Справа № 605/429/17
РІШЕННЯ

Іменем України

"01" лютого 2018 р. Підгаєцький районний суд

Тернопільської області

в складі :

головуючого судді Горуц Р.О.

за участю:

секретаря судового засідання Дармограй Т.І.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника третьої особи, яка не заявляє

самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Підгайці справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: орган опіки та піклування Підгаєцької РДА про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та участі у її вихованні, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: орган опіки та піклування Підгаєцької РДА про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та участі у її вихованні.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю, при цьому в судових дебатах просив встановити йому такий графік побачення з дитиною, який рекомендований висновком органу опіки та піклування Підгаєцької РДА від 29 січня 2018 року і з яким він повністю погоджується. Крім того, пояснив, що батьки мають рівні права щодо участі у вихованні дитини, проте відповідач перешкоджає йому бачити сина, у вихованні якого він бажає брати участь. Вже більше 1 року, а саме з листопада 2016 року, він дитини не бере від відповідачки. На даний час дитина говорить на нього дядя. Син не боїться його, хоча й через тривалий час не спілкування з ним, відвик від нього. Вважав, що дане питання врегулюється добровільно, а тому раніше до суду з вказаним позовом не звертався.

Відповідач ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково з підстав викладених у запереченні на позов та пояснила, що вона ніколи не перешкоджала позивачу бачитись із сином, а навпаки допомагала ОСОБА_1 у тому, щоб дитина йшла до нього, заспокоюючи її.

Позивач міг не дзвонити по 2-3 тижні, або й по 2-3 місяці, не цікавлячись здоровям своєї дитини. Зокрема, перед подачею даного позову до суду, ОСОБА_1 приблизно 2-3 місяці жодного інтересу до дитини не виявляв. Навіть враховуючи п.4 висновку органу опіки та піклування Підгаєцької РДА від 28 листопада 2017 року, позивач не виявляв інтересу побачитись з дитиною.

Позивач неодноразово в присутності сина кричав і підносив на неї руку, незважаючи на те, чи дитина знаходилась у неї на руках, чи вона спить.

Коли дитині було 2 місяці позивач почав проживати окремо від них, при цьому за вказаний період ОСОБА_1 регулярно влаштовував скандали, незважаючи на те, що у неї на руках була дитина, душив її. Дитина після такого була дуже налякана та плакала.

Одного разу вона прогулювалась з дитиною, а позивач будучи в стані алкогольного спяніння, вирвав сина у неї з рук і привіз його додому о 23 год., при цьому дитина мало не впала зі сходової клітки.

Вважає, що при вирішенні даного спору необхідно врахувати психологічний та емоційний стан дитини, її вік і стан здоровя, а позивач на її думку думає більше про власні амбіції, а не про інтереси дитини. Вона не проти щодо побачень позивача з дитиною, але такі побачення на її переконання мають відбуватись поступово, а саме: 1 раз в тиждень у її присутності та за місцем проживання дитини, тобто у комфортному для дитини середовищі і при цьому з самого початку такі зустрічі мають бути недовготривалими, а до прикладу з 10 год. по 11 год., з тією метою, щоб дитина поступово звикла до батька, оскільки йдеться про майбутнє здоровя сина, в тому числі й психічне та дотримання впершу чергу його інтересів.

Кожного разу коли позивач хотів взяти дитину на прогулянку, а дитина не хотіла до нього йти, то останній майже завжди вчиняв скандали.

Позивач сам своєю поведінкою відштовхнув дитину від себе, син боїться його.

У присутності психолога, вона 4 рази виносила на вулицю сина, але він втікав у будинок, бо боїться позивача і навіть ввечері того ж дня, дитина зі страху перед позивачем боялась вийти на вулицю.

Представник позивача ОСОБА_2 у судовому засіданні позов підтримав з мотивів, викладених у позовній заяві та просить визначити позивачу такий спосіб участі у вихованні сина, який зазначено у висновку органу опіки та піклування Підгаєцької РДА від 29 січня 2018 року і з яким вони повністю погоджуються. Поряд з цим, висновок фахівця за результатами психологічного дослідження психоемоційного стану сина позивача, проведеного психологом без ухвали суду, а також пояснення свідка ОСОБА_6, яка є матірю позивача, а отже являється заінтересованою особою, вважає неналежними доказами.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору органу опіки та піклування Підгаєцької РДА, надала суду висновок даного органу від 29 січня 2018 року, який вона підтримала повністю. При цьому, додала, що при прийнятті вказаного рішення, члени комісії врахували побажання батьків дитини, а також висновок психолога. Спосіб участі батька у вихованні сина, визначений у вказаному висновку з врахуванням того, щоб дитина поступово звикла до батька, з яким незнайома, відвикла від нього.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що вона є матірю відповідачки, а позивач відповідно є її колишнім зятем, з яким вона не підтримує жодних стосунків. Коли її онукові було 2 місяці, то позивач пішов із сімї. Позивач неодноразово неадекватно себе вів у присутності дитини, вчиняв скандали, виривав сина з рук у матері.

