Справа № 211/4972/17
Провадження № 2/211/451/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
15 лютого 2018 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді - Ніколенко Д.М.,
за участю секретаря судового засідання - Гулько А.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Відділ реєстрації місця проживання громадян ОСОБА_4 комітету Довгинцівської районної у місті ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та просила визнати їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою, що розташована за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Героїв АТО (колишня ОСОБА_5)АДРЕСА_1. оскільки відповідачі не мешкають за вказаною адресою вже понад один рік, особистих речей в квартирі не має, за комунальні послуги не сплачують.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 вимоги позову підтримала з підстав, викладених в позові, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення.
Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилися, були повідомлені належним чином про дату, час та місце слухання справи, відзиву не надали.
Представник третьої особи Відділу реєстрації місця проживання громадян ОСОБА_4 комітету Довгинцівської районної у місті радив судове засідання не зявився, до суду надійшов відгук про слухання справи за відсутності представника, при винесенні рішення покладаються на розсуд суду..
Протокольною ухвалою від 15.02.2018 р. в порядку ч. 5 ст. 259 ЦПК України, суд згідно вимог ст. 280 ЦПК України ухвалив справу розглянути в порядку заочного розгляду справи на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідачі були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, не зявилися в судове засідання, не повідомили причини неявки, не подали відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Вислухавши доводи позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків.
Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону.
Ст. 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Як встановлено судом, на підставі свідоцтва про право власності на житло № Д 954 від 16.11.1998 р. позивачу ОСОБА_6 і відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві приватної спільної сумісної власності належала квартира АДРЕСА_2 (колишня ОСОБА_5) в м. Кривому Розі Дніпропетровської області (а.с. 17 копія свідоцтва).
Договором про визначення часток (квартири) у спільній сумісній власності від 29 лютого 2016 р., посвідченого державним нотаріусом Шостої криворізької державної нотаріальної контори ОСОБА_7, визначено, що ОСОБА_6, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 належить по 1/3 частці кожного у зазначеній квартирі (а.с.15-16 копія договору, а.с. 13-14 копія Інформаційної довідки з Державного реєстру).
На підставі договору дарування частини квартири від 04 березня 2016 р., посвідченого державним нотаріусом Шостої криворізької державної нотаріальної контори ОСОБА_7, ОСОБА_2 подаровано належну йому 1/3 частину квартири АДРЕСА_2 (колишня ОСОБА_5) в м. Кривому Розі Дніпропетровської області позивачу ОСОБА_6 (а.с. 20-21 копія договору).
За даними з Інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, станом на 11.03.2016 р. власниками квартири АДРЕСА_2 (колишня ОСОБА_5) в м. Кривому Розі Дніпропетровської області є позивач ОСОБА_6 (2/3 частки) та відповідач ОСОБА_3 (1/3 частка) (а.с. 18-19).
У вказаній квартирі згідно довідки Криворізької обєднаної міської довідково-інформаційної служби від 28.09.2017 р. зареєстровані відповідачі (а.с. 10), однак з 2016 року ОСОБА_3 та з 2004року ОСОБА_2 - не проживають за даною адресою, що підтверджується актами сусідів з місця проживання від 28.09.2017 р., посвідченого майстром Товариства з обмеженою відповідальністю «Комбінат благоустрою» (а.с. 8,27).
Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до частини 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Згідно пункту другого частини 34 Постанови, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла.
Як вбачається з письмових матеріалів справи позивач є матірю відповідачів (а.с.6,11,12 копії свідоцтв).
Згідно пункту 39 Постанови, члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом.
Аналогічне викладено в ч. 2 ст. 405 ЦК України, відповідно до якої член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Враховуючи те, що відповідач ОСОБА_2, як колишній член сім'ї власника житла, не проживає у спірній квартирі без поважних причин понад строки, визначені ст. 405 ЦК України, суд вважає можливим визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування цим житловим приміщенням.
Разом з тим, вимоги про визнання ОСОБА_3 втративши право користування спірною квартирою задоволенню не підлягають, оскільки він є власником 1/3 частини квартири, а оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316 - 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР) (абз. 1 п. 34 Постанови).
Суд не бере до уваги посилання позивача про відсутність відомостей щодо місцезнаходження відповідача ОСОБА_3, оскільки в матеріалах справи наявна довіреність на представництво інтересів ОСОБА_3 ОСОБА_1, повязана з відчуженням спірної квартири та засвідчена 08 вересня 2017 року (а.с.9), що спростовує зазначене. Відсутність факту передачі належної йому частки квартири позивачу, на думку суду, свідчить про небажання відповідача ОСОБА_3 самоусунутися від володіння належної йому частки квартири.
В частині заявленої вимоги щодо зняття з реєстрації відповідачів за вищевказаною адресою суд також вважає необхідним відмовити, оскільки відповідно до абзацу другого ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-IV зі змінами та доповненнями, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачем вимога про відшкодування судових витрат не заявлялася, вони покладаються на позивача.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 317,319,391,405 ЦК України, ст..ст. 10, 12,13, 141, 263, 265, 280-284 ЦПК ЦПК України,суд ,-
позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, таким, що втратив право користування квартирою, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Героїв АТО (ОСОБА_5)АДРЕСА_3.
В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачами протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу протягом 30 днів з дня отримання його копії.
Повне рішення складене 16.02.2018 р.
Суддя Д.М.Ніколенко