Номер провадження: 22-ц/785/2523/18
Номер справи місцевого суду: 512/822/15-ц
Головуючий у першій інстанції Лепеха В. А.
Доповідач Громік Р. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.01.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Громіка Р.Д.,

суддів - Драгомерецького М.М., Черевка П.М.,

при секретарі - Фабіжевської Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Савранського районного суду Одеської області від 10 грудня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Савранський завод продовольчих товарів» про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Савранський завод продовольчих товарів» до ОСОБА_2 про визнання договору оренди дійсним та зобов'язання не вчиняти перешкод користуванні земельною ділянкою,

встановила:

До суду надійшов позов ОСОБА_2 до ТОВ «Савранський завод продовольчих товарів» про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним.

На обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що він є власником земельної ділянки розміром 5,73га, яка розташована на території Осичківської сільської ради Савранського району, кадастровий номер НОМЕР_1, право власності на яку підтверджується державним актом серії НОМЕР_2 від 29.09.2004 року.

Влітку 2015 року позивач вирішив використати своє право власника на здачу земельної ділянки в оренду, однак при зібранні та підготовці відповідних документів ОСОБА_2 дізнався, що 27.07.2009 року в відділі Держземагенства у Савранському районі зареєстровано договір оренди зазначеної земельної ділянки від 01.01.2007р., який за твердженням позивача ніби укладено між ним та відповідачем.

Позивач вказує, що він не укладав зазначеного договору оренди, не підписував, жодних істотних умов спірного договору зі стороною угоди ТОВ «Савранський завод продовольчих товарів» не обговорював та взагалі не знав про існування вищевказаного договору до дня отримання довідки з відділу Держземагенства.

Наявність спірного договору оренди землі від 01.01.2007 року, порушує законне право власника вільно розпоряджатися, користуватися та володіти належним йому нерухомим майном, з урахуванням чого позивач звернувся до суду за захистом свого права.

17.11.2015 року до суду із зустрічним позовом до позивача за первісним позовом звернувся відповідач за первісним позовом з вимогами про визнання договору оренди земельної ділянки дійсним та зобов'язання ОСОБА_2 не вчиняти дій щодо перешкоджання використання орендованої земельної ділянки.

Свої вимоги позивач по зустрічному позову обґрунтовує тим, що договір укладено між сторонами та зареєстровано, позивач в особі свого представника в вересні 2015р. в порушення умов договору оренди, без повідомлення належним чином ТОВ «Савранський завод продовольчих товарів» здійснив виділення земельної ділянки в натурі та її обробіток. Строк дії договору оренди складає 10 років з дня державної реєстрації договору оренди, тобто по 27.07.2019року. Будь-яких претензій та зауважень зі сторони орендодавця до орендаря щодо перегляду умов договору оренди не надходило. Договір укладено з дотриманням умов законодавства і він пройшов державну реєстрацію.

Представник позивача ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримав позовні вимоги щодо визнання договору недійсним зважаючи на ті обставини, що договір оренди не підписувався позивачем особисто із-за його фізичного стану, а саме те, що він є інвалідом першої гурпи і не може самостійно рухатися.

Крім того представник первісного позивача заперечив проти задоволення зустрічного позову оскільки спірний договір оренди вважає недійсним та таким, що порушує законні права власника земельної ділянки.

Представник відповідача Загорій А.А. в судовому засіданні заперечила проти задоволення первісного позову, так як зазначений договір був укладений 01.01.2007р., 27.07.2009 року здійснена його державна реєстрація. Представник визнала той факт, що ОСОБА_2 особисто не підписував спірний договір, однак зазначений договір є типовим, містить усі істотні умови для договору оренди земельної ділянки, вважає, що його підписав представник позивача з перевищенням своїх повноважень, а позивач в подальшому його погодив, що підтверджується виконанням сторонами умов договору до теперішнього часу.

Також Загорій А.А. в судовому засіданні уточнила позовні вимоги за зустрічним позовом та просила суд зобов'язати ОСОБА_2 не вчиняти дій щодо перешкоджання у використанні земельної ділянки, яка знаходиться в оренді згідно спірного договору, оскільки даний договір фактично виконується сторонами на протязі дев'яти років. Однак представник позивача ОСОБА_3 з дозволу ОСОБА_2 без погодження з відповідачем зайняв спірну земельну ділянку та проводить на ній сільськогосподарські роботи по її обробітку. Вважає, що такі дії позивача та його представниками є протиправними, тому відповідач звернувся до суду із зустрічним позовом.

Рішенням Савранського районного суду Одеської області від 10 грудня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Савранський завод продовольчих товарів» про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним - відмовлено. Зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Савранський завод продовольчих товарів» до ОСОБА_2 про зобов'язання не вчиняти перешкод в користуванні земельною ділянкою задоволено. Зобов'язано ОСОБА_2 мешканця АДРЕСА_1, представника за довіреністю ОСОБА_3, мешканця АДРЕСА_2, не вчиняти будь-яких дій, які б перешкоджали Товариству з обмеженою відповідальністю «Савранський завод продовольчих товарів» користуватися земельною ділянкою розміром 5,730га, масив 2, ділянка НОМЕР_3, яка розташована на території Осичківської сільської ради Савранського району Одеської області, за умовами передбаченими у договорі оренди земельної ділянки. Стягнено з ОСОБА_2 мешканця АДРЕСА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Савранський завод продовольчих товарів», 66200 Одеська область Савранський район смт. Саврань, вул. Степова, 1, р/р 7801 ВАТ «Південний» м. Одеса, МФО 328209, , св-во платника ПДВ 100318466, ІПНЮО 67, судові витрати у виді сплаченого судового збору в розмірі 1218 грн.

На вказане рішення суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 до ТОВ «Савранський завод продовольчих товарів» та в задоволенні зустрічних позовних вимогах відмовити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 11 лютого 2016 року рішення Савранського районного суду Одеської області від 10 грудня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення.

Позов ОСОБА_2 - задоволено. Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки від 01 січня 2007 року, площею 5,73 га, яка розташована на території Осичківської сільської ради Савранського району Одеської області, який укладений між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю „Савранський завод продовольчих товарів" в особі Ружицького Юрія Миколайовича (зареєстрований у Відділі Держземагентства у Савранському районі Одеської області 27.07.2009 року, кадастровий номер НОМЕР_1). Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю „Савранський завод продовольчих товарів" повернути ОСОБА_2 земельну ділянку площею 5,73 га, яка розташована на території Осичківської сільської ради Савранського району Одеської області та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (кадастровий номер НОМЕР_1). В задоволенні зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю „Савранський завод продовольчих товарів" до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання дійсним договору оренди та про зобов`язання не вчиняти перешкод в користуванні земельною ділянкою - відмовлено. Стягнено з Товариства з обмеженою відповідальністю „Савранський завод продовольчих товарів"в дохід держави судові витрати в сумі 120 грн.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 жовтня 2016 року рішення апеляційного суду Одеської області від 11 лютого 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно були встановлені наступні обставини.

Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 виданого 29.09.2004 року ОСОБА_2 є власником земельної ділянки розташованої на території Осичківської сільської ради Савранського району масив 2, ділянка НОМЕР_3, кадастровий номер НОМЕР_1, площею 5,7300га (т.1 а.с. 7).

01.01.2007 року укладено договір оренди земельної ділянки розташованої на території Осичківської сільської ради Савранського району масив 2, ділянка НОМЕР_3, кадастровий номер НОМЕР_1, площею 5,7300га, який було зареєстровано в відділі Держземагенства у Савранському районі 27.07.2009 року (т.1 а.с. 5-6).

ОСОБА_2 є інвалідом першої групи (т.1 а.с. 11;12).

Предаставник первісного відповідача визнавав той факт, що спірний договір оренди позивач особисто не підписував, однак вважав, що даний договір був підписаний представником позивача з перевищенням повноважень, який в подальшому був погоджений ОСОБА_2.

Суд першої інстанції вірно погодився з такою думкою представника з огляду на наступне.

В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом ОСОБА_3 пояснив, що з 2007 року по теперішній час плату за користування земельною ділянкою в натуральній формі отримував рідний брат позивача ОСОБА_6. Представник позивача ОСОБА_3 приймав участь в отриманні плати за користування земельною ділянкою за 2015 рік. Однак приблизно в серпні-вересні 2014 року позивач звернувся в усній формі до директора ТОВ «Савранський завод продовольчих товарів» Ружицького Ю.М. з проханням змінити форму оплати з натуральної в грошову. Після відмови в такому проханні, стосунки орендодавця та орендаря зіпсувалися.

Також представник первісного позивача пояснив, що орендна плата сплачується та отримується представниками позивача навіть після начебто виявлення факту укладення спірного договору оренди та слухання даної справи в суді.

Отримання орендної плати згідно спірного договору підтверджується відомістю за 2014 рік «Видача зерна по паям» (т.1 а.с. 49;51;53;55), в якій міститься особистий підпис брата позивача за отриману продукцію в рахунок орендної плати. Крім того факт нарахування орендної плати та її виплати в натуральній формі (продукції зерна) підтверджується довідкою ТОВ «Савранський завод продовольчих товарів» № 1565 від 12.11.2015 року (т.1 а.с. 29).

