Справа №295/6989/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.01.2018 року м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира в складі:

головуючого судді - Полонця С.М.,

секретарів с/з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в місті Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

за участю: позивача ОСОБА_4, його представника адвоката ОСОБА_10, відповідачів: ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_6 та його представника адвоката ОСОБА_11, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням заяви про зміну позовних вимог від 14.08.2017 року просить стягнути з відповідачів: ОСОБА_5 матеріальну шкоду в сумі 75 грн. та моральну шкоду в сумі 40000 грн., ОСОБА_6 матеріальну шкоду в сумі 75 грн. та моральну шкоду в сумі 120000 грн., ОСОБА_7 матеріальну шкоду в сумі 75 грн. та моральну шкоду в сумі 25000 грн., ОСОБА_8 матеріальну шкоду в сумі 75 грн. та моральну шкоду в сумі 15000 грн., ОСОБА_9 матеріальну шкоду в сумі 75 грн. та моральну шкоду в сумі 40000 грн., а всього 200300 грн. та 40075 грн. При цьому посилається на те, що 28.12.2016 року між позивачем та відповідачами виник конфлікт, під час якого позивачу нанесено тілесні ушкодження, в наслідок чого він зазнав фізичного болю та душевних страждань, був вимушений проходити лікування, тобто неправомірними діями відповідачів йому завдано матеріальну та моральну шкоду.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити з підстав, викладених у позові.

Відповідачі ОСОБА_5, , ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_6 та його представник в судовому засіданні просили відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.

Вислухавши учасників справи та дослідивши матеріали справи, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 проживає позивач ОСОБА_4 разом із своєю родиною. По сусідству з ним по провулку 2-му Чуднівському, 14-а проживають ОСОБА_6 разом із своєю родиною та його мати ОСОБА_5.

Між вказаними особами тривалий час склались неприязні стосунки на грунті використання спільної земельної ділянки, що слугує для підїзду автотранспорту та знаходиться поруч із вказаними приватними садибами.

У звязку із вказаними обставинами ОСОБА_4 неодноразово звертався до Житомирської міської ради з приводу встановлення за вказаною адресою дорожнього знаку «стоянка заборонена» для заборони використання вказаної земельної ділянки власниками автомобілів, які приїжджають до сусідів ОСОБА_4

28.12.2016 року близько 10 год. 30 хв. працівники КП «Житомирміськсвітло» на спецавтомобілі вказаного підприємства прибули за адресою: м. Житомир, провулок 2-й Чуднівський, 16, де на бетонному стовпі освітлення почали монтувати дорожній знак «стоянка заборонена».

Вказані дії працівників КП «Житомирміськсвітло» не сподобалися мешканцям вказаного провулку, які почали висловлювати свої претензії та почали вимагати демонтувати вказаний дорожній знак у звязку з тим, що встановлення цього дорожнього знаку порушує інтереси інших мешканців провулку 2-го Чуднівського.

На вказані події із свого будинку вийшов ОСОБА_4, який почав вимагати від працівників КП «Житомирміськсвітло» залишити на своєму місці дорожній знак, який був встановлений останніми згідно рішення міської ради.

В той же час ОСОБА_5 направилась в бік ОСОБА_4 для вияснення ситуації, що склалася та можливості у подальшому взаємного користування земельною ділянкою для підїзду автотранспорту до інших мешканців провулку.

Між вказаними особами виникла суперечка, яка переросла у сварку та взаємні образи.

Коли ОСОБА_5 наблизилася до ОСОБА_4 на відстань декількох метрів, то останній дістав із свого одягу місткість із сльозогінним газом та струмінь якого почав розпилювати в бік обличчя ОСОБА_5

Щоб уникнути заподіяння тілесних ушкоджень своїй матері на допомогу останньої направився її син ОСОБА_6, який вступив у суперечку із ОСОБА_4 та за допомогою фізичної сили намагався запобігти розпилювання останнім сльозогінного газу. В ході суперечки із ОСОБА_6 та ОСОБА_4 останньому були заподіяні легкі тілесні ушкодження.