Відповідач регулярно давала йому дитину, але після такої поведінки позивача, дитина його боїться, після побачень з ним погано себе почуває, зривалась зі сну. Після одної з прогулянок позивача із своїм сином, у дитини були обморожені руки та обличчя.

Був період, коли позивач не приходив до свого сина по декілька місяців, а ще постійні скандали, які він вчиняв у його присутності і як наслідок дитина боїться свого батька.

Відповідач робить все можливе, щоб сприяти побаченням батька із сином.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що він проживає по сусідству із відповідачкою. Позивача у господарстві відповідача, він бачив останній раз приблизно в червні 2017 року. Він не бачив, щоб відповідач чинила позивачу перешкоди у побаченні з дитиною. Неодноразово, він, їх бачив на вулиці. Коли ОСОБА_1 приходив до відповідачки, то остання не чинила йому перешкод у спілкуванні з дитиною. Одного разу він бачив, як позивач на дитячому візку віз свого сина, який дуже плакав. Тоді він вийшов з свого подвіря протягнув до дитини руки, при цьому дитина пішла до нього на руки і перестала плакати. На вулицю з житлового будинку вийшла відповідачка і взяла дитину на руки, заспокоївши її.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснив, що він проживає приблизно у 18-20 м. від господарства у якому проживає відповідач. Близько 5-6 разів він бачив, як відповідач виносить дитину до позивача, а коли батько хотів взяти дитину з собою, то дитина плакала, кричала та не йшла до нього.

Одного разу, він бачив, що позивач мав іграшку-машинку, але дитина й іграшки не брала.

Він вже тривалий час не бачив позивача у господарстві відповідача.

Суд, заслухавши пояснення сторін, представника позивача, представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору органу опіки та піклування Підгаєцької РДА, свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення виходячи із наступних підстав.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.11 Закону України Про охорону дитинства кожна дитина має право на проживання в сімї разом з батьками або в сімї одного з них та на піклування батьків.

Батько і мати мають рівні права та обовязки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обовязком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

В силу ч.ч.1, 2 ст.15 Закону України Про охорону дитинства дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобовязані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Судом встановлено, що шлюб між сторонами, рішенням Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 20 липня 2016 року, яке не оскаржувалось та набрало законної сили розірвано.

Від даного шлюбу у сторін народився син ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає разом із матірю, бабусею та дідусем, в будинку, що знаходиться за адресою: м. Підгайці по вул. І.Франка, 11 Тернопільської області та належить матері відповідача, де створено всі необхідні умови для нормального проживання та розвитку дитини, що підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов проживання малолітнього ОСОБА_9 від 21 листопада 2017 року.

Із акта обстеження матеріально-побутових умов проживання ОСОБА_1 видно, що позивач проживає разом із матірю, братом та батьком у будинку, який належить останньому. Має свою окрему кімнату, де створені умови для перебування дитини на час зустрічей батька ОСОБА_1 з дитиною ОСОБА_9

Як вбачається із висновку органу опіки та піклування Підгаєцької РДА від 14 серпня 2017 року, що прийнятий за результатом розгляду заяви ОСОБА_1 щодо встановлення графіку побачення із малолітнім сином ОСОБА_9, позивачу було рекомендовано вирішити питання щодо участі в утриманні та вихованні сина в судовому порядку.

В процесі підготовки справи до судового розгляду, судом, представнику третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору органу опіки та піклування Підгаєцької РДА, було рекомендовано надати висновок щодо можливості повного або часткового задоволення позову, при цьому якщо це можливо із врахуванням думки психолога.

Висновком органу опіки та піклування Підгаєцької РДА від 28 листопада 2017 року, було рекомендовано батькам дитини скористатися послугами психолога, представивши його висновок до суду. До винесення по справі рішення суду, службі у справах дітей та районному центру соціальних служб для сімї, дітей та молоді, було доручено організувати зустрічі батька із сином раз в тиждень, в присутності матері та працівників вказаних служб.

