Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«01» лютого 2018 року Шевченківський районний суд м. Лвьвова

в складі: головуючого - судді Глинської Д.Б.

при секретарі Івасюті А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «Правекс-Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

у с т а н о в и в:

у грудні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Правекс-Банк» (далі ПАТ КБ «Правекс-Банк», банк, позивач) звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, в якому просить постановити рішення про солідарне стягнення з відповідачів заборгованість за кредитним договором №1846-001/07Р від 23 квітня 2007 року, яка складає 66 675,26 доларів США та судові витрати.

В обгрунтування своїх вимог позивач зазначав, що 23 квітня 2007 року між АКБ ««Правекс-Банк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Правекс-Банк», та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №1846-001/07Р, за умовами якого банк надав кредит в іноземній валюті для споживчих цілей, а також з метою оплати страхових платежів згідно з договору страхування нерухомого майна у розмірі 48 000 дол. США.

За умовами кредитного договору банк надав позичальнику кредит в іноземній валюті у розмірі 48 000 дол. США строком до 23 квітня 2031 року зі сплатою 11,99% річних.

Банк виконав свої зобовязання перед позичальником за кредитним договором, надавши йому кредит в сумі, строки та на умовах, передбачених кредитним договором.

З метою забезпечення належного виконання зобовязань за вищевказаним кредитним договором 23 квітня 2007 року між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки, відповідно до якого поручитель на добровільних засадах взяв на себе зобовязання перед банком відповідати за зобовязання боржника, які виникають з умов кредитного договору №1846-001/07Р від 23 квітня 2007 року в повному обсязі цих зобовязань.

За умовами вказаного договору поруки, поручитель зобовязується нести солідарну майнову відповідальність перед банком за виконання позичальником в повному обсязі зобовязань за Кредитним договором щодо сплати процентів, неустойки, вчасного та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом (п. 1.1 Договору поруки).

Пунктом. 1.3 Договору поруки передбачено, що поручитель дає свою згоду на збільшення розміру забезпеченого порукою зобовязання позичальника, що може виникнути у майбутньому, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, у випадку внесення позичальником та кредитором змін та доповнень до Кредитного договору, або у випадку внесення змін до Кредитного договору та/або цього Договору Кредитором в односторонньому порядку.

Термін дії укладеного договору поруки до 23 квітня 2034 року, що визначено у п. 4.1. вищевказаного договору.

Однак позичальник не виконує належним чином свої грошові зобовязання.

24 червня 2015 року позичальнику ОСОБА_1 було направлено вимогу про дострокове виконання зобовязань за Кредитним договором №1846-001/07Р від 23 квітня 2007 року.

24 червня 2015 року поручителю ОСОБА_2 було направлено вимогу про необхідність виконання зобовязань за Кредитним договором №1846-001/07Р від 23 квітня 2007 року.

Оскільки відповідачі зобовязання за вказаним кредитним договором та договором поруки належним чином не виконали та позичальник допустив заборгованість, яка складає 66 675,26 доларів США, тому банк вимушений звернутись в суд.

Представник позивача в судове засідання не зявився та подав до суду клопотання, в якому підтримує позовні вимоги, просить суд розглядати справу у його відсутності.

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в судове засідання не зявилися з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлялася про місце, дату та час слухання справи.

Відповідно до ч.1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно з п.1 ч.2 ст. 44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_1 9 разів подавала апеляційну скаргу на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 30 грудня 2015 року про відкриття провадження у справі.

Ухвалами Апеляційного суду Львівської області від 11 травня 2016 року, від 18 листопада 2016 року, від 30 січня 2017 року, від 13 березня 2017 року, від 03 серпня 2017 року та від 02 листопада 2017 року було відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 30 грудня 2015 року про відкриття провадження у справі.

У ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію, Україна взяла на себе зобов'язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

У своєму рішенні від 15 липня 2002 року у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд зазначив що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду вбачається, що питання про порушення ст.17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

У рішенні Європейського Суду від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходи, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

У зв'язку з наведеним дії відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у виді подання в девятий раз апеляційної скарги на ухвалу про відкриття провадження, неявки в судові засідання, яким було відомо про провадження у справі, дає підстави стверджувати про неналежне здійснення своїх процесуальних прав і виконання процесуальних обов'язків, що в свою чергу призвело до затягування судового розгляду даної справи, яка тривалий час, а саме з грудня 2015 року не може бути вирішена по суті виниклого спору.

Відповідно до вимог ст.44 ЦПК України суд розцінює вказане як зловживання відповідачами своїми процесуальними правами, що призводить до порушення розумних строків розгляду справи.

Як зазначає в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобовязана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватись належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обовязки.

Оскільки відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 належним чином повідомлені про місце, час та дату судового засідання та в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи у відсутності відповідачів, суд вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів.

