Постанова

Іменем України

30 січня 2018 року

м. Київ

справа № 307/4146/14-ц

провадження № 61-507св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - кредитна спілка «Сяйво Карпат»,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу кредитної спілки «Сяйво Карпат» на рішення апеляційного суду Закарпатської області від 11 квітня 2016 року у в складі суддів: Куцина М. М., Бондаренка Ю. О., Собослоя Г. Г.,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У листопаді 2014 року кредитна спілка «Сяйво Карпат» (далі - КС «Сяйво Карпат») звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що постановою Тячівського районного суду Закарпатської області від 1 вересня 2014 року ОСОБА_2 звільнена від кримінальної відповідальності за вчинені нею злочини, передбачені частиною другою статті 190, частинами першою, третьою статті 358, частиною першою статті 366 КК України. Внаслідок вчинення ОСОБА_2 указаних злочинів: оформлення фіктивних документів про видачу кредитів, оформлення без відома та присутності членів спілки 127 кредитних договорів (по 11 договорах ОСОБА_2 від імені позичальників добровільно погасила суми отриманих кредитів), КС «Сяйво Карпат» завдано матеріальної шкоди у розмірі 249 365 грн 53 коп. Крім того, позивачем витрачено 4 500 грн на проведення аудиту з метою визначення завданого відповідачем збитку.

На підставі викладеного КС «Сяйво Карпат» просила стягнути з ОСОБА_2 суму завданих збитків у розмірі 249 365 грн 53 коп. та 4 500 грн за проведення аудиту.

Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 19 березня 2015 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь КС «Сяйво Карпат» на відшкодування шкоди, заподіяної злочином, 249 365 грн 53 коп. та 4 500 грн витрат за проведення аудиторської перевірки. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави на рахунок спеціального фонду Державного бюджету України 2 538 грн 65 коп. судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що внаслідок неправомірних дій відповідача позивачу було завдано матеріальної шкоди, а тому така шкода підлягає відшкодуванню на користь кредитної спілки. Позивачем доведено належними та допустимими доказами розмір завданого йому збитку.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 11 квітня 2016 року рішення суду першої інстанції змінено. Позов КС «Сяйво Карпат» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь КС «Сяйво Карпат» 134 587 грн 71 коп. у відшкодування збитків, завданих злочином, У задоволенні решти позову відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що відповідачем фактично завдано позивачу збитків на суму 132 434 грн 75 коп., оскільки остання протиправно заволоділа коштами за 78 кредитними договорами.

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, КС «Сяйво Карпат»просила скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом залишено поза увагою непогашені кредитні документи, які були оформлені за фіктивними правочинами внаслідок неправомірних дій відповідача. ОСОБА_2 укладено саме 116 фіктивних договорів від імені КС «Сяйво Карпат». Крім того, позивачем надано обґрунтований розрахунок, який підтверджений матеріалами справи.

Відзив на касаційну скаргу відповідачем не подано.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню, оскільки апеляційним судом скасовано рішення суду першої інстанції, яке відповідає закону.

Судами встановлено, що постановою Тячівського районного суду Закарпатської області від 1 вересня 2014 року ОСОБА_2звільнено від кримінальної відповідальності за злочини, вчинені нею з 1 серпня 2005 року по 1 вересня 2006 року, що передбачені частиною другою статті 190, частинами першою, третьою статті 358, частиною першою статті 366 КК України, а кримінальну справу закрито у зв'язку із закінченням строків давності.

Відсутність складу злочину, зокрема, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами кримінального судочинства, не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК України.

Установлено, що у період з 24 січня 2005 року по 1 серпня 2005 року в м. Тячів Закарпатської області ОСОБА_2, не будучи працівником Тячівської філії КС «Сяйво Карпат», зловживаючи довірою своєї доньки ОСОБА_3, яка працювала директором Тячівської філії КС «Сяйво Карпат», умисно, з метою заволодіння коштами КС «Сяйво Карпат», оформила фіктивні документи про видачу кредитів 26 особам на загальну суму 64 850 грн, видавши фактично позичальникам гроші в загальній сумі 44 920 грн. Також склала завідомо неправдиві документи про видачу кредитів 9 особам, які фактично кредитні кошти не отримували.

24 січня 2005 року, 25 січня 2005 року, 8 лютого 2005 року, 21 лютого 2005 року, 8 квітня 2005 року, 22 лютого 2005 року, 14 липня 2005 року, 18 липня 2005 року ОСОБА_2 протиправно вилучила з каси та привласнила 20 670 грн.

ОСОБА_2у період з 1 серпня 2005 року до 1 вересня 2006 року, працюючи директором Тячівської філії КС «Сяйво Карпат», будучи матеріально-відповідальною та службовою особою філії кредитної установи, систематично, протягом указаного періоду складала завідомо неправдиві заяви та договори на видачу кредитів, оформляла їх видачу, тобто складала і видавала у КС «Сяйво Карпат» завідомо неправдиві заяви, кредитні договори, видаткові касові ордери про видачу грошей з каси, які не відповідали дійсним сумам кредитів, які отримували позичальники кредитних коштів, і в цих документах відповідач сама ставила підпис за позичальників та отримувачів кредитних коштів.

Встановлено, що своїми діями ОСОБА_2 завдала позивачу збитків у розмірі 249 365 грн 53 коп.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов'язку відшкодувати шкоду є заподіяння майнової шкоди.

Зобов'язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування заподіяної шкоди, а інша сторона (боржник) зобов'язана відшкодувати заподіяну шкоду в повному розмірі.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Цивільно-правова деліктна відповідальність це забезпечений державним примусом обов'язок відповідальної особи відшкодувати потерпілому заподіяну шкоду.

Аналіз положень статей 1166, 1167 ЦК України свідчить про встановлення в цивільному праві України змішаної системи деліктів, до якої входить: по-перше, правило генерального делікту, відповідно до якого будь-яка шкода (в тому числі моральна), завдана потерпілому неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; по-друге, правило спеціальних деліктів, яке передбачає особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках (спеціальними суб'єктами, у спеціальний спосіб тощо).

Правило генерального делікту закріплено у статті 1166 ЦК України стосовно майнової шкоди.

Умовами застосування цих норм є завдання шкоди (майнової, моральної) неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, наявність причинного зв'язку між цими діями (бездіяльністю) і шкодою та вина заподіювача.

За правилом генерального делікту відповідальність за завдання шкоди покладається на особу, яка цю шкоду завдала, тобто на безпосереднього заподіювача.

Як роз'яснено у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди (відповідач), а позивач доводить розмір завданої шкоди.

Постановою Тячівського районного суду Закарпатської області від 1 вересня 2014 року ОСОБА_2звільнено від кримінальної відповідальності у зв'язку із закінченням строків давності, провадження по справі закрито, вина ОСОБА_2доведена належними та допустимими доказами та вона несе відповідальність у повному розмірі завданої шкоди.

Встановлено, що ОСОБА_2з 1 серпня 2005 року до 1 вересня 2006 року працювала директором Тячівської філії КС «Сяйво Карпат».

Пунктом 3 частини першої статті 134 КЗпП України визначено, що відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку.

У період з 24 січня 2005 по 1 серпня 2005 року ОСОБА_2, не будучи працівником Тячівської філії КС «Сяйво Карпат», завдала позивачу майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню відповідно до вимог статті 1166 ЦК України.

Суд першої інстанції врахував вимоги вказаних норм права та дійшов вірного висновку, що вина відповідача у заподіянні позивачу шкоди, а також причинний зв'язок між неправомірними діями відповідача та завданою шкодою підтверджується зібраними по справі доказами, зокрема постановою Тячівського районного суду Закарпатської області від 1 вересня 2014 року про звільнення ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності та закриття кримінальної справи у зв'язку із закінченням строків давності.

Місцевий суд вірно встановив обставини, що мають значення для справи на підставі доказів, яким надав належну оцінку. Розрахунок, яким суд керувався при визначенні розміру збитків, перевірено судом, встановлено його обґрунтованість та доведеність розміру збитків наявними доказами, що їх підтверджують.

Суд першої інстанції перевірив доводи позивача, що відповідачем було укладено 116 фіктивних кредитних договорів на загальну суму 249 365 грн 53 коп., що також підтверджується постановою прокуратури Тячівського району Закарпатської області про зміну обвинувачення в суді від 17 лютого 2014 року.

Відповідач вказані докази та розмір шкоди не спростував.

Апеляційний суд не навів вмотивованих обґрунтувань на спростування встановлених судом першої інстанції обставин та розміру завданої шкоди, дійшов невірного висновку, що відповідачем підроблено лише 78 кредитних договорів, в зв'язку із чим скасував законне рішення місцевого суду.

Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Рішення суду першої інстанції про задоволення позову ухвалено відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права та на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, а тому вказане рішення на підставі статті 413 ЦПК України необхідно залишити в силі, а рішення апеляційного суду - скасувати.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу кредитної спілки «Сяйво Карпат» задовольнити.

Рішення апеляційного суду Закарпатської області від 11 квітня 2016 року скасувати.

Рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 19 березня 2015 року залишити в силі.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді С. Ю. Мартєв

В. В. Пророк

І. М. Фаловська

С. П. Штелик