землю на ім'я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.
Враховуючи, що визнання права власності на спадкове майно є винятковим способом захисту, який має застосовуватися якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, суд вважає, що вимоги позивачів підлягають задоволенню, оскільки відсутність у спадкодавця правовстановлюючих документів на спадкове майно унеможливлює оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.
Суд приходить до висновку, що позивач ОСОБА_1 належним чином прийняла спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_4 і так як на спадкове майно відсутні правовстановлюючі документи, вбачається обмеження прав позивача у можливості прийняття та належного розпорядження своїм спадковим майном, а тому враховуючи, що існують законні підстави для задоволення позову.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач визнав позов та не заперечує проти його задоволення, разом з тим таке визнання позову відповідачем фактично носить характер відмови від спадщини, яка повинна бути зроблена у встановлений законом строк. За таких обставин суд вважає, що визнання позову відповідачем не ґрунтується на вимогах закону, та суд зауважує, що відповідач не позбавлений права оформити право на спадкове майно та передати у подальшому його позивачці. Відтак позов підлягає до часткового задоволення, а невизнане право позивача захисту в судовому порядку, шляхом визнання права власності на ? частину спадкового майна та на завершення процедури приватизації ? частини земельної ділянки.
На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст.1, 2, 76, 81, 82, 89, 200, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3, про поділ спадщини та визнання права власності в порядку спадкування за законом задоволити частково.
Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, жителькою вул. Шевченка, 56, с. Вільховець, Звенигородського району, Черкаської області, право власності в порядку спадкування за законом на:
- ? частину будинку з надвірними спорудами в с. Вільховець, вул. Колгоспна, 46, Звенигородського району, Черкаської області, що належав ОСОБА_4, померлої 24 квітня 2012 року, згідно договору купівлі-продажу серії АВВ №710917 від 19.01.2000 р.;
Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, жителькою вул. Шевченка, 56, с. Вільховець, Звенигородського району, Черкаської області, в порядку спадкування за законом право на завершення приватизації ? частини земельної ділянки площею 0,25 га. в с. Вільховець, вул. Колгоспна, 46, Звенигородського району, Черкаської області, та одержання документів на ім'я ОСОБА_1, що посвідчують право власності на земельну ділянку, приватизацію якої розпочала ОСОБА_4, яка померла 24 квітня 2012 року.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Черкаської області через Звенигородський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Д.І.Сакун