Більш того в судовому засіданні у суді апеляційної інстанції були досліджені відомості про отримання зерна пшениці, ячменя, соняшника та кукурудзи протягом 2007-2014 років, з яких вбачається, що ОСОБА_2 отримував орендну плату. Про отримання вказаної оплати у відомостях ставили підписи рідний брат ОСОБА_6 та інші представники, що було визнано представником позивача ОСОБА_3 в суді першої інстанції.

Колегія суддів звертає свою увагу на те, що сторони у справі визнали також той факт, що позивач ОСОБА_2 є інвалідом І групи та лежачим хворим з 1990 року, а тому він сам особисто дійсно не міг отримувати таку оплату, а тому цю оплату отримували близькі родичі, що і було доведено матеріалами справи. Позивач ніколи не звертався до відповідача з вимогами про не отримання орендної плати з 2007 року.

З урахуванням викладеного суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що спірний договір дійсно було укладено представником позивача з перевищенням його повноважень, який в подальшому був погоджений позивачем.

Таким чином, суд першої інстанції правильно вважав, що вимога про припинення договору оренди з підстав його не укладення позивачем є необґрунтованою, договір оренди виконувався на час вирішення справи, що підтверджується отриманням позивачем орендної плати. Намагання визнати договір недійсним має на меті укладення нового договору оренди з іншою особою на більш вигідних для позивача умовах, без вирішення спірних питань щодо внесення змін до діючого договору оренди.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 88 ЦПК України (у редакції, яка діяла на момент розгляду справи) у зв'язку з відмовою у задоволенні позову, не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати.

Крім того, дослідивши матеріали справи, заслухавши думку представника позивача та відповідача суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що зустрічний позов ТОВ «Савранський завод продовольчих товарів» до ОСОБА_2 підлягає задоволенню з наступних підстав.

01.01.2007 року між позивачем та відповідачем за первісним позовом укладено договір оренди земельної ділянки розташованої на території Осичківської сільської ради Савранського району масив 2, ділянка НОМЕР_3, кадастровий номер НОМЕР_1, площею 5,7300 га, який було зареєстровано в відділі Держземагенства у Савранському районі 27.07.2009 року (т.1 а.с.5-6).

Позивач за зустрічним позовом виконував та виконує умови договору оренди, шляхом сплати орендної плати на користь відповідача ОСОБА_2 (т.1 а.с. 29).

Згідно акту приймання-передачі земельної ділянки (т.1 а.с. 34) спірна земельна ділянка передана в оренду терміном на 10 років.

ТОВ «Савранський завод продовольчих товарів» 22.09.2015 року звернулося до Савранського РВ ГУМВС України в Одеській області по факту незаконного захоплення спірної земельної ділянки представником первісного позивача ОСОБА_3 (т.1 а.с. 28).

Таким чином, виділення земельної ділянки в натурі та початок її обробітку представником ОСОБА_2 є порушенням законних прав орендаря і такі дії підлягають припиненню до закінчення строку дії договору оренди.

З урахуванням викладеного зустрічний позов є обґрунтованим та дійсно підлягав задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесенні нею і документально підтверджені судові витрати.

При зверненні до суду з зустрічним позовом позивачем за зустрічним позовом сплачено судовий збір в розмірі 1218грн., що підтверджується квитанцією від 16.11.2015 року (а. с. 23а), з урахуванням чого вказана сума підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Савранський завод продовольчих товарів».

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі», який є спеціальним законом і має пріоритет перед іншими законами в застосуванні щодо даних правовідносин, договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Частиною 1 ст.14 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Відповідно до ч. 1 ст.16 цього ж Закону укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку.

Відповідно до ст.93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 203 ЦК України визначено, що особа яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Випадки недійсності правочинів встановлені ст. 215 ЦК України, згідно якої підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Виходячи з положень статті 215 ЦК України правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Частиною першою статті 241 ЦК України встановлено, що наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 59 ЦПК України).

Враховуючи вищезазначені обставини, приписи законодавства, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що позов ОСОБА_2 не підлягає задоволенню, а зустрічний позов ТОВ «Савранський завод продовольчих товарів» задоволенню.

Колегія суддів зазначає, що позивач ОСОБА_2 при подачі свого позову та апеляційної скарги не надав ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Скаржник не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї позовної заяви та апеляційної скарги.

Твердження скаржника в апеляційній скарзі про те, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону, є неспроможними.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують зазначені вище висновки суду першої інстанції і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Тому, на думку колегії суддів, справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Савранського районного суду Одеської області від 10 грудня 2015 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

П.М. Черевко

Повне судове рішення складено 08.02.2018 року