Провадження № 2/127/6578/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2018 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Луценко Л.В.,

при секретарі судового засідання Помазанові М.О.,

за участю: позивача ОСОБА_1,

представника позивача - адвоката ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої злочином, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 21.09.2015 року, приблизно о 13 год. 30 хв., по місцю проживання позивача за адресою: АДРЕСА_1 відповідач заподіяв позивачу легкі тілесні ушкодження.

Згідно висновку експерта Вінницького обласного бюро судово-медичної експертизи №1395 віл 28.09.2015 року у позивача були виявлені тілесні ушкодження - синці на правому плечі, на правому та лівому передпліччях, в ділянці лівого плечового суглобу, на лівому та правому стегнах, в ділянці правої сідниці, на правій гомілці, садна на задній поверхні грудної клітки.

Внаслідок неправомірних дій відповідача позивачу було завдано моральну шкоду, яку позивача оцінює в 15 000 грн., яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких позивач зазнала у зв'язку із ушкодженням здоров'я, позивач перенесла важкий нервовий стрес, в неї погіршився сон, тривалий час боліла голова та відчувалися болі в області серця. Вже більше двох років позивач не може добитись справедливості у даній справі, звичайний ритм життя позивача порушено, що негативно відобразилось на її психологічному стані.

За вищезазначеним фактом 28.09.2015 року було відкрито кримінальне провадження №0006479 за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

23.11.2017 року ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_3 звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.125 КК України у зв'язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження №0006479, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.09.2015 року - закрито.

Однак, на думку позивача відповідача звільнено від кримінальної відповідальності не за реабілітуючими обставинами, а тому він повинен відшкодувати їй завдану моральну шкоду.

Таким чином, вищевикладені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом, в якому просила стягнути з відповідача на її користь 15 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та 8 000 грн. витрат на правничу допомогу, з них 5 000 грн., які позивач понесла в кримінальному провадженні та 3 000 грн. під час розгляду даної цивільної справи.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник позивача - адвокат ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали та просили суд останні задовольнити з підстав, зазначених у позові.

Відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги не визнав та просив в задоволенні останніх відмовити у зв'язку з безпідставністю, подав письмовий відзив на позовну заяву.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що 21.09.2015 року, приблизно о 13 год. 30 хв., по місцю проживання позивача за адресою: АДРЕСА_1 відповідач заподіяв позивачу легкі тілесні ушкодження, про що свідчить висновок експерта Вінницького обласного бюро судово-медичної експертизи №1395 віл 28.09.2015 року (а.с.5).

За даним фактом 28.09.2015 року відкрито кримінальне провадження №0006479 та внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, що підтверджується Витягом з кримінального провадження №0006479 від 15.03.2016 року (а.с.4).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 23.11.2017 року обвинуваченого ОСОБА_3 за клопотанням захисника про застосування строків давності на підставі ст.49 КК України було звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.125 КК України, а кримінальне провадження закрито (а.с.6). Вказана ухвала суду ніким не оскаржувалась та набрала законної сили.

З положень, викладених в ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до положень ч.7 ст.128 КПК України особа, яка не пред'явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред'явити його в порядку цивільного судочинства.

Частинами 1 - 3 статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При цьому враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом. Також відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.1995 року №4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я.

Згідно роз'яснень, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Разом з тим, Вінницьким міським судом Вінницької області при винесенні ухвали від 23.11.2017 року про закриття кримінального провадження з метою забезпечення істинності та добровільності позиції обвинуваченого, ОСОБА_3 було роз'яснено суть обвинувачення, а також те, що суд, за наявності підстав, передбачених ч.1 ст.49 КК України, може закрити кримінальне провадження у зв'язку із закінченням строків давності, звільнивши особу від кримінальної відповідальності. При цьому звільнення від кримінальної відповідальності у зв'язку із закінченням строків давності не має реабілітуючого характеру і означає визнання факту вчинення особою злочину, тому закон надає їй право заперечувати проти закриття провадження і в такому разі судовий розгляд продовжується у загальному порядку.

Проте, як вбачається зі змісту вищезазначеної ухвали обвинувачений ОСОБА_3 клопотання підтримав та просив звільнити його від кримінальної відповідальності і закрити відносно нього кримінальне провадження. Вказав, що розуміє наслідки закриття провадження у справі, а саме, що підстави закриття є нереабілітуючими.