Згідно висновку експерта №2668 від 12.12.2017 року на підставі даних судово-медичного обстеження ОСОБА_4, локалізація та кількість тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_4 не відповідають даним протоколів проведених слідчих експериментів за участю останнього та за участю ОСОБА_6

Відповідно до висновку експерта №4017 від 27.12.2017 року судити про причинно-наслідковий звязок між спричиненими тілесними ушкодженнями ОСОБА_4 у вигляді синців на обличчі та крововиливу на слизовій верхньої губи справа з погіршенням його здоровя не мається можливим.

Вищевказані обставини встановлені постановою слідчого СВ Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_12 від 18.01.2018 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0007855 від 29.12.2016 року у звязку з відсутністю в діях ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_7 протиправних діянь, спрямованих на умисне заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_4 та вчинення хуліганських дій, направлених на грубе порушення громадського порядку.

При цьому слідчий дійшов до висновку про те, що проведеними слідчими діями та розшуковими заходами встановити свідків указаних подій, які вказували б на те, що саме ОСОБА_4 умисно були заподіяні тілесні ушкодження, не було можливим.

Відповідно до ст.21 Конституції України всі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.

Згідно п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами справ за позовами про відшкодування шкоди» та положень статей 1166 та 1167 ЦК України шкода підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, а для покладення відповідальності на заподіювача майнової та моральної шкоди, необхідна сукупність таких обов'язкових умов: а) наявність шкоди; б) протиправність дій заподіювача шкоди; в) причинний зв'язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою; г) вина в заподіянні шкоди.

Таким чином, деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди. Причинний зв'язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов'язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об'єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За умовами ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 ЦК України необхідно довести розмір шкоди, під якою розуміється зокрема втрата або пошкодження майна потерпілого.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (ст. 1192 ЦК України).

За умовами ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Наданий позивачем до матеріалів справи та оглянутий в судовому засіданні відеозапис не є достовірним доказом в розумінні статті 79 ЦПК України, оскільки ним не можливо встановити дійсні обставини справи щодо завдання позивачу відповідачами матеріальної та моральної шкоди.

За таких обставин, коли вина відповідачів у заподіянні позивачу легких тілесних ушкоджень не доведена, не знайшов свого підтвердження і причинно-наслідковий звязок між фактом заподіяння легких тілесних ушкоджень та розладом здоровя позивача. Обгрунтовуючи розмір матеріальної шкоди позивач зазначив, що матеріальна шкода, спричинена йому відповідачами складається з витрат на його лікування, купівлю медичних препаратів на суму 180 грн., прання куртки та штанів, які були забруднені після повалення та побиття його ще й на землі та яке ним оцінено в 120 грн. Проте, з наданої позивачем копії фіскального чека не вбачається, що ліки купувалися ним та саме у звязку з отриманими тілесними ушкодженнями. Крім того датований вказаний чек 30.12.2016 року, тобто через два дні після вищезазначених подій. Будь-які інші чеки та квитанції на лікування позивача та прання речей у нього відсутні.

Окрім того, позивач посилається на те, що внаслідок неправомірних дій відповідачів, позивач отримав другу групу інвалідності. Разом з тим, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що погіршення стану здоровя позивача відбулося саме внаслідок неправомірних дій відповідачів.

За таких обставин надані посилання на докази на підтвердження матеріальної шкоди, внаслідок завдання відповідачами тілесних ушкоджень 28.12.2016 року не є належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами в розумінні ст. ст. 77-80 ЦПК України, тому суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог в частині стягнення матеріальної шкоди.

Частиною 1 статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до п. 9 вищевказаної Постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Враховуючи, що вина відповідачів у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України на день розгляду справи судом не доведена, а тому не має підстав для стягнення з відповідачів на користь позивача моральної шкоди.

Оскільки позовні вимоги не підлягають задоволенню у повному обсязі, а позивач як особа з інвалідністю ІІ групи звільнений від сплати судового збору, питання щодо розподілу судових витрат не вирішується.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 81, 82, 259, 263, 265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повне судове рішення складено 01.02.2018 року.

Суддя: С.М. Полонець