АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/7113/16-ц Номер провадження 22-ц/786/23/18Головуючий у 1-й інстанції Чуванова А. М. Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2018 року м. Полтава

Апеляційний суд Полтавської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді: Абрамова П.С.,

Суддів: Лобова О.А., Гальонкіна С.А.,

За участю секретаря судового засідання: Колодюк О.П.,

Представника відповідача: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 13 липня 2017 року, ухваленого під головуванням судді Чуванової А.М., в справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2016 року Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3. Підстави позову вмотивовував тим, що 14 жовтня 2011 року фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 було підписано заяву про відкриття поточного рахунку та картку зі зразками підписів і відбитка печатки. На підставі вказаної заяви відповідачу було відкрито поточний рахунок НОМЕР_1. Підписавши заяву, ОСОБА_3 приєдналася та погодилася з Умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами банку, які разом з заявою складають договір банківського обслуговування № Б/Н від 14 жовтня 2011 року. Відповідно до договору відповідачу було встановлено кредитний ліміт, на поточний рахунок НОМЕР_1 в електронному вигляді через встановлені засоби електронного зв'язку банку і клієнта (системи клієнт-банк, Інтернет sms повідомлення або інших), що визначено і врегульовано «Умовами та правилами надання банківських послуг». Свої зобов'язання за договором позивач виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредитний ліміт в розмірі 62500 гривень.

Оскільки своїх зобов'язань за кредитним договором з повернення кредиту відповідач належним чином не виконала, станом на 23 серпня 2016 року утворилась заборгованість в сумі 205891,88 гривень, яка складається з наступного: 62500 гривень - заборгованість за кредитом; 52930,56 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом; 77524,66 гривень - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 12936,66 гривень - заборгованість по комісії за користування кредитом.

Встановлено факт державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем 16 липня 2014 року, про що внесено запис №3028644. Позивач, посилаючись на те, що діюче законодавство не зобов'язує кредитора вимагати від боржника обов'язково всієї суми заборгованості, а лише надає йому таке право, просив стягнути з ОСОБА_3 на його користь суму заборгованості за договором № Б/Н від 14 жовтня 2011 року в сумі 90000 гривень, яка складається з: 62500 гривень заборгованість за кредитом, 27500 гривень заборгованість по процентам за користування кредитом.

Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму ВССУ №3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» від 01 березня 2013 року у разі припинення діяльності фізичної особи як суб'єкта господарювання відповідно до пункту 6 частини першої статті 80 ГПК провадження у господарській справі припиняється, то з часу державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця в порядку, встановленому Законом України від 15 травня 2003 року № 755-IV «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», спори за участю такої фізичної особи-підприємця, у тому числі пов'язані з підприємницькою діяльністю, що здійснювалася ним раніше, належить розглядати в порядку цивільного судочинства, за винятком випадків, коли провадження у відповідних справах було порушено у господарському суді до настання таких обставин, оскільки за загальним правилом громадянин-підприємець відповідає за своїми зобов'язаннями належним йому майном і після припинення своєї підприємницької діяльності. Після припинення провадження у господарській справі з підстави, наведеної вище, спори за участю таких осіб підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 13 липня 2017 року позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за договором №б/н від 14 жовтня 2011 року в сумі 90000 гривень, а також судовий збір у розмірі 1378 гривень.

З даним рішенням не погодилася відповідач ОСОБА_3 та подала на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, в зв'язку з неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права.

Вказує на те, що відсутні докази укладення кредитного договору і видачі кредиту, оскільки умови та тарифи не підписувалися відповідачем, а тому не можуть бути складовою частиною кредитного договору. Із заяви про відкриття поточного рахунку, не вбачається, що сторони дійшли згоди стосовно таких істотних умов договору, як предмет: не встановлено розмір кредитного ліміту; не встановлено на який саме строк відкривається кредитний ліміт для позичальника і не зазначено на який строк позичальнику надаються кредитні кошти.

У матеріалах справи є заява ОСОБА_3 про видачу їй карти, але відсутній підпис про отримання такої карти та відомості про договір, як передбачено законодавством.

