Апеляційний суд Житомирської області
Справа №285/2748/16-ц Головуючий у 1-й інст. Заполовська Т. Г.
Категорія 5 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2018 року Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів: Коломієць О.С., Павицької Т.М.

з участю секретаря судового засідання Ковальської Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи - ОСОБА_3, ОСОБА_4, Управління містобудування, архітектури та земельних відносин Новоград-Волинської міської ради, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та зобов"язання вчинити дії

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 11 грудня 2017 року та за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_5 на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 11 грудня 2017 року, яке ухвалено під головуванням судді Заполовської Т.Г. у м. Новоград-Волинському,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив зобов'язати відповідача усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою площею 0.100 га, що знаходиться в АДРЕСА_1, і належить йому на праві приватної власності, а саме прибрати будівельне сміття та тротуарну плитку, звільнивши від них земельну ділянку до місця встановлення сітки рабиці; зобов'язати відповідача за власні кошти відновити паркан із сітки рабиці висотою не менше 1,5 м на межі між домоволодіннями АДРЕСА_1; зобов'язати відповідача облаштувати покрівлі на дворовій вбиральні, сараї та житловому будинку АДРЕСА_2 зі сторони суміжної з земельною ділянкою по АДРЕСА_1 водозливним лотком і системою організованого водостоку зливних вод. В обґрунтування позовних вимог зазначав, що є власником вказаного житлового будинку та земельної ділянки. На суміжній ділянці в будинку №29 проживає відповідач, який є його власником та земельної ділянки, на якій розташований даний будинок. Межа між вказаними будинковолодіннями проходить по паркану із металевої сітки рабиці, яку відповідач самовільно демонтував. В подальшому ОСОБА_2 засипав рів, який знаходився на земельній ділянці позивача будівельним сміттям та поклав на цьому місці тротуарну плитку. Крім цього позивач зазначив, що неодноразово звертався до органів місцевого самоврядування з приводу відсутності на дворовій вбиральні, сараї та будинку відповідача засобів водовідведення, що стало причиною потрапляння стічних вод на його земельну ділянку. Враховуючи наведене, просив задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 11 грудня 2017 року позов задоволено частково. Зобов'язано ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою площею 0.100 га, що знаходиться в АДРЕСА_1, і належить ОСОБА_1 на праві приватної власності, за власні кошти відновити паркан із сітки рабиці висотою не менше 1,5 м на межі між домоволодіннями АДРЕСА_1.

В решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення в частині відмовлених позовних вимог скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити вказані вимоги. Доводи апеляційної скарги в своїй сукупності аналогічні доводам, викладеним у позовній заяві. Додатково позивачем зазначено, що в ході розгляду справи ОСОБА_2 хоча і було встановлено на будинку, сараї та дворовій вбиральні водостічні труби, однак враховуючи, що поруч складені цементні блоки, всі дощові води потрапляють на його (позивача) земельну ділянку. Крім цього вказує, що відповідачем лише частково прибрано будівельне сміття, проте - не все, що підтверджується фотознімками, наданими суду під час розгляду справи.

У поданій апеляційній скарзі, ОСОБА_2 посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить рішення суду в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити нове - про відмову у задоволенні позову. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позову щодо зобов'язання його за власні кошти відновити паркан, з урахуванням того, що вказаний паркан із сітки рабиці належав йому, оскільки був встановлений за власні кошти. Відтак, вважає, що підстав для задоволення цих позовних вимог у суду не було.

Позивач та треті особи до суду апеляційної інстанції не з'явились, про час та місце розгляду справи були повідомлений належним чином.

Представник відповідача ОСОБА_6 в апеляційному суді скаргу свого довірителя ОСОБА_2 підтримав, просив її задовольнити, надав відповідні пояснення та акт Новоград-Волинської міської ради від 31.01.2018 року про наявність межових знаків у вигляді стовпчиків на межі земельних ділянок сторін та відсутність на них сітки-рабиці.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Як передбачено п. «г» та п. «е» ч. 1 ст. 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов'язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, а також дотримуватися правил добросусідства.

Зі змісту п. 3 ч. 2 ст.16 ЦК України випливає, що способами захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії, яка порушує право.

На підставі ч. 2 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки, на якій він розташований (а.с.8-10).

Відповідач ОСОБА_2 є користувачем суміжної земельної ділянки, на якій розташований його житловий будинок №29 (а.с.46-47).

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 в частині усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, яка належить йому на праві власності, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем ОСОБА_2 було самовільно демонтовано паркан, який облаштований на межі вказаних вище земельних ділянок, а тому порушене право позивача на належне користування його земельною ділянкою підлягає захисту.

