Справа № 755/4541/17 Головуючий 1 інстанція - Катющенко В.П.
Провадження № 22-ц/824/233/2018 Доповідач апеляційна інстанція - Савченко С.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

01 листопада 2018 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Верланова С.М., Мережко М.В.,

при секретарі Вергелес О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 18 квітня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Київської міської ради, треті особи: державний нотаріус Шістнадцятої київської державної нотаріальної контори Дорофеєва Т.М., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Устименко В.Т., ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно за заповітом,-

в с т а н о в и в:

У березні 2017 року ОСОБА_4 звернуласядо суду із вказаним вище позовом,який мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_7, після смерті якої відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_1. За життя ОСОБА_7 склала заповіт, яким заповіла їй усе належне на момент смерті майно.

Вказувала, що вона як спадкоємець за заповітом у встановлений строк звернулася до Шістнадцятої київської держнотконтори із заявою про прийняття спадщини, на підставі якої було заведено спадкову справу № 570/2015. Проте, постановою державного нотаріуса Дорофеєвої Т.М. від 17 березня 2017 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв'язку із наявністю розбіжностей між поданими нею правовстановлюючими документами спадкодавця та відомостями у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Зокрема, вона надала нотаріусу документи про те, що спадкодавиця є власником спірної квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину від 01 липня 1999 року, а в реєстрі містяться відомості про те, що спадкодавиця є власником квартири на підставі договору довічного утримання від 27 липня 2013 року та договору про розірвання договору довічного утримання від 06 лютого 2014 року. Така розбіжність виникла в результаті помилки приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Устименко В.Т., який вніс відомості до реєстру за наслідками розірвання договору довічного утримання.

У зв'язку із наведеним просила визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

- 2 -

Рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 18 квітня 2018 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_4 право власності на спірну квартиру в порядку спадкування за заповітом.

Не погоджуючись із рішенням, третя особа ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення судом норм матеріального і процесуального права. Скарга мотивована тим, що касаційною інстанцією розглядається її касаційна скарга у справі за її позовом до ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним, а відтак ухвалення рішення в цій справі може ускладнити виконання рішення Верховного Суду. Суд не звернув уваги, що позов подано до неналежного відповідача, яким є приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Устименко В.Т., який і вніс невірні відомомсті до Державного реєстру щодо прав померлої ОСОБА_7 на нерухоме майно. Суд не звернув уваги, що позивачка приховала наявність інших спадкоємців, зокрема її. Суд безпідставно не пиртягнув до участі у справі ОСОБА_9, з якою померла ОСОБА_7 розірвала договір довічного утримання.

Позивачка ОСОБА_4 подала відзив на апеляційну скаргу, де вказала, що суд першої інстанції прийняв законне і обгрунтоване рішення і правомірно задоволив її позов, а доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 є безпідставними і надуманими, не грунтуються на вимогах закону, не спростовують висновків суду.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 та її представник адвокат ОСОБА_10 подану апеляційну скаргу підтримали, просили задоволити та скасувати рішення Дніпровського районного суду м.Києва як незаконне.

Представник ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_11 в суді апеляційної інстанції проти задоволення апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність і обгрунтованість судового рішення та відсутність підстав для його скасування.

Решта учасників належним чином повідомлені про час розгляду справи, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення судових повісток, до суду не з'явилися, що відповідно до ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що позивачка є спадкоємцем за заповітом і у встановленому законом порядку прийняла спадщину і має право на спадкове майно. При цьому суд виходив з того, що нотаріусом відмовлено позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, а відтак спір належить вирішити в судовому порядку.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом мають спадкоємці за законом (ст.1223 ЦК України).

Згідно положень ст.ст.1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час її відкриття не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до

- 3 -

нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюєься строк у шість місяців з часу відкриття спадщини.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_7 Після смерті ОСОБА_7 відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_1, яка належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 01 липня 1999 року державним нотаріусом Шістнадцятої київської держаної нотаріальної контори.