Також апелянт вказує на те, що позивач пропустив строк позовної давності, а автоматичне погашення банком частини кредиту в сумі 10,96 грн. не свідчить про визнання боргу та переривання позовної давності.

У відзиві на апеляційну скаргу ( а. с. 241-245) Пат «Приватбанк» зазначає на безпідставність доводів скарги, що відповідачем було укладено договір шляхом написання останньою заяви про відкриття поточного рахунку, що підтверджується власноручним її підписом та нею не оспорюється, що з Умовами та правилами надання банківських послуг відповідачка ознайомлена та мала змогу знайомитися з документами розміщених в електронному вигляді на сайті позивача, що відповідачка несе ризик ознайомлення та виконання цих правил, також відповідачка знала про розміри кредитного ліміту встановленого на її картку та мала можливість самостійно контролювати свої рахунки, а її заперечення щодо того, що вказаною карткою користувалися керівництво ПП ТД «Моршинський» є безпідставними, оскільки вся відповідальність покладається саме на відповідача.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, суд приходить до наступних висновків.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частина перша статті 530 ЦК України).

Судом встановлено, що 14 жовтня 2011 року між суб?єктом підприємницької діяльності ОСОБА_3 та ПАТ « Приватбанк» було укладено кредитний договір шляхом підписання суб?єктом підприємницької діяльності ОСОБА_3 заяви про відкриття поточного рахунку та картки зі зразками підпису та відбитка печатки.

На виконання умов даного договору 4 лютого 2013 року позивачем було відкрито поточний рахунок НОМЕР_1 і було встановлено кредитний ліміт 62500 гривень.

Також місцевим судом встановлено, що відповідач свої грошові зобов'язання перед банком не виконує. Згідно з розрахунком ПАТ КБ «ПриватБанк», який відповідачем не спростований, заборгованість за договором станом на 23.08.2016 року становить 205891,88 гривень, яка складається з наступного: 62500 гривень - заборгованість за кредитом; 52930,56 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом; 77524,66 гривень - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 12936,66 гривень - заборгованість по комісії за користування кредитом (а.с.27-29 розрахунок заборгованості).

Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо відсутності факту укладення кредитного договору та відсутності заборгованості, апеляційний суд вважає ці доводи необґрунтованими.

З матеріалів справи вбачається, що банк надав відповідачу кредитний ліміт у розмірі 62500 гривень, яким ОСОБА_3 користувалася. Факт користування кредитними грошима, підтверджується даними виписки по рахунку НОМЕР_1, яка у розумінні статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» є належним доказом у справі (а.с.108-137). Цим спростовуються і посилання апелянта на відсутність належних доказів користування кредитним лімітом.

Будь-яких належних, у розумінні статей 58, 179 ЦПК України доказів відсутності боргу перед ПАТ КБ "Приватбанк", відповідач суду не надала, про існування таких доказів не зазначила. Твердження відповідача про те, що вона не ініціювала заяв на отримання кредитного ліміту, про відсутність претензій банку на час припинення відповідачем підприємницької діяльності, є бездоказовими і такими, що не спростовують обставин неналежного виконання з боку ОСОБА_3 взятих на себе договірних обов'язків та розміру заборгованості.

Є безпідставними і доводи ОСОБА_3, що кредитною картою користувалася не вона, а керівництво ПП ТД «Моршинський».

З додаткових заперечень ОСОБА_3 на позовну заяву вбачається, що факт відкриття рахунку вона не заперечує. ( а.с.149 т. 1) наявність її підписів на заяві про відкриття поточного рахунку та картки ( т.1 а.с. 246) не оспорює. Також ОСОБА_3 вказує, що надала доручення на ведення від її імені справ ОСОБА_4( а.с.149 ,152 т. 1), для чого надала їй усі повноваження, необхідні для розпорядження грошовими коштами.

З врахуванням зазначених обставин колегія суддів вважає доводи ОСОБА_3 про відсутність у неї боргових зобов'язань безпідставними.

Передавши право на користування кредитної карткою іншим особам ОСОБА_3 взяла на себе всі ризики пов'язані з вказаною дією, в тому числі і обов'язок погашати наявну заборгованість.