Проте, суд першої інстанції передчасно дійшов такого висновку не врахувавши наступне.

Судом встановлено, що межі суміжних земельних ділянок, які перебувають у користуванні сторін, встановлені при проведенні землевпорядних робіт по виготовленню технічної документації під час приватизації земельної ділянки попереднім власником, у якого ОСОБА_1 придбав земельну ділянку на підставі цивільно-правової угоди у 2003 році (а.с. 8 зворот, 10), а також підтверджені компетентними органами при розгляді спору між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо меж земельних ділянок (а.с.16, 17).

Вказані правовстановлюючі документи ніким не оспорені, а тому посилання ОСОБА_2 на порушення, допущені у 2003 році при погодженні цих меж, не можуть прийматися до уваги.

Та обставина, що демонтована відповідачем металева сітка була встановлена саме на межі суміжних земельних ділянок сторін, що визначена у правовстановлюючих документах, сторонами не заперечується.

Разом з тим, покладаючи на відповідача обов'язок по відновленню даного паркану, суд першої інстанції не врахував ту обставину, що вказана металева сітка була встановлена ним, тобто не є власністю позивача, а тому права останнього демонтажем цього паркану не порушуються.

Позивачем також не надано доказів того, що металева сітка-рабиця була встановлена ним (позивачем) та за його кошти.

Водночас, матеріалами справи та наданим представником відповідача актом Новоград-Волинської міської ради від 31.01.2018 року підтверджується, що існують межові знаки у вигляді стовпчиків на межі земельних ділянок сторін.

З огляду на наведене, рішення суду в зазначеній частині підлягає скасуванню із ухваленням нового - про відмову у задоволенні вимог позивача про зобов'язання відповідача встановити за власні кошти паркан із сітки-рабиці.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 в частині зобов'язання відповідача прибрати будівельне сміття та тротуарну плитку із земельної ділянки, яка належить позивачу, суд першої інстанції вважав, що вказані порушення були усунуті ОСОБА_2 в ході розгляду даної справи. Доказом цього суд вважав пояснення відповідача в судовому засіданні. Проте поза увагою суду залишились надані позивачем фотознімки на підтвердження зворотнього, з яких вбачається, що будівельне сміття не було у повному обсязі прибране відповідачем.

Оскільки чинне законодавство презюмує право кожного власника чи землекористувача вільно використовувати свою земельну ділянку за цільовим призначенням у межах і способами, що не справляють неправомірного впливу на сусідні володіння (земельні ділянки), а також вимагати від інших власників (землекористувачів) такого ж використання сусідніх земельних ділянок і у той самий час - обов'язок кожного власника (землекористувача) не допускати при цьому заподіяння неправомірного впливу на сусідні земельні ділянки, тому позовні вимоги ОСОБА_1 щодо усунення перешкод у користуванні його земельною ділянкою шляхом зобов'язання відповідача прибрати будівельне сміття і плитку, є обґрунтованими і підлягають до задоволення.

Що стосується решти позовних вимог ОСОБА_1, то суд першої інстанції правильно відмовив у їх задоволенні з огляду на таке.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 зазначав про відсутність системи водовідведення на господарських спорудах належних відповідачу, що призводить до підтоплення його земельної ділянки та спричинення певної шкоди.

Під час розгляду справи відповідач облаштував систему водовідведення на будинку, сараї та дворовій вбиральні, тобто в добровільному порядку усунув негативний вплив стічних вод на земельну ділянку позивача, тому у суду не було підстав для повторного покладення на нього даного обов'язку.

Доводи ОСОБА_1 щодо невідповідності системи водовідведення, що здійснена відповідачем, технічним нормам і умовам не підтверджені належними та допустимими доказами, а відтак не можуть прийматися до уваги.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390, 391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_5 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 11 грудня 2017 року в частині зобов'язання ОСОБА_2 за власні кошти відновити паркан та відмови у задоволенні позову в частині зобов'язання прибрати будівельне сміття та тротуарну плитку скасувати, ухвалити нове судове рішення.

Зобов'язати ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою площею 0.100 га, що знаходиться в АДРЕСА_1, і належить ОСОБА_1 на праві приватної власності - прибрати будівельне сміття та тротуарну плитку уздовж встановленого ОСОБА_1 паркану з металопрофілю з боку домоволодіння ОСОБА_2

В задоволенні позовних вимог про зобов'язання ОСОБА_2 за власні кошти відновити паркан із сітки рабиці висотою не менше 1,5 м на межі між домоволодіннями АДРЕСА_1 відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 08.02.2018.

Головуючий Судді