Номер провадження: 22-ц/785/2536/18
Номер справи місцевого суду: 496/1190/15-ц
Головуючий у першій інстанції Груца Є. Є.
Доповідач Колесніков Г. Я.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.01.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Колеснікова Г.Я.,

суддів - Ващенко Л.Г., Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря Ярахмедова Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зобов'язання звільнити садовий будинок та не перешкоджати у користуванні власністю, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 на заочне рішення Біляївського районного суду Одеської області від 29 квітня 2015 року,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення та заборони вчиняти певні дії.

Зазначала, що на підставі нотаріально посвідчених договорів купівлі-продажу від 11 березня 2015 року, укладеними між нею та ОСОБА_5, вона є власником садового будинку з господарськими будівлями і спорудами та земельної ділянки площею 0,0600 га, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1

Посилаючись на те, що член сім'ї колишнього власника ОСОБА_5 ОСОБА_3 вказані об'єкти нерухомості добровільно не звільняє, уточнивши у квітні 2015 року вимоги, позивачка остаточно просила суд зобов'язати відповідача звільнити садовий будинок з господарськими будівлями і спорудами та не перешкоджати їй у користуванні ним (т.1а.с.2-3,17).

06 квітня 2015 року до суду надійшло клопотання від представника відповідача ОСОБА_4 про зупинення провадження у справі з тих підстав, що 19 березня 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання частки у спільному майні та визнання права власності на 1/2 частини зазначених вище садового будинку і земельної ділянки (т.1а.с.10-12, 180-184).

Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від29 квітня 2015 року у задоволенні вказаного клопотання відмовлено (т.1а.с.33)

Заочним рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 29 квітня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_3 звільнити садовий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою:АДРЕСА_1 та не перешкоджати ОСОБА_2 у користуванні цим нерухомим майном.

Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 03 червня 2015 року заява представника ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення залишена без задоволення (т.1а.с.59).

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 просить заочне рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Неправильність рішення суду першої інстанції обґрунтовано порушенням норм матеріального і процесуального права (т.1а.с.68-75).

Ухвалою судді апеляційного суду Одеської області Бабія А.П. від 22 червня 2015 року відкрито апеляційне провадження у справі (т.1а.с.111).

19 грудня 2016 року проведено повторний автоматизований розподіл справи між суддями у зв'язку зі звільненням з посади судді Бабія А.П. та дана справа передана судді-доповідачу Колеснікову Г.Я. (т.1а.с.216-218).

Ухвалами апеляційного суду Одеської області від 03 листопада 2015 року та 10 жовтня 2017 року провадження у справі зупинялось до набрання законної сили рішення у цивільній справі 496/1218/15-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, третя особа ОСОБА_2, про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання недійсними договорів купівлі-продажу, визнання частки у спільному майні, визнання права власності (т.1а.с.205-207,т.2а.с.248-249).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 10 листопада 2017 року провадження у справі відновлено (т.2а.с.11).

12 грудня 2017 року до апеляційного суду надійшло клопотання позивачки ОСОБА_2 про зупинення провадження у справі до розгляду її касаційної скарги по цивільній справі 496/1218/15-ц в суді касаційної інстанції (т.2а.с.18-19).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 12 грудня 2017 року у задоволенні вказаного клопотання відмовлено (т.2а.с.25-26).

Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017р. N2147-VIII (який набрав чинності 15.12.2017р.) Цивільний процесуальний кодекс України викладено у новій редакції.

Пунктом 9 ч. 1 Розділу ХІII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України №2147- VIII від 03.10.2017р. установлено, що зміни до цього Кодексу вводяться в дію з урахуванням таких особливостей: справи у судах апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Частиною 1 ст. 60 ЦПК України встановлено, що представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Згідно до ч.4 ст.62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»

Позивачка ОСОБА_2 та її представник за довіреністю від 21 вересня 2015 року Кудрявцева Н.В., яка є адвокатом та мала повноваження щодо представництва її інтересів до 21 вересня 2018 року, були повідомлені належним чином про дату, час і місце розгляду справи, проте в судове засідання, призначене на 23 січня 2018 року, не з'явились, клопотання про поважність причин неявки в суд не надали, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи у їх відсутність (т.1а.с.154, т.2 а.с.23,44-45).

Клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату, що заявлено іншим представником, адвокатом Занько А.М., з яким позивачкою укладено договір про надання правової допомоги 22 січня 2018 року, колегія суддів не бере до уваги з таких підстав (т.2а.с.27-28,29,30).

Відповідно до ст.371 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шестидесяти днів із дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження. У виняткових випадках за клопотанням сторони з урахуванням особливостей розгляду справи суд апеляційної інстанції може продовжити розгляд справи, але не більше як на п'ятнадцять днів.

Як зазначалось вище, ухвала про відкриття провадження у даній справі була постановлена 22 червня 2015 року, тобто 2 роки і 7 місяців тому.

Таким чином, у разі відкладення розгляду справи на іншу дату, будуть порушені розумні строки розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Про дату чергового судового засідання, призначеного на 23 січня 2018 року, позивачці ОСОБА_2, яка користується послугами адвоката Кудрявцевої Н.В. на підставі довіреності, яка позивачкою не скасована, було відомо 12 грудня 2017 року, тобто за один місяць і десять днів.