Наявність заяви директора ПП» Торгового дому» «Моринський» від 3 серпня 2011 року (а. с. 169 т. 1) про зобов'язання вести всі справи суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_3 не свідчить про відсутність обов'язку ОСОБА_3 нести цивільно- правову відповідальність перед позивачем у справі.

Є безпідставними і доводи апеляційної скарги щодо пропуску позивачем строку позовної давності .

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Статтею 258 ЦК України передбачена спеціальна позовна давність для окремих видів вимог.

Згідно із частиною першою статті 259 ЦК України позовна давність, установлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

За статтею 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

На час отримання відповідачем кредиту діяв наказ ПАТ КБ «ПриватБанк» від 28 січня 2011 року №СП-2011-85 «Про введення нової властивості розрахункового рахунку для корпоративних клієнтів і супер-проекту малого і середнього бізнесу 2011 року»

Згідно п. 3.18.4.1.3 зазначеного Наказу визначено, що у випадку непогашення кредиту протягом 90 днів з дати закінчення періоду, в який дебетове сальдо підлягало обнуленню, кредит вважається простроченим, а грошові зобов'язання клієнта по погашенню заборгованості вважаються порушеними.

Відповідно до п. 3.18.4.1.4 під «непогашенням кредита» мається на увазі невиникнення на поточному рахунку нульового дебетового сальдо при закритті банківського дня.

З матеріалів справи, а саме: з наданого позивачем розрахунку, вбачається, що прострочена заборгованість була виставлена банком 27 серпня 2013 року ( ас. 27-29). Даний факт не заперечується і самим відповідачем.

Перебіг строку позовної давності почався з наступного дня після зазначеної дати , а отже - з 28 серпня 2013 року.

З позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся 29 серпня 2016 року, на що наголошує і представник відповідача у запереченнях на позовну заяву ( а.с.141), обґрунтовуючи пропуск строку позовної давності.

Судом встановлено, що 28 серпня 2016 року припадали на вихідний день, у зв?язку з чим вчинення позивачем відповідних дій у перший робочий день після вихідного, на який припадало закінчення строку, слід вважати таким, що вчинені у межах визначеного законом трирічного строку позовної давності .

Висновок місцевого суду про встановлення п'ятирічного строку позовної давності є невірним, однак вказаний висновок не призвів до невірного вирішення спору.

У відповідності з вимогами ч.3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Спірні правовідносини при укладенні договору врегульовувалися положеннями Наказу ПАТ КБ «ПриватБанк» від 28 січня 2011 року №СП-2011-85 «Про введення нової властивості розрахункового рахунку для корпоративних клієнтів і супер-проекту малого і середнього бізнесу 2011 року». Умови, в яких установлено збільшену позовну давність, не містять підпису позичальника, а відтак ці Умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору та відповідною письмовою угодою сторін про збільшення позовної давності. ( правовий висновок Верховного суду України висловлений у справі 6-757цс 15, 6-2462цс16).

Проте, дана обставина не вливає на результати вирішення спору, оскільки на підставі наявних у матеріалах справи доказів, судом встановлено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом в межах трирічного строку позовної давності з часу виникнення у відповідача простроченої заборгованості за кредитом.

.

Доводи апелянта що списання банком у грудні 2013 року штрафних санкцій в розмірі 10 грн. 96 коп. з рахунку відповідача не свідчить про визнання боргу є правильними, однак з наведених вище підстав вказана обставина не впливає на визначення строків позовної давності.

На підставі вищевикладеного, судова колегія дійшла висновку про те, що порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 13 липня 2017 року не встановлено.

Підстави для зміни та розподілу судових витрат судом апеляційної інстанції також не встановлено.

Оскільки в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, понесені апелянтами судові витрати відшкодуванню не підлягають. Відповідачем вимоги про відшкодування судових витрат на стадії апеляційного розгляду не заявлялись.

Керуючись ст. ст. 374 ч. 1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 13 липня 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення ( у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи - з дня складення повного судового рішення), шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 05 лютого 2018 року.

Головуючий суддя : /підпис/ П.С. Абрамов

Судді: /підпис/ О.А. Лобов /підпис/ С.А. Гальонкін

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Полтавської області П.С. Абрамов