Справа № 181/331/18
Провадження № 2/181/131/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" жовтня 2018 р. смт. Межова

Межівський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Юрєва О.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Яківець А.О.,

розглянувши у порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 МКБ» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

18 квітня 2018 року ПАТ «ОСОБА_1 МКБ» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначається, що 24 квітня 2008 року

між ОСОБА_2 та відкритим акціонерним товариством «ОСОБА_1 МКБ», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «ОСОБА_1 МКБ», було укладено кредитний договір №Ф/08-09, за яким останній отримав кредит у розмірі 290837,00 доларів США, строком з 24 квітня 2008 року по 24 квітня 2015 року шляхом видачі готівки через касу банку, цільове призначення: на придбання земельних ділянок в с. Знаменівка Новомосковського району Дніпропетровської області.

Позивач зобовязання за договором виконав у повному обсязі, надавши ОСОБА_2 кредит у сумі 290837,00 доларів США. Всупереч договірним зобовязанням, відповідач неналежно виконував умови договору. Станом на 10 квітня 2018 року ОСОБА_2 має перед позивачем заборгованість за кредитним договором у розмірі 4910,64 доларів США та 27396,26 гривень, з яких: 3557, 00 доларів США сума основного боргу по кредиту, 1353, 64 доларів США сума нарахованих і несплачених відсотків за період з 10.04.2015 року по 09.04.2018 року включно, 1913,25 гривень сума пені за несвоєчасну сплату процентів за період з 11.04.2017 року по 10.04.2018 року включно, 25483, 01 гривень сума пені за несвоєчасну сплату основного боргу за період з 11.04.2017 року по 10.04.2018 року включно.

Позивач просить суд стягнути з ОСОБА_2 зазначену вище заборгованість на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та судові витрати.

Ухвалою Межівського районного суду Дніпропетровської області від 04 травня 2018 року було відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду на 09 годину 30 хвилин 24 травня 2018 року.

24 травня 2018 року судове засідання у справі було відкладено у звязку з неявкою відповідача на 07 червня 2018 року.

07 червня 2018 року судове засідання у справі було відкладено на підставі заяви відповідача про перенесення судового засідання на іншу дату у звязку із сімейними обставинами, на 19 червня 2018 року.

19 червня 2018 року судове засідання у справі було відкладено на підставі заяви відповідача про перенесення судового засідання на іншу дату у звязку із необхідністю надання правової допомоги, на 30 липня 2018 року.

Ухвалою Межівського районного суду Дніпропетровської області від 30 липня 2018 року було задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_3 про проведення судового засідання в режимі відео конференції та відкладено судовий розгляд на 23 серпня 2018 року.

21 серпня 2018 року до канцелярії суду від представника відповідача, адвоката ОСОБА_3 надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав, а саме ОСОБА_2 дійсно 24 квітня 2008 року підписував кредитний договір №Ф/08-09, але грошові кошти за цим договором він не отримував. Жодного платежу в рахунок погашення кредиту ОСОБА_2 не сплачував. Заява на видачу готівки №9-615 не може бути прийнята судом в якості доказу отримання грошових коштів, адже заява є заявкою на отримання грошей, але не підтверджує їх отримання, так як в цьому документі відсутній підпис ОСОБА_2, а також підписи працівників банку. Також позивачем не було додано до позовної заяви графіку погашення кредиту. При відсутності графіку погашення кредиту неможливо визначити дату останнього платежу в рахунок погашення кредиту. Тому посилання позивача на те, що останній платіж ОСОБА_2 повинен був здійснити 24.04.2015 року, нічим не підтверджується. Також не підтверджується і розмір щомісячного платежу в рахунок погашення кредиту при відсутності графіку погашення кредиту, так як в самому тексті договору розмір щомісячного платежу не вказаний. До позовних вимог позивача підлягає застосуванню позовна давність, враховуючи відсутність графіку погашення кредиту. Крім того, строк позовної давності по пені пропущений, тому що пеню можна було стягнути за рік з моменту як останнього платежу, так і процентів. На підставі викладеного просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

23 серпня 2018 року судове засідання було відкладено на підставі клопотання представника позивача ОСОБА_4 про відкладення розгляду справи у звязку з відпусткою та необхідністю надання часу для підготовки заперечень на відзив на позовну заяву, на 13 вересня 2018 року.

