Справа №: 398/3724/17
провадження №: 2/398/595/18
РІШЕННЯ

Іменем України

"18" січня 2018 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді Авраменка О.В.,

з участю секретаря судового засідання Міщенко С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в м. Олександрія цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 14 грудня 2010 року в розмірі 66 046,41 грн.

Свої вимоги мотивує тим, що 14 грудня 2010 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 2 000,00 грн.у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач порушив умови кредитування та не виконує належним чином зобовязання, в результаті чого станом на 30 вересня 2017 року виникла заборгованість в розмірі 66 046,41 грн., яка складається з: 3 561,03 грн. заборгованість за кредитом; 55 774,06 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3 090,06 грн. заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 3 121,26 грн. штраф (процентна складова).

Відповідач у своїй заяві позовні вимоги визнав частково. Зазначив, що дійсно отримував кредит під 30% річних, розмір якого неодноразово збільшувався, востаннє до 3 600,00 грн. Визнав позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 3 561,03 грн. Проти стягнення відсотків за користування кредитом, пені та штрафних санкцій заперечував, оскільки про збільшення відсоткової ставки банк його не попереджав, та він не надавав своєї згоди на збільшення відсоткової ставки за користування кредитом. Також просив розглядати справу у його відсутність (а. с. 72).

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позов, оцінивши подані сторонами докази, суд приходить до наступних висновків.

Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів у справі встановив наступні факти та правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами кредитного договору, відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України, є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

14 грудня 2010 року відповідач подав банку анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку та оформлення на його імя платіжної картки. Своїм підписом на анкеті-заяві відповідач підтвердив факт ознайомлення з договором про надання банківських послуг до його укладення, та погодився з його умовами, а також з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами Приватбанку. Також, крім анкети-заяви, відповідач особисто підписав довідку про умови кредитування, в якій зазначено, зокрема відсоткова ставка за кредитом, розмір комісії, пені та штрафів за порушення кредитних зобов'язань тощо (а. с. 7, 8, 9 32). Таке приєднання відповідачем вчинено у письмовій формі, що ґрунтується на положеннях ст. 634 ЦК України.

За цим договором про надання банківських послуг відповідач отримав кредит у розмірі 500,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. В подальшому кредитний ліміт неодноразово збільшувався, востаннє 18 серпня 2013 року, до 3 600,00 грн. (а. с. 71).

Взяті на себе зобов'язання за кредитним договором відповідач припинив виконувати, здійснивши останні платежі 10 березня 2015 року в сумі 139,23 грн. та 11 березня 2015 в сумі 1,74 грн., у зв'язку з чим станом на 30 вересня 2017 року виникла заборгованість в 66 046,41 грн., яка складається з: 3 561,03 грн. заборгованість за кредитом; 55 774,06 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3 090,06 грн. заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 3 121,26 грн. штраф (процентна складова), що підтверджується розрахунком заборгованості, наданим позивачем (а. с. 5 6).

Статтями 12, 13, 81 та 83 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Сторони та інші учасники справи подають докази безпосередньо до суду.

Згідно зі ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612, ст. 629 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Згідно з ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, відповідач припинив виконувати взяті на себе зобов'язання, здійснивши останні платежі 10 березня 2015 року в сумі 139,23 грн. та 11 березня 2015 в сумі 1,74 грн. (а. с. 5 6).

При цьому з наданого розрахунку вбачається, що в період з 14 грудня 2010 року по 31 серпня 2014 року за користування кредитом позивач нараховував відсотки в розмірі 30% річних на суму залишку заборгованості за кредитом, в період з 01 вересня 2014 року по 31 березня 2015 року 34,80% річних, в період з 01 квітня 2015 року по 30 вересня 2017 року 43,20% річних.

Тобто, вбачається, що позивач неодноразово збільшував відсоткову ставку за кредитом.

Відповідно до частини першої статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Згідно із частиною третьою цієї статті фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

У частині четвертій указаної статті передбачено, що в разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Зазначена правова позиція викладена Верховним Судом України у постановах від 11 жовтня 2017 року у справі №6-1374цс17 та від 30 листопада 2016 року у справі №6-82цс16.

Відповідно до Довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», підписаної відповідачем, останній отримав кредит з відсотковою ставкою 2,5% в місяць, тобто 30% в рік (а. с. 8). За таких обставин суд виходить, із умов кредитування, які підписані відповідачем. Доказів про повідомлення відповідача про збільшення розміру відсоткової ставки та його письмову згоду на таке збільшення в односторонньому порядку, позивачем не надано та відповідач заперечує, що йому було повідомлено про зміну відсоткової ставки (а. с. 72).

Згідно із ч. 1 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 76 82 ЦПК. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦК України). Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню (ч. 1 ст. 82 ЦК України).

З урахуванням викладено, наданий позивачем розрахунок в частині розміру відсотків за користування кредитом, розрахованих за збільшеною в односторонньому порядку відсотковою ставкою, суперечить вимогам ЦК України та не може бути прийнятий судом як належний та допустимий доказ розміру заборгованості відповідача за відсотками за користування кредитом.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що розмір відсотків за користування кредитом становитиме:

Згідно з розрахунком, наданим позивачем, за період з 14 грудня 2010 року по 31 серпня 2014 року заборгованість за відсотками за відсотковою ставкою 30% річних складає 1 523,02 грн. (а. с. 5 6).

Відповідно до того ж розрахунку сальдо поточної заборгованості за період з 01 вересня 2014 року по 30 вересня 2017 року становить 3 026,85 грн.

Кількість днів прострочки за період з 01 вересня 2014 року по 30 вересня 2017 року (кількість днів за які здійснюється нарахування) становить 1 125 днів.

За період з 01 вересня 2014 року по 30 вересня 2017 року заборгованість за відсотками по відсотковій ставці 30% річних складає 3 026,85 грн. (3 026,85 грн./100*30%=908,06 грн. відсотків в рік, 908,06 грн./360*1 125=2 837,69 грн.).

Суд враховує, що відповідно до розрахунку, наданого позивачем, відповідач за період з 01 вересня 2014 року по 30 вересня 2017 року сплатив кошти на погашення відсотків за користування кредитом в загальному розмірі 305,28 грн. (платежі від 06 березня 2015 року, від 10 березня 2015 року та від 11 березня 2015 року).

Всього заборгованість за відсотками за період з 14 грудня 2010 року по 30 вересня 2017 року складає 2 545,63 грн. (1 523,02 грн.+ 2 837,69 грн.305,28 грн.=4 055,43 грн.).

Частиною 1 статті 1050 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов'язання він зобов'язаний сплатити неустойку.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України).

Відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг передбачено стягнення штрафу з позичальника при порушенні останнім строків платежів за будь-яким грошовим зобов'язанням.

Окрім того, умовами договору про надання банківських послуг передбачена сплата пені у разі прострочення виконання зобов'язання.

Статтею 61 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Оскільки, відповідно до ст. 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Зазначена правова позиція викладена Верховним Судом України у постановах від 21 жовтня 2015 року у справі №6-2003цс15 та від 11 жовтня 2017 року у справі №6-1374цс17.

Враховуючи те, що відповідач не виконав передбачені кредитним договором і законом зобов'язання, внаслідок чого утворилася заборгованість за кредитним договором, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 3 561,03 грн., по процентам за користування кредитом в розмірі 4 055,43 грн. та штрафу (фіксована частина) та штрафу (процентна складова).

В той же час, оскільки представник позивач в судове засідання не з'явився та не висловив свою думку щодо необхідності стягнення з відповідача штрафу чи пені, та з метою недопущення подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення заборгованості зі пенею та комісією за прострочення виконання зобовязань.

Оскільки, умовами кредитного договору передбачено обовязок відповідача сплатити штраф в розмірі 500,00 грн. + 5% від суми позову, то при задоволенні позову частково з відповідача підлягає стягненню 5% від стягненої суми, що становить 380,82 грн. (3 561,03 грн. (тіло кредиту)+4 055,43 грн. (відсотки за користування кредитом)=7 616,46 грн.)

Відповідно до ст. 141 ЦПК України та абз. 1 п. 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір, пропорційно до задоволених вимог в розмірі 208,00 грн.

На підставі ст. ст. 526, 530, 549, 610, ч. 1 ст. 612, ст. 629, 634, 638, 1049,1050, 1054 ЦК України та керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263 265, 268 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, місце проживання, зареєстроване у встановленому законом порядку: Кіровоградська область, м. Олександрія, сел. Димитрове, вул. Кірова, буд.2а, кв. 8) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (місце знаходження: 01001 м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, код за ) заборгованість станом на 30 вересня 2017 року в розмірі 8 497 (вісім тисяч чотириста дев'яносто сім) грн. 28 коп., яка складається з:

3 561 грн. 03 коп. заборгованість за кредитом;

4 055 грн. 43 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом;

500 грн. 00 коп. штраф (фіксована частина);

380 грн. 82 коп. штраф (процентна складова).

Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, місце проживання, зареєстроване у встановленому законом порядку: Кіровоградська область, м. Олександрія, сел. Димитрове, вул. Кірова, буд.2а, кв. 8) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (місце знаходження: 01001 м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, код за ) судовий збір в розмірі 208 (двісті вісім) грн. 00 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення до Апеляційного суду Кіровоградської області через Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В.Авраменко