У відповідності до ст.247 ЦПК України у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Зясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

23 квітня 2007 року між АКБ ««Правекс-Банк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Правекс-Банк», та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №1846-001/07Р, за умовами якого банк надав кредит в іноземній валюті для споживчих цілей, а також з метою оплати страхових платежів згідно з договору страхування нерухомого майна у розмірі 48 000 дол. США.

За умовами кредитного договору банк надав позичальнику кредит в іноземній валюті у розмірі 48 000 дол. США строком до 23 квітня 2031 року зі сплатою 11,99% річних.

За умовами Кредитного договору банк зобовязався надати позичальнику кредит на умовах та в порядку, визначеному Кредитним договором, а позичальник в свою чергу зобовязався здійснювати своєчасне погашення частини кредиту відповідно до Графіку, що є невідємним Додатком до Кредитного договору, щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом та повернути кредит у повному розмірі у строк, визначений Кредитним договором.

Згідно з п. 2.1. Кредитного Договору, видача кредиту здійснюється шляхом видачі готівкових грошових коштів із каси банку.

Банк належним чином виконав свої зобовязання за Кредитним договором, надавши позичальнику кредитні кошти на загальну суму 48 000 дол. США.

Умовами Кредитного договору визначено, що протягом всього терміну користування кредитними коштами, позичальник зобовязаний сплачувати проценти.

Так, згідно з п. 1.2. Кредитного договору кредит надається строком до 23.04.2031 року зі сплатою 11,99 % річних.

Згідно з п. 4.2. Кредитного договору, відсотки за користування кредитом підлягають сплаті позичальником щомісяця (за час фактичного користування грошовими коштами протягом календарного місяця) у термін до 10 числа місяця включно, наступного за місяцем нарахування процентів, а також на момент припинення дії Договору, вказаного у п. 1.2 даного Договору.

Позичальник допустив порушення своїх зобовязань щодо своєчасної сплати процентів за користування кредитом, а тому згідно розрахунку заборгованості, станом на 29.05.2015 року, за позичальником обліковується заборгованість по сплаті процентів за користування кредитними коштами у розмірі 22 282,26 дол. США.

Згідно з п. 9.1. Кредитного договору за порушення строків погашення заборгованості за кредитом та/або погашення чергової частини кредиту, згідно графіку позичальник сплачує банку пеню за кожний день прострочення в розмірі подвійної відсоткової ставки, зазначеної у п.1.2. Кредитного договору, від суми заборгованості за весь період прострочення.

У відповідності до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Положеннями ч. 1 ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

У відповідності до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

У порушення зазначених норм закону та умов кредитного договору відповідач ОСОБА_1 зобовязання за вказаним договором належним чином не виконала та допустила заборгованість у розмірі 66 675,26 дол. США, з яких: 44 393 дол. США заборгованість за кредитом, 22 282,26 дол. США заборгованість по сплаті відсотків.

З метою забезпечення належного виконання зобовязань за вищевказаним кредитним договором 23 квітня 2007 року між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки, відповідно до якого поручитель на добровільних засадах взяв на себе зобовязання перед банком відповідати за зобовязання боржника, які виникають з умов кредитного договору №1846-001/07Р від 23 квітня 2007 року в повному обсязі цих зобовязань.

За умовами вказаного договору поруки, поручитель зобовязується нести солідарну майнову відповідальність перед банком за виконання позичальником в повному обсязі зобовязань за Кредитним договором щодо сплати процентів, неустойки, вчасного та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом (п. 1.1. договору поруки).

Пунктом. 1.3 Договору поруки передбачено, що поручитель дає свою згоду на збільшення розміру забезпеченого порукою зобовязання позичальника, що може виникнути у майбутньому, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, у випадку внесення позичальником та кредитором змін та доповнень до Кредитного договору, або у випадку внесення змін до Кредитного договору та/або цього Договору Кредитором в односторонньому порядку.

Термін дії укладеного договору поруки до 23 квітня 2034 року, що визначено у п. 4.1. вищевказаного договору.

Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно з ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовязання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі.

Крім того, в силу дії ст. 141 ЦПК України з відповідачів слід в рівних частинах стягнути в користь позивача судові витрати.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 44, 76, 80, 81, 141, 247, 263, 264, 265 ЦПК України, ст.ст. 3, 11, 15, 16, 22, 509, 525, 526, 530, 536, 546, 553, 554, 610, 1046-1054 ЦК України, суд

в и р і ш и в :

позов задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) та ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2) на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Правекс-Банк» заборгованість за кредитним договором № 1846-001/07Р від 23 квітня 2007 року в сумі 66 675,26 доларів США (шістдесят шість тисяч шістсот сімдесят пять доларів двадцять шість центів).

Стягнути в рівних частинах з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) та ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2) на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Правекс-Банк» 22 908,85 грн. (двадцять дві тисячі девятсот вісім гривень вісімдесят пять копійок) витрат по оплаті судового збору.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Львівської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя ОСОБА_3