04 вересня 2018 року до канцелярії суду від представника позивача ОСОБА_4 надійшла відповідь на відзив на позовну заяву від 17 серпня 2018 року, відповідно до якої зазначає, що відповідно до п.п.1.2, 1.3. кредитного договору кредитні кошти надавалися позичальнику на придбання земельних ділянок в с. Знаменів, ка, Новомосковського району, Дніпропетровської області шляхом видачі готівки через касу банку. Земельна ділянка була придбана, а отже це підтверджує укладення кредитного договору та отримання кредиту. Також відсутність жодних претензій щодо виконання сторонами кредитного договору щодо видачі кредитних коштів по кредитному договору чи щодо розірвання договору іпотеки є доказом того, що кредитні кошти були отримані саме відповідачем. Також зазначають, що відповідач отримав всі необхідні роз1яснення стосовно графіку погашення кредиту, що підтверджується копіями відповідних повідомлень від 24 квітня 2008 року. З даного графіку вбачається, що останній платіж мав бути здійснений 24 квітня 2015 року. Також у відзиві на позовну заяву відсутні докази звернення відповідача до банку з приводу розяснення положень договору чи надання відповідачу іншої інформації з приводу виконання зобовязань.

13 вересня 2018 року судовий розгляд справи було відкладено на підставі клопотання представника відповідача на 26 вересня 2018 року.

Ухвалою Межівського районного суду Дніпропетровської області від 26 вересня 2018 року було витребувано письмові докази з Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області та відкладено розгляд справи на 16 жовтня 2018 року.

28 вересня 2018 року до канцелярії суду від представника відповідача, адвоката ОСОБА_3 надійшли письмові пояснення, відповідно до яких зазначає, що додаток до інформаційного листа про умови кредитування, орієнтовану сукупну вартість кредиту та розмір реальної процентної ставки у ВАТ «МКБ», відповідно до приписів п.а.3.1. та 3.2. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, не є додатком до кредитного договору, як графік погашення кредиту. Також наголошує на тому, що згідно зх. Правовою позицією, висловленою ОСОБА_5 палатою Верховного Суду, після закінчення дії кредитного договору нарахування процентів та штрафних санкцій припиняється.

16 жовтня 2018 року судове засідання було відкладено у звязку із неявкою представника відповідача, адвоката ОСОБА_3, на 31 жовтня 2018 року.

Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи у їх відсутність. Згідні на заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Позов підтримують повністю.

Представник відповідача ОСОБА_2, адвокат ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. В повному обсязі заперечує проти задоволення позовних вимог з підстав, на які вказувала раніше. Наполягає на застосуванні позовної давності до вимог в повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв'язку з чим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу.

Суд, оцінивши зібрані у справі докази, зясувавши обставини справи, дослідивши докази та надавши їм відповідну оцінку, вважає, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити у звязку із пропуском позивачем строку позовної давності, про що було заявлено представником відповідача, адвокатом ОСОБА_3 у відзиві на позовну заяву від 21 серпня 2018 року та у письмових поясненнях від 28 вересня 2018 року.

Так у судовому засіданні встановлено, що 24 квітня 2008 року між ОСОБА_2 та відкритим акціонерним товариством «ОСОБА_1 МКБ», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «ОСОБА_1 МКБ», було укладено кредитний договір №Ф/08-09, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 290837,00 доларів США, строком з 24 квітня 2008 року по 24 квітня 2015 року шляхом видачі готівки через касу банку, цільове призначення: на придбання земельних ділянок в с. Знаменівка Новомосковського району Дніпропетровської області.

Згідно з п.1.1., п.3.1, та п.3.2 кредитного договору позичальник зобовязався сплачувати відсотки за користування кредитом виходячи з відсоткової ставки 12,5 % відсотків річних. При цьому відсотки за кредит нараховуються щомісячно за період з 01 числа поточного місяця по 30 (31) число поточного місяця за методом «факт/360».

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити проценти. Тобто, зобов'язання з надання кредиту, його повернення та сплати процентів є основним, а зобов'язання зі сплати штрафу та пені є додатковим до основного.

Позивач обов'язки за умовами договору виконав, надавши кредитні кошти відповідачеві в сумі 290837,00 доларів США, що підтверджується копією заяви на видачу готівки №90615 від 25 квітня 2008 року. Останній в свою чергу відповідно до п.2.1. кредитного договору повинен був повернути кредит не пізніше 24 квітня 2015 року, згідно графіку викладеному в додатку №1.

Так з матеріалів справи вбачається, що в архівах банку, де зберігаються фінансові документи, а саме касові документи Дніпропетровської філії ВАТ «ОСОБА_1 МКБ» з 22 квітня 2008 року по 30 квітня 2008 року, було виявлено, що оригінал заяви на видачу готівки №90615 від 25.04.2008 року вилучено на підставі постанови Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 06.04.2009 року в межах розгляду кримінальної справи №4099008 та на підставі протоколу виїмки від 09.04.2009 року, складеним старшим оперуповноваженим по ОВД УНМ ГНА в Дніпропетровській області податкової міліції ОСОБА_6

Відповідно до протоколу виїмки було вилучено оригінал заяви на видачу готівки №90615 від 25.04.2008 року, отримувач ОСОБА_2 на суму 290837,00 дол. США, підписану отримувачем, касиром, виконавцем і контролером, підписи виконані в оригіналі.

Згідно відповіді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області №7к/2018 від 05.10.2018 року, на запит від 26.09.2018 року №181/331/18/2212/2018, після перевірки алфавітних покажчиків за 2008-2010 роки та компютерної програми «Д-3» за 2011-2018 роки, матеріали кримінального провадження у відношенні ОСОБА_2 до суду не надходили та не розглядалися.

Проте отримання кредитних коштів ОСОБА_2 підтверджується не лише кредитним договором №Ф/08-09 від 24 квітня 2008 року, а також договором іпотеки №І/08-09/І від 24 квітня 2008 року укладеним між ВАТ «ОСОБА_1 МКБ», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «ОСОБА_1 МКБ», та ОСОБА_2, посвідченим приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу, ОСОБА_7; договором іпотеки №І/08-09/ІІ від 24 квітня 2008 року укладеним між ВАТ «ОСОБА_1 МКБ», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «ОСОБА_1 МКБ», та ОСОБА_2, посвідченим приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу, ОСОБА_7; договором купівлі-продажу земельної ділянки від 24 квітня 2008 року, укладеним між ОСОБА_8, від імені якого діяв ОСОБА_9 та ОСОБА_2, посвідченим приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу, ОСОБА_7 та договором купівлі-продажу земельної ділянки від 24 квітня 2008 року, укладеним між ОСОБА_10, від імені якого діяв ОСОБА_9 та ОСОБА_2, посвідченим приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу, ОСОБА_7 С.І.

За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов'язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов'язання є його порушенням.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України).

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Такий підхід відповідає правовій позиції, сформульованій Верховним Судом України у постанові від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13. Аналогічні висновки були сформульовані Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14, від 12 листопада 2014 року у справі № 6-167цс14, від 3 червня 2015 року у справі № 6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16 і від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16.

Згідно частини другої та четвертої статті 267 ЦК України, передбачено, що у випадку спливу позовної давності заява про захист цивільного права або інтересу приймається судом до розгляду, проте сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачає, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом. Згідно практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32), «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли би бути ущемлені у разі, якщо би було передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу» (див. mutatis mutandis рішення у справах «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» від 20 вересня 2011 року («OAO Neftyanaya Kompaniya Yukos v. Russia», заява № 14902/04, § 570), «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року («Stubbings and Others v. the United Kingdom», заяви № 22083/93 і № 22095/93, § 51)).

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

У кредитному договорі від 24 квітня 2008 року №Ф/08-09, а саме у п.2.1. зазначено, що відповідач повинен був повернути кредит не пізніше 24 квітня 2015 року, згідно графіку викладеному в додатку №1.