Тому, укладення нею 22 січня 2018 року договору про надання правової допомоги з черговим адвокатом напередодні судового засідання, з метою подальшого відкладення розгляду справи з тих підстав, що новий представник не ознайомлений з матеріалами справи, колегія суддів вважає зловживанням ОСОБА_2 своїми процесуальними правами.

Крім того, у клопотанні адвоката Занько А.М. про відкладення розгляду справи на іншу дату зазначено про неможливість розгляду справи до розгляду касаційної скарги ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Одеської області від 12 жовтня 2017 року по цивільній справі 496/1218/15-ц, що за своєю правовою природою є завуальованим клопотанням про зупинення провадження у справі, яке вже було вирішено ухвалою апеляційного суду Одеської області від 12 грудня 2017 року.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_3 та його представника адвоката Гареєва Є.Ш., дослідивши матеріали даної справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

За правилами п.п.3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновку суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

Апеляційним судом встановлено, що на підставі договорів купівлі-продажу від 11 березня 2015 року ОСОБА_2 придбала у ОСОБА_5 садовий будинок з господарськими будівлями та спорудами, а також земельну ділянку площею 0,0600 га, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (т.1а.. 4,5).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 суд першої інстанції керувався ст.ст.317,321,391 ЦК України та виходив з того, що:

- позивачка, як власник, має право користуватись та розпоряджатись належним їй

садовим будинком з господарськими будівлями та спорудами, а також земельною ділянкою,

- відповідач ОСОБА_3 немає ніякого права на садовий будинок, перешкоджає

позивачці в користуванні своєю власністю, вселився в цей будинок самовільно та добровільно звільнити його відмовляється.

Проте повністю з такими висновками погодитись не можна.

Як вже зазначалось, ОСОБА_2 звернулась до суду із вказаним позовом 17 березня 2015 року.

06 квітня 2015 року представник відповідача звернулася до суду із заявою про зупинення провадження у справі з тих підстав, що ОСОБА_3 19 березня 2015 року також звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання частки у спільному майні, та визнання права власності на 1/2 частини зазначених вище садового будинку та земельної ділянки, який в подальшому був уточнений щодо кола учасників цивільного процесу (в якості третьої особи була залучена ОСОБА_2П.) та вимог (про визнання договорів купівлі-продажу спірних об'єктів нерухомості).

Незважаючи на те, що у даному випадку суд зобов'язаний був зупинити провадження у справі, ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 29 квітня 2015 року у задоволенні зазначеного клопотання було відмовлено, що в подальшому призвело до ухвалення судом першої інстанції помилкового рішення.

Так, рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 03 липня 2017 року у справі № 496/1218/15-ц позов ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про встановлення факту проживання, визнання майна спільною сумісною власністю, визнання недійсними договорів купівлі-продажу, визнання права власності, зобов'язання не чинити перешкод задоволено частково.

Встановлено факт сумісного проживання однією сім'єю ОСОБА_3 та ОСОБА_5 в період з грудня 2005 року по 2009 рік та з лютого 2010 року і до початку 2015 року.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено справа (т.1а.с.221-223).

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 12 жовтня 2017 року вказане рішення змінено та скасовано його в частині відмови ОСОБА_3 у визнанні майна спільною сумісною власністю.

Ухвалено в цій частині нове рішення, яким визнано садовий будинок з господарськими спорудами, та земельну ділянку розміром 0,06 га (кадастровий номер НОМЕР_1), що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 - спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_5

У решті рішення залишено без змін (т.2 а.с.5-7).

Із змісту мотивувальної частини рішення апеляційного суду також вбачається, що ОСОБА_3 відмовлено у позові в частині визнання недійсними договорів купівлі-продажу садового будинку та земельної ділянки лише з тих підстав, що позивач у даній справі неправильно визначив процесуальний статус покупця нерухомості ОСОБА_2, яка була залучена до участі у справі в якості третьої особи, а не відповідача.

Відповідно до ч.4ст.83 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрали законної сили, не доказуються про розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За таких обставин, сам по собі факт наявності не визнаних до теперішнього часу недійсними правовстановлюючих документів ОСОБА_2 на спірні об'єкти нерухомості (договорів купівлі-продажу садового будинку та земельної ділянки), не дає підстав їх власнику ОСОБА_2 для задоволення позову про зобов'язання ОСОБА_3 звільнити садовий будинок та не перешкоджати у користуванні власністю, оскільки відповідач на підставі наведеного вище рішення суду, яке є правовстановлюючим документом, є співвласником цього садового будинку.

Тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у позові ОСОБА_2

За подачу апеляційної скарги відповідачем ОСОБА_3 сплачено 121,80 грн., які на підставі ст.141 ЦПК України підлягають стягненню на його користь з позивачки ОСОБА_2 (т.1а.с.67).

Керуючись ст. ст. 374,376,382-384 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 задовольнити.

Заочне рішення Біляївського районного суду Одеської області від 29 квітня 2015 року скасувати.

У позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зобов'язання звільнити садовий будинок та не перешкоджати у користуванні власністю відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати в розмірі 121,80 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення.

Постанова може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 30 січня 2018 року.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно,

Суддя апеляційного суду

Одеської області Г.Я. Колесніков