За результатами психологічного дослідження проведеного за сприяння сторін та на виконання п.3 висновку органу опіки та піклування Підгаєцької РДА від 28 листопада 2017 року, психологом, кандидатом психологічних наук, доцентом ОСОБА_10Л.(зі стажом роботи 15 років), було зроблено ряд висновків, зокрема:

- при дослідженні соціальної адаптованості дитини ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, сфери її міжособистісних відносин та їх особливостей, спостерігалася яскраво виражена привязаність до матері та найближчого оточення (бабусі, дідуся, тітки, дядька родичів матері). При згадуванні батька, дитина демонструвала емоційну напруженість та підвищений рівень агресії. У пропонованій ігровій ситуації, у якій мали бути програні ролі усіх значимих членів родини, дитина виявляла прихильність до вищезазначених осіб та різко реагувала на появу батька. Емоційна реакція була повязана із бажанням уникнути зустрічі з ним, заховатися. У дитини загалом не сформоване розуміння поняття батько, вона підміняє його поняттям дядя, а відтак не до кінця розуміє його роль у своєму житті.

Як зазначено у вказаному висновку фахівця, основним пусковим і формуючим механізмом психічного здоровя дитини у такому віці є оточуюче середовище, оскільки система особистісної саморегуляції ще не сформована. Тому надзвичайно важливу роль в корекції нервово-рефлекторної збудливості відіграє ефективність середовища, тобто можливість створення оптимальних умов для комфортного самовідчуття дитини, як фактора профілактики відхилень у психічному розвитку. Основними параметрами такого середовища є: відчуття безпеки (бути поряд із значимими дорослими), стабільність оточення, звичний режим дня).

Відтак, як зазначає фахівець у даній галузі, усі різкі зміни у середовищі дитини, які безпосередньо повязані з порушенням її комфорту (зміна звичної обстановки, порушення режиму сну і харчування, незвичне місце відпочинку тощо) можуть негативно вплинути, як на її психічний розвиток в цілому, так і психоемоційний стан зокрема. Це також стосується і часу, який дитина буде проводити поза межами дому, адже в силу особливостей вікового розвитку в неї не сформоване уявлення про час та простір і тому пояснити їй чому вона має, наприклад, 5 годин перебувати в іншому домі, неможливо. У цьому випадку примусовий графік відвідувань поза домом в цьому віці стає ворожим параметром середовища, непередбачуваним, незрозумілим і небезпечним, а тому може створити чіткий асоціативний звязок: батько порушення комфортного ефективного середовища тривога, страх.

З огляду на викладене у висновку фахівця від 12 грудня 2017 року, останньою зроблено наступний висновок, що базується на психологічному дослідженні проведеному у період часу з 18 листопада по 12 грудня 2017 року, а саме: за даних умов, зважаючи на вікові особливості та психоемоційний стан, який фіксується на даний момент часу, регулярні довготривалі зустрічі поза межами звичного комфортного середовища та без присутності значимих дорослих, можуть мати непередбачувані наслідки для психічного розвитку дитини.

Зміна графіку відвідувань може відбуватися тільки за умов, коли будуть максимально враховані потреби дитини, тобто дуже обережно та поступово, без тиску, ретельно спостерігаючи за реакцією дитини і її психологічною та емоційною готовністю до спілкування та контакту.

Даний висновок фахівця-психолога, а також побажання батьків дитини та її інтереси, в подальшому були враховані органом опіки та піклування Підгаєцької РДА, при прийнятті висновку від 29 січня 2018 року, з яким повністю погодився позивач та його представник.

Разом з тим, представником позивача в судовому засіданні заявлено клопотання про те, що такий висновок фахівця-психолога від 12 грудня 2017 року не є належним доказом, оскільки він здобутий не на підставі ухвали суду.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Виходячи із вищенаведеного, суд, вважає, що клопотання представника позивача щодо неналежності вказаного висновку фахівця, як доказу до задоволення не підлягає, оскільки такий висновок містить інформацію щодо предмета доказування, яка має значення для розгляду справи і підлягає встановленню при ухваленні судового рішення, а отже є належним доказом в розумінні положень ст.77 ЦПК України. Крім того, під час розгляду справи жодною із сторін не заявлялось клопотання про призначення судом тої чи іншої експертизи, зокрема й судово-психологічної експертизи у її різновидах.

Той факт, що позивач зареєстрований, як фізична особа-підприємець, по місцю проживання характеризується з позитивної сторони, до адміністративної відповідальності на протязі 2015-2016 років не притягувався, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не знаходиться, підтверджується відповідно довідкою-характеристикою від 21 серпня 2017 року, довідками виданими центральною районною поліклінікою, а також витягом з реєстру платників єдиного податку.