За життя спадкодавець ОСОБА_7 склала нотаріально посвідчений заповіт від 17 січня 2014 року, за яким все належне їй майно, на яке вона за законом матиме право, заповідала позивачці ОСОБА_4

Спадщину після смерті ОСОБА_7 у встановлений законом шестимісячний строк прийняла прийняла позивачка як спадкоємець за заповітом шляхом подачі відповідної заяви до Шістнадцятої київської держаної нотаріальної контори, що стверджується копією спадкової справи (а.с.56-90).

Також судом встановлено, що постановою державного нотаріуса Шістнадцятої київської держаної нотаріальної контори від 17 березня 2017 року позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку із наявністю розбіжностей у відомостях про правовстановлюючий документ спадкодавця на квартиру. Зокрема, при прийнятті спадщини позивачка надала нотаріусу документи про те, що спадкодавиця є власником спірної квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину від 01 липня 1999 року. В той же час в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно містяться відомості про те, що спадкодавиця є власником квартири на підставі догвоору довічного утримання від 27 липня 2013 року та договору про розірвання договору про довічного утримання від 06 лютого 2014 року.

Наведені обставини стверджуються наявними в матеріалах справи доказами.

За таких обставин з огляду на прийняття позивачкою як єдиним спадкоємцем за заповітом спадщини після смерті ОСОБА_7 та неможливість оформити спадщину в нотаріальному порядку, суд обгрунтовано задоволив позов.

Доводи апеляційної скарги про те, що касаційною інстанцією розглядається касаційна скарга ОСОБА_3 у справі за її позовом до ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним, що у свою чергу перешкоджає ухваленню рішення в даній справі, необгрунтовані. Вимоги ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним вирішені і рішення набрало законної сили.

Окрім того, встановлено, що ухвалою Верховного Суду від 16 травня 2018 року касаційна скарга ОСОБА_3 залишена без задоволення, а судові рішення у справі, якими їй відмовлено у позові, залишені без змін (т.2 а.с.19-20).

Доводи скарги про те, що позов подано до неналежного відповідача, яким є приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Устименко В.Т., який вніс невірні відомомсті до Державного реєстру щодо прав померлої ОСОБА_7 на нерухоме майно надумані та безпідставні.

Згідно положень ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом вказаних норм об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес позивача з боку відповідача, до якого власне і пред'являються позовні вимоги.

В даній справі предметом спору є спадкове майно у вигляді квартири, на яке

- 4 -

приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Устименко В.Т. не претендує, а відтак спадковий спір між позивачкою і нотаріусом відсутній. Аналогічні роз'яснення містить п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», згідно якого у справах про спадкування нотаріуси не є заінтересованими особами і не повинні залучатися до участі у справі.

З огляду на відсутність інших спадкоємців як за законом, так і за заповітом відповідачем у справі обгрунтовано вказано Київську міську раду, що відповідає вимогам закону та розясненням п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», згідно якого за відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Посилання скаржниці на те, що позивачка приховала наявність інших спадкоємців, зокрема її необгрунтовані.

Як вище вказувалося згідно ст.1223 ЦК право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом мають спадкоємці за законом. Отже, за змістом даної норми спадкування за законом має місце лише тоді коли немає заповіту.

В даному випадку ОСОБА_7 залишила заповіт, а отже після її смерті має місце спадкування за заповітом, яке не допускає спадкування за законом, а відтак посилання скаржника те, що вона є спадкоємцем безпідставні. Суд першої інстанції вірно вказав, що вона не надала доказів до суду першої інстанції, що на момент смерті була непрацездатною і мала право на обов'язкову частку у спадщині.

Доводи скарги, що суд безпідставно не пиртягнув до участі у справі ОСОБА_9, з якою померла ОСОБА_7 розірвала договір довічного уитримання, необгрунтовані. ОСОБА_3 вправі розпоряджатися лише своїми цивільним правами і не є представником ОСОБА_9 У випадку якщо остання вважає, що вказане рішення порушує її права, то процесуальний закон надає їй можливість у встановленому законом порядку оскаржити таке рішення самостійно.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим.

Підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.259, 374, 375, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 18 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді: