АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

29 січня 2018 року

м. Харків

справа № 621/1606/17

провадження № 22-ц/790/552/18

Апеляційний суд Харківської області в складі:

головуючого: Швецової Л.А.,

суддів: Котелевець А.В., Піддубного Р.М.,

за участі секретаря: Кучер Ю.Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідач - ОСОБА_3

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Зміївського районного суду Харківської області від 07 листопада 2017 року (суддя Шахова В.В.)

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання договору дарування земельної ділянки недійсним,

установив:

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання договору дарування земельної ділянки недійсним, в якому просив визнати недійсними договори дарування земельної ділянки за № 15, площею 0,250 га, яка передана для обслуговування житлового будинку з надвірними будівлями та за № 15 площею 0,1417 га, яка передана для ведення особистого господарства, яка знаходиться за адресою вул. Гагаріна,15 с. Геніївка, Зміївського району, Харківської області.

В обґрунтування позову зазначав, що на підставі договору дарування земельної ділянки від 23 грудня 2003 року укладений між ним та ОСОБА_3, ним було безоплатно передано в дар земельну ділянку за № 15 площею 0,250 га та 0,1417 га. Вказаний договір був нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Харківської області ОСОБА_4 Крім того, 23 грудня 2003 року він уклав з відповідачкою договір довічного утримання. Згідно вказаного договору ОСОБА_3 взяла на себе зобовязання довічно та повністю утримувати його, однак свої зобовязання не виконувала належним чином. З цього приводу він був змушений звернутися до суду з позовом про розірвання договору довічного утримання та 03 липня 2017 року його позов судом був задоволений. Щодо договору дарування земельної ділянки, позивач вказував на те, що договір дарування був укладений під впливом обману, оскільки відповідачка не дозволяла йому порадитись з його рідними та ретельно ознайомитись з умовами передачі майна. На сьогоднішній день стан здоровя ОСОБА_3 погіршився і тому вона не має можливості доглядати за будинком та земельною ділянкою, а так само доглядати і його, вважає, що відповідачка обманула його та не виконала умови договору довічного утримання. Оскільки він є людиною необізнаною у цих питаннях, тому не усвідомлював, що може спричинити підписання такого договору, тому змушений звернутись до суду з вказаним позовом.

Заочним рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 07 листопада 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання договору дарування земельної ділянки недійсним відмовлено.

Не погодившись із вказаним вище заочним рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1звернувся на це рішення з апеляційною скаргою, в якій, з посиланнями на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказане рішення та справу направити на новий розгляд.

Обґрунтовуючи свої апеляційні доводи, ОСОБА_1 зазначив, що суд першої інстанції не врахував той факт, що він вчинив правочин стосовно дарування земельних ділянок ОСОБА_3 шляхом обману. Суд першої інстанції надав невірну оцінку доказам, не виявив, які мають значення для справи та не провів допит свідків та його.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих сторонами та іншими учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що стверджуючи про наявність обману позивач всупереч положенням статей 10, 60 ЦПК України (в редакції 2004 року) не надав належних та допустимих доказів на їх підтвердження.

З такими висновками суду першої інстанції судова колегія погоджується виходячи з наступного.

Статтею 203 ЦК України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, і відповідно до частин 1, 3, 5 зазначеної статті зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною 1 - 3, 5, 6 статті 203 цього Кодексу.

Судовим розглядом встановлено, що 23.12.2003 року між сторонами було укладено договір дарування, за яким ОСОБА_1 подарував, а ОСОБА_3 прийняла у дар належну ОСОБА_1 земельну ділянку номер 15, площею 0,1417 га, в межах згідно плану, розташовану по вул. Гагаріна, 15 в с. Геніївка Зміївського району, Харківської області, переданої для ведення особистого підсобного господарства. Вказаний договір був посвідчений приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Харківської області ОСОБА_4

23.12.2003 року між сторонами було укладено договір дарування, за яким ОСОБА_1 подарував, а ОСОБА_3 прийняла у дар належну дарувальнику земельну ділянку номер 15, площею 0,250 га, в межах згідно плану, розташовану по вул. Гагаріна, 15 в с. Геніївка Зміївського району, Харківської області, переданої для обслуговування житлового будинку і господарських будівель. Вказаний договір був посвідчений приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Харківської області ОСОБА_4

Заочним рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 03 липня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Розірвано договір довічного утримання, укладений 23 грудня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3Є, посвідчений приватним нотаріусом Зміївського РНО Харківської області ОСОБА_4, реєстр № 2770. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 640 грн. на відшкодування витрат по сплаті судового збору. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Договір довічного утримання, який був розірваний на підставі рішення суду, був укладений стосовно житлового будинку з надвірними будівлями, загальною площею 67,10 кв.м. за адресою с. Геніївка Зміївського району Харківської області, вул. Гагаріна, будинок 15.

Відповідно до частин 1, 2 статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до частини 1 статті 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Згідно статті 727 ЦК України, дарувальник має право вимагати розірвання договору дарування нерухомих речей чи іншого особливо цінного майна, якщо обдарований умисно вчинив злочин проти життя, здоров'я, власності дарувальника, його батьків, дружини (чоловіка) або дітей. Якщо обдарований вчинив умисне вбивство дарувальника, спадкоємці дарувальника мають право вимагати розірвання договору дарування. Дарувальник має право вимагати розірвання договору дарування, якщо обдарований створює загрозу безповоротної втрати дарунка, що має для дарувальника велику немайнову цінність. Дарувальник має право вимагати розірвання договору дарування, якщо внаслідок недбалого ставлення обдарованого до речі, що становить культурну цінність, ця річ може бути знищена або істотно пошкоджена. Дарувальник має право вимагати розірвання договору дарування, якщо на момент пред'явлення вимоги дарунок є збереженим. У разі розірвання договору дарування обдарований зобов'язаний повернути дарунок у натурі.

За змістом статті 203 ЦК України правочин визнається недійсним тоді, коли одна із сторін навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Обман - це певні винні, навмисні дії сторони, яка намагається запевнити іншу сторону про такі властивості й наслідки правочину, які насправді наступити не можуть.

Пленум Верховного Суду України в пунктах 19, 20 Постанови «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9 роз'яснив, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Судова колегія приходить до висновку, що позивачем не надано доказів на підставу своїх вимог, відповідно до положень статті 727 ЦК України.

Апеляційний суд вважає, що позивачем не було доведено введення його в оману відповідачем при укладанні договорів дарування, оскільки при укладанні договору дарування визначальним є волевиявлення саме дарувальника, яким є позивач і тому рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, постановлено з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись статтями 365, 366, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Зміївського районного суду Харківської області від 07 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення виготовлено 01 лютого 2018 року.

Головуючий: Швецова Л.А.

Судді: Котелевець А.В.

ОСОБА_6