Частиною 8 ст.7 СК України передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Положенням ст.153 СК України визначено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

У відповідності із ч.ч.1, 2 ст.159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Згідно з частинами 5, 6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Підгаєцької РДА від 29 січня 2018 року, орган опіки і піклування, захищаючи інтереси дитини, вважає за доцільне встановити такі способи участі батька ОСОБА_1 у вихованні дитини ОСОБА_9:

- перший місяць: вівторок, четвер, субота, неділя по 1 годині 30 хвилин за місцем проживання дитини без нагляду матері, або за місцем проживання батька в присутності соціально значимих для дитини дорослих;

- другий місяць: вівторок, четвер, субота, неділя по 2 години 30 хвилин за місцем проживання дитини без нагляду матері або за місцем проживання батька в присутності соціально значимих для дитини дорослих;;

- третій місяць: вівторок, четвер, субота, неділя по 4 години на розсуд батька в присутності соціально значимих для дитини дорослих чи без їх участі;

- відвідування без обмеження дитячих заходів за участю сина;

- безперешкодне відвідування дитини за місцем її фактичного знаходження у період хвороби.

Висновок органу опіки і піклування має базуватися на достовірній інформації про усі фактичні обставини, які можуть мати істотне значення та ретельному їх з'ясуванні.

Такий висновок є рекомендаційним, тому суд може постановити інше рішення, ніж пропонує орган опіки та піклування.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної ОСОБА_11 № 789-XII від 27.02.91 року, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

В силу ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та рівними правами батьків щодо спілкування з дитиною, особлива увага має бути приділена найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 року по справі Хант проти України).

Таким чином, беручи до уваги вимоги закону щодо обов'язку батьків у вихованні дитини, свідоме бажання позивача виховувати свою дитину та спілкуватися з нею, відсутність будь-яких випадків, коли законом обмежене право позивача на спілкування з дитиною, при визначенні способу участі батька у вихованні неповнолітнього сина, суд виходить із обставин його проживання, віку, враховуючи висновок фахівця за результатами психологічного дослідження, особисту прихильність дитини до матері та її не сприйняття, на даний час, за вищезазначених обставин позивача, як батька, приділяючи першочергову увагу як найкращому забезпеченню інтересів дитини, а тому, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, а саме: встановити позивачу час спілкування з дитиною за наступним графіком: надати батькові ОСОБА_1 можливість зустрічей з сином ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, за адресою: м. Підгайці по вул. І.Франка,11 Тернопільської області, або ж за погодженням з матірю дитини поза місцем її проживання, один раз в тиждень в суботу з 10 год. 00 хв. по 14 год. 00 хв., починаючи з першої суботи першого місяця після вступу рішення в законну силу, у присутності матері дитини, а також відвідування без обмеження дитячих заходів за участю сина.

Крім того, при визначенні способу участі позивача у вихованні неповнолітнього сина суд також бере до уваги, що дитина тривалий час не спілкувалася з батьком, втратила з батьком тісний зв'язок, для налагодження стосунків між ними необхідні певні зусилля та час, тому достатнім часом буде спілкування у визначеному судом порядку, при цьому, суд вважає, що таке спілкування не порушуватиме звичного порядку життя дитини і забезпечить передбачене ст.157 СК України право батька на особисте спілкування з сином.

Твердження ОСОБА_1 про те, що позивач чинить йому перешкоди у спілкуванні із сином, суд до уваги не приймає, оцінюючи їх критично, оскільки такі обставини в судовому засіданні не доведено позивачем, а також спростовано відповідачем та поясненнями свідків.

Пояснення відповідача дані нею в судовому засіданні стосовно дій позивача по відношенню до неї у присутності сина, а також щодо його відвідування дитини та її поведінки після цього, підтверджено в судовому засіданні поясненнями свідка ОСОБА_6, яка їх давала під присягою та будучи попередженою про кримінальну відповідальність встановлену чинним законодавством України, а тому будь-яких сумнівів, щодо неналежності даного доказу про що заявляв представник позивача в судовому засіданні, у суду не виникає, відповідно зазначене клопотання не узгоджується із приписами ст.77 ЦПК України та задоволенню не підлягає.

З огляду на вищенаведене в решті позовних вимог слід відмовити.

Слід зазначити, що у разі зміни обставин, пов'язаних з віком дитини, станом її здоров'я, психологічного стану, жодна із сторін не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про визначення іншого способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 263, 265 ЦПК України, ст.ст.7, 141, 153, 157, 159 СК України, ст.ст. 11, 15 Закону України Про охорону дитинства, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Надати ОСОБА_1 можливість зустрічей з сином - ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, за адресою: м. Підгайці по вул. І.Франка,11 Тернопільської області, або ж за погодженням з матірю дитини поза місцем її проживання, один раз в тиждень в суботу з 10 год. 00 хв. по 14 год. 00 хв., починаючи з першої суботи першого місяця після вступу рішення в законну силу, у присутності матері дитини, а також відвідування без обмеження дитячих заходів за участю сина.

В решті позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до апеляційного суду Тернопільської області, або через Підгаєцький районний суд Тернопільської області.

Головуючий: ОСОБА_11