АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2018 року

м. Рівне

Справа № 1705/1590/2012

Провадження № 22-ц/787/332/2018

Апеляційний суд Рівненської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - Ковальчук Н. М.,

суддів: Шеремет А. М., Шимківа С. С.,

секретар судового засідання - Вихотень Я. В.

учасники справи:

позивач-відповідач, заявник - ОСОБА_1

відповідач-позивач - ОСОБА_2 (правонаступниками якого є ОСОБА_3 та ОСОБА_4)

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 08 листопада 2017 року у складі судді Ральця Р.В., постановлену в м. Дубно Рівненської області, відомості про дату виготовлення повного тексту ухвали відсутні,

в с т а н о в и в :

Відповідно до п.9 розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України вредакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» к справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про забезпечення її позову до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні входом в житловий будинок та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про скасування сервітуту на користування коридором та поділ житлового будинку між співвласниками (виділ частки), мотивуючи її тим, що правонаступник відповідача ОСОБА_3 вживає заходів щодо створення постійних перешкод в доступі до будинковолодіння, веде будівельні роботи, по будинковолодінню з метою приховання та спотворення самого об'єкта дослідження, що виключить можливість правильного визначення вартості та варіантів поділу.

Ухвалою Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 08 листопада 2017 року заяву ОСОБА_1 задоволено. Накладено арешт на будинковолодіння АДРЕСА_1 Рівненської області. Заборонено ОСОБА_3, ОСОБА_4 вчиняти будь-які будівельно-ремонтні роботи по будинковолодінню АДРЕСА_1. Копію ухвали для негайного виконання направлено відділу державної виконавчої служби в Дубенському районі - для виконання, нотаріусам Державної нотаріальної контори - для відома.

Ухвала суду першої інстанції вмотивована тим, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити в майбутньому виконання рішення суду, а також принципом гарантування особі реальної можливості захисту своїх прав.

Вважаючи ухвалу суду незаконною та необґрунтованою, ОСОБА_3 оскаржила її в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі вказує, що суд при постановленні ухвали лише вибірково послався на норми законодавства, проте не навів жодних обґрунтувань необхідності вжиття заходів забезпечення позову, а також їх співмірності з заявленими позовними вимогами та недопущення невиправданих обмежень прав відповідача. Доводить, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази про намір відповідачів відчужити спірне будинковолодіння. Звертає увагу на недопустимість забезпечення позову ОСОБА_1 за рахунок накладення арешту на майно самої ОСОБА_1. Пояснює, що своєчасно прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2, проте не отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, а накладення арешту позбавляє її такої можливості. Наполягає на тому, що ні нею, ні ОСОБА_4 не проводяться в будинку жодні ремонтно-будівельні роботи та акцентує увагу, що доказів цьому заявником не подано. З наведених міркувань просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

В поданому на апеляційну скаргу відзиві ОСОБА_1 вказує на її безпідставність, наполягає на необхідності вжиття заходів забезпечення позову, у зв'язку з чим просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін ухвалу суду першої інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що в провадженні Дубенського міськрайонного суду Рівненської області перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні входом в житловий будинок та зустрічним позовом ОСОБА_2, до ОСОБА_1 про скасування сервітуту на користування коридором та поділ житлового будинку між співвласниками (виділ частки).

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, ОСОБА_1 обґрунтовувала свої вимоги тим, що правонаступником відповідача - ОСОБА_3 вживаються заходи щодо створення постійних перешкод в доступі до будинковолодіння, ведуться будівельні роботи, які призводять до зміни об'єкта нерухомості, котрі в свою чергу в майбутньому ускладнять або зроблять неможливим правильне визначення його вартості та варіантів поділу.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції керувався чинною на час винесення ухвали нормою ст. 153 ЦПК України та виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити в майбутньому виконання рішення суду. Суд також взяв до уваги встановлений законом принцип гарантування особі реальної можливості захисту своїх прав.

З такими висновками місцевого суду апеляційний суд погоджується лише частково та вважає недоцільним та необґрунтованим одночасне встановлення заборони на вчинення будівельно-ремонтних робіт у спірному будинковолодінні та накладення арешту на нього.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 ст. 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов'язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Як вбачається із матеріалів справи, ухвалою Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 16.03.2016 року в даній справі призначено повторну будівельно-технічну експертизу. До фактичного проведення та складення відповідного висновку не допускається зміна переобладнання або перепланування об'єкту нерухомого майна, адже це може прямо вплинути на спосіб та порядок виконання рішення, унеможливить виділення тих чи інших об'єктів через їх відсутність в натурі на місцевості в зв'язку із переплануванням будинку.

Виходячи з наведеного, колегія суддів приходить до переконання, що такий захід забезпечення позову, як встановлення заборони на проведення будівельно-ремонтних робіт у спірному є достатнім для забезпечення цілісності та збереження спірного нерухомого майна до ухвалення рішення по суті спору.

Відповідно до ч. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Зважаючи на те, що у первісному позові ставиться питання про усунення перешкод у проході та проїзді через земельну ділянку, визначену сервітутом, в зустрічному позові - про оцінку та поділ в натурі на місцевості будинковолодіння, колегія суддів вважає, що накладення арешту на будинковолодіння не відповідає принципу співмірності вжитих заходів забезпечення позову заявленим позовним вимогам, а тому в цій частині ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про відмову в задоволенні заяви у цій частині.

Керуючись ст. ст. 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 08 листопада 2017 року скасувати в частині накладення арешту на будинковолодіння АДРЕСА_1 Рівненської області та відмовити ОСОБА_1 у задоволенні заяви в цій частині.

В решті ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 16 лютого 2018 року.

Головуючий підпис Ковальчук Н. М.

Судді: підпис Шеремет А. М.

підпис Шимків С. С.

Копія вірна: суддя-доповідач Ковальчук Н. М.