АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/290/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2018 року м. Хмельницький

Апеляційний суд Хмельницької області у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Пєнти І.В., Талалай О.І.,

секретар судового засідання Медведчук Н.Д.,

з участю: позивача ОСОБА_4,

її представника ОСОБА_5,

відповідача ОСОБА_6,

її представника ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6, ОСОБА_8, треті особи - Хмельницька районна державна адміністрація Хмельницької області, Гвардійська сільська рада Хмельницького району Хмельницької області, Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Шумовецьке», про встановлення факту прийняття спадщини, визнання свідоцтва про право на спадщину за законом частково недійсним і визнання права на спадкове майно за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 листопада 2017 року,

встановив:

У грудні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_8 про встановлення факту прийняття спадщини, визнання свідоцтва про право на спадщину за законом частково недійсним і визнання права на спадкове майно.

ОСОБА_4 зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько, ОСОБА_9, внаслідок чого відкрилася спадщина на житловий будинок з надвірними будівлями та земельну частку (пай). Позивач як спадкоємець за законом першої черги фактично вступила в управління спадковим майном і прийняла спадщину в установленому законом порядку, зокрема вона здійснила поховання батька, користувалася його речами та обробляла земельну ділянку. Незважаючи на це, 20 серпня 2001 року її сестра, ОСОБА_6, незаконно одержала в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину на весь житловий будинок і заперечує право позивача на інше спадкове майно.

За таких обставин ОСОБА_4 просила суд: встановити факт прийняття нею спадщини після смерті батька, ОСОБА_9; визнати свідоцтво про право на спадщину за законом від 20 серпня 2001 року, видане на ім'я ОСОБА_6 частково недійсним; визнати її, ОСОБА_4, право власності на ? частину житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1, та ? частину земельної частки (паю) розміром 2,44 в умовних кадастрових гектарах на землях Агропромислової фірми «Смотрич» с. Гвардійське, Хмельницького району, Хмельницької області, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_9

Суд залучив Хмельницьку районну державну адміністрацію Хмельницької області, Гвардійську сільську раду Хмельницького району Хмельницької області, Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Шумовецьке» до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 листопада 2017 року позов задоволено частково. Встановлено факт, що ОСОБА_4 прийняла спадщину після смерті батька, ОСОБА_9 Визнано право власності ОСОБА_4 на ? частину земельної частки (паю) розміром 2,44 в умовних кадастрових гектарах, яка перебуває у колективній власності Агропромислової фірми «Смотрич» с. Гвардійське, Хмельницького району, Хмельницької області, на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 від 25 грудня 1996 року, виданого на підставі розпорядження Хмельницької районної державної адміністрації Хмельницької області від 27 вересня 1996 року, в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_9 В решті позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат між сторонами.

Суд виходив з того, що після смерті свого батька ОСОБА_4 вступила в управління спадковим майном і набула права на спадщину, разом із тим, позов у частині вимог щодо визнання свідоцтва про право на спадщину за законом на ім'я ОСОБА_6 недійсним і визнання права власності на ? частину житлового будинку не підлягає задоволенню у зв'язку зі спливом позовної давності.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду в частині відмови в позові та ухвалити нове судове рішення про задоволення цих вимог посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, та порушення судом норм процесуального права. При цьому ОСОБА_4 зазначила, що суд не дав належної оцінки дослідженим доказам і не з'ясував обставини щодо початку та перебігу позовної давності, а ухвалене ним рішення не відповідає вимогам закону та є невмотивованим.

Рішення суду в частині задоволення позову ОСОБА_4 про встановлення факту прийняття нею спадщини після смерті ОСОБА_9 та визнання її права на ? частину земельної частки (паю) не оскаржується сторонами і не переглядається апеляційним судом.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, відповідач ОСОБА_6 зазначила, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а тому відсутні підстави для його скасування.

Відповідач ОСОБА_8 і представники третіх осіб, яких належним чином повідомлено про дату, час і місце розгляду справи, не з'явилися в судове засідання.

Заслухавши учасників процесу та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до пункту 9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, нова редакція якого набрала чинності 15 грудня 2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому діючою редакцією ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом правильно з'ясовані фактичні обставини справи та дана їм належна оцінка, а його висновки підтверджуються матеріалами справи і ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

Встановлено, що сторони є дітьми ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. Внаслідок смерті ОСОБА_9 відкрилася спадщина на житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1, та на земельну частку (пай) розміром 2,44 в умовних кадастрових гектарах на землях Агропромислової фірми «Смотрич» с. Гвардійське, Хмельницького району, Хмельницької області.

ОСОБА_4 і ОСОБА_6 фактично вступили в управління та володіння спадковим майном, отже вони вчинили дії, що свідчать про прийняття спадщини. 20 серпня 2001 року нотаріальна контора видала ОСОБА_6 свідоцтво про право на спадщину за законом на вказаний житловий будинок із надвірними будівлями.

Зазначені обставини визнані сторонами, підтверджуються показаннями свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11 і письмовими доказами у справі.

Частиною 1 статті 524 ЦК Української РСР, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Згідно з ч. 1 ст. 529 ЦК Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

В силу ст. 548 ЦК Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженням. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Як передбачено ч.ч. 1, 2 ст. 549 ЦК Української РСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

За змістом ч. 1 ст. 560 ЦК Української РСР спадкоємці, закликані для спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України).

Відповідно до ст. 71 ЦК Української РСР і ст. 257 ЦК України загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

Статтею 76 ЦК Української РСР визначено, що перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Згідно з п.п. 1, 6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року. Правила Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

В силу ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Як визнали сторони в суді, після смерті батька ОСОБА_4 погодилася, що житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1, залишиться ОСОБА_6

З того часу ОСОБА_6 постійно проживає у спірному житловому будинку, здійснює його ремонт і утримання. 20 серпня 2001 року ОСОБА_6 оформила право власності на вказане спадкове майно. В свою чергу, ОСОБА_4 не заявляла до ОСОБА_6 вимог про повернення нерухомого майна та визнавала її право на житловий будинок.

В суді ОСОБА_4 визнала, що у серпні-вересні 2001 року вона відвідала нотаріуса з питання оформлення спадщини, яка відкрилася внаслідок смерті батька, ОСОБА_9

Отже з серпня 2001 року ОСОБА_4 повинна була дізнатися про оформлення ОСОБА_6 права на спадщину та порушення свого права на спадкове майно. Відтоді у неї виникло право на позов та почався перебіг позовної давності.

На час набрання чинності ЦК України (1 вересня 2004 року) цей строк не сплив, а тому спірні правовідносини регулюються вказаним Кодексом.

ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом на захист свого порушеного права 6 грудня 2016 року, тобто після спливу позовної давності. До винесення судом рішення ОСОБА_6 зробила заяву про застосування позовної давності (а.с. 73).

За таких обставин суд першої інстанції правильно виходив з того, що позивач пропустила строк звернення до суду та не зверталася до суду з заявою про поновлення цього строку, внаслідок чого її позов щодо визнання свідоцтва про право на спадщину за законом на ім'я ОСОБА_6 частково недійсним не підлягає задоволенню.

У зв'язку з цим, суд правильно дійшов висновку, що позов ОСОБА_4 в частині вимог про визнання її права власності на частину спірного житлового будинку також є безпідставним.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Процесуальні дії суду не вплинули на правильність ухваленого ним рішення, яке відповідає вимогам процесуального закону та є вмотивованим.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13 лютого 2018 року.

Судді: /підпис/ О.І. Ярмолюк

/підпис/ І.В. Пєнта

/підпис/ О.І. Талалай

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду О.І. Ярмолюк

Головуючий у першій інстанції - Логінова С.М.

Доповідач - Ярмолюк О.І. Категорія 39