При цьому додатку №1, як вказано у договорі до матеріалів справи банком не було надано. У справі міститься лише копія додатку до інформаційного листа, який не містить реквізитів, що він є додатком саме кредитного договору №Ф/08-09 від 24 квітня 2008 року, а також реквізитів сторін.

Суд не може прийняти вказаний додаток до інформаційного листа в якості додатку №1 до кредитного договору згідно вищезазначених підстав. Тому вказаний додаток до інформаційного листа не є графіком платежів, який визначений у кредитному договорі, як додаток №1 (п.2.1. договору)

У звязку з цим у суду не має підстав вважати, що останній черговий платіж відповідачу необхідно було внести саме 24.04.2015 року у сумі 3557,00 доларів США по тілу кредиту.

Згідно кредитного договору кредит надавався на строк до 24.04.2015 року, відповідач повинен був повернути кредит не пізніше 24 квітня 2015 року. Тобто кредитним договором встановлений обовязок позичальника сплачувати кредит частинами. Проте відсутні належні та допустимі докази строковості та черговості сплати кредиту та відсотків частинами, оскільки відсутній додаток №1 до вказаного договору, який повинен був бути невідємною його частиною.

Згідно правової позиції ОСОБА_5 Верховного Суду викладеної у постанові справа № 444/9519/12 від 28 березня 2018 року, позовну давність щодо заборгованості за кредитом не можна починати облічувати з дня спливу визначеного договором строку кредитування, оскільки встановлення такого строку має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а насамперед для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів.

Якщо кредитний договір встановлює окремі зобовязання, які деталізують обовязок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу.

Тому перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з ч.5 ст.261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обовязку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності окремо для погашення всієї заборгованості за кредитним договором.

У звязку з тим, що суд не може визначити строк позовної давності щодо кожного чергового платежу, через відсутність належних доказів, а саме додатку №1 до кредитного договору №Ф/08-09 від 24 квітня 2008 року, тому необхідно застосувати строк загальної позовної давності, який почав свій перебіг з моменту порушення відповідачем своїх зобовязань по кредитному договору.

Згідно наданого банком розрахунку заборгованості за договором №Ф/08-09 від 24 квітня 2008 року, укладеного між відкритим акціонерним товариством «ОСОБА_1 МКБ», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «ОСОБА_1 МКБ» та клієнтом ОСОБА_2, вбачається, що банк дізнався про порушення своїх прав щодо неповернення кредитних коштів з 01.10.2008 року, адже за період з 01.10.2008 року по 01.04.2018 року, згідно вказаного розрахунку заборгованості відповідачем не було внесено жодного платежу в рахунок погашення заборгованості.

Оскільки представником відповідача, адвокатом ОСОБА_3 неодноразово було заявлено про застосування позовної давності, а саме у відзиві на позовну заяву від 21 серпня 2018 року та у письмових поясненнях від 28 вересня 2018 року, суд вважає, що позивачем пропущений строк позовної давності, не подано клопотання про його поновлення із зазначенням поважних причин пропуску, тому у позові слід відмовити в повному обсязі оскільки позовна давність у цій справі до основної вимоги спливла до звернення позивача до суду, то вона спливла і до додаткової вимоги про стягнення з відповідача штрафу та пені. Отже, не може бути стягнута неустойка, нарахована на суму заборгованості за вимогами, щодо яких позовна давність була пропущена. Крім того, право позивача нарахувати проценти за кредитом припинилося зі спливом строку кредитування, а вимога про стягнення нарахованої на проценти неустойки за один рік до звернення до суду є необґрунтованою.

На підставі п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України судові витрати покласти на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 205, 526, 610, 634, 1048-1050, 1054 Цивільного кодексу України, ст. ст. 2, 4, 81, 82, 96, 128, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273, 280, 284, 289 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 МКБ» (юридична адреса: вул. Іллінська, буд.8, м. Київ, ) до ОСОБА_2 (місце реєстрації: вул. Нова, 24, смт. Межова, Межівський район, Дніпропетровської області, РНОКПП НОМЕР_1) про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності до п.п. 15.5 п. 15 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції, яка набрала чинності з 15.12.2017, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Дніпровського апеляційного суду через Межівський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 05 листопада 2018 року.

Суддя: ОСОБА_11