А відтак, суд не приймає до уваги твердження відповідача як на підставу про відмову в задоволенні позову про те, що його вина не встановлена судом та не доведена позивачем, оскільки вина ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, підтверджується змістом ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 23.11.2017 року. Спричинення позивачу моральної шкоди знаходиться в причинно-наслідковому зв'язку з вчиненим вказаною особою кримінальним правопорушенням. Натомість, відповідачем не надано жодного належного та допустимого доказу, який би спростовував наявність його вини у спричиненні тілесних ушкоджень позивачу.

За таких обставин суд вважає, що неправомірними діями відповідача за фактом нанесення 21.09.2015 року тілесних ушкоджень позивачу, останній спричинена моральна шкода, яка полягає у фізичному болі, які позивач зазнав у зв'язку з ушкодженням здоров'я, а також у душевних стражданнях, внаслідок протиправної поведінки щодо неї.

Вирішуючи питання щодо розміру відшкодування моральної шкоди, суд, виходячи з положень п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», враховуючи характер та обсяг заподіяних позивачу моральних і фізичних страждань, з урахуванням стану здоров'я потерпілого, тяжкості завданих травм, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили, та, керуючись принципами розумності та справедливості, вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода в розмірі 1 000 грн., яка, на думку суду, є достатньою для відшкодування, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати у цивільній справі складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України).

Позивач заявив вимогу про стягнення з відповідача на її користь 8 000 грн. у рахунок понесених витрат на оплату на правничу допомогу, яку їй надав адвокат ОСОБА_2, з яких 5 000 грн., які позивач понесла в рамках кримінального провадження, згідно копії квитанції до прибуткового касового ордера №223 від 02.02.2016 року (а.с.8), а 3 000 грн., згідно копії квитанції до прибуткового касового ордера №б/н від 20.11.2017 року (а.с.53).

Разом з тим, витрати на правничу допомогу в сумі 5 000 грн. не можна віднести до судових витрат, які підлягають розподілу згідно ст.141 ЦПК України, оскільки вони не пов'язані з розглядом даної цивільної справи.

Також, такі витрати не можна віднести до матеріальної шкоди, завданої позивачу, оскільки вони є процесуальними витратами у кримінальному провадженню за обвинуваченням відповідача у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, та згідно ст.118 КПК України встановлено інший порядок їх відшкодування.

А саме, згідно ст.120 КПК України витрати, пов'язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача та цивільного відповідача, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законодавством.

Згідно ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не приймаючи рішення про новий судовий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл процесуальних витрат.

Згідно ст.126 КПК України суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою. Сторони кримінального провадження, свідки, експерти, перекладачі мають право оскаржити судове рішення щодо процесуальних витрат, якщо це стосується їхніх інтересів.

Враховуючи вищевикладене, вимоги про вирішення судом розподілу процесуальних витрат на правничу допомогу у розмірі 5 000 грн., понесених стороною у кримінальному судочинстві, під час вирішення судом цивільної справи задоволенню не підлягають та заявлені безпідставно, оскільки підлягають вирішенню в порядку кримінального судочинства.

Таким чином, позивачем під час розгляду справи понесено лише 3 000 грн. витрат на правничу допомогу, згідно копії квитанції до прибуткового касового ордера №б/н від 20.11.2017 року, виданої адвокатом ОСОБА_2 (а.с.53). Однак, в силу п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу, понесені позивачем, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становитиме 200,00 грн.

Оскільки, в силу п.2 ч.1 ст.5 Закону «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також смертю фізичної особи, з відповідача підлягає стягненню з урахуванням часткового задоволення позовних вимог 42,67 грн. судового збору в дохід держави, що відповідає положенням частини 6 статті 141 ЦПК України.

Керуючись постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», ст.ст.120, 124, 126 КПК України, ст.23, 1167 ЦК України, ст.ст.7, 10, 76-82, 89, 133, 141, 211, 263, 264, 265, 273, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, адреса місця проживання: АДРЕСА_2, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, адреса місця проживання: АДРЕСА_3, 1 000 (одна тисяча) грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині задоволення позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 200 (двісті) грн. витрат на правничу допомогу.

Стягнути з ОСОБА_3 42 (сорок дві) грн. 67 коп. судового збору в дохід держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 13.02.2018 року.

Суддя: