Дата документу 08.02.2018
Справа № 334/8631/17
Провадження № 2-о/334/54/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2018 року Ленінський районний суд м.Запоріжжя у складі:

головуючого - судді Козлової Н.Ю.,

при секретарі - Манюхіні О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1, зацікавлена особа: Дніпровський районний відділ у м.Запоріжжі Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

До Ленінського районного суду м.Запоріжжя надійшла заява ОСОБА_1, зацікавлена особа: Дніпровський районний відділ у м.Запоріжжі Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме: встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 на території України станом на 24.08.1991 рік.

У заяві зазначено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянином України, що підтверджує паспорт громадянина України серії СА № 585281, виданий Ленінським районним відділом управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області 21.10.1997 року. Також заявник мав паспорт громадянина України для виїзду за кордон № АН219294, який виданий компетентним органом Міністерства внутрішніх справ України 28.10.1998 року - зі строком дії до 28.10.2008 року; згодом строк дії цього паспорту для виїзду за кордон продовжено до 26.06.2017 року.

У звязку із закінченням 26.06.2017 року строку дії паспорту громадянина України для виїзду за кордон, заявник, 25.10.2017 року звернувся до Дніпровського районного відділу у м. Запоріжжі Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області з анкетою-заявою про видачу паспорта громадянина України для виїзду за кордон на наступний період.

Однак Дніпровський районний відділ у м. Запоріжжі Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області листом від 08.11.2017 року № 2313/5342 відмовив у видачі паспорту громадянина України для виїзду за кордон.

Відмова у видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон мотивована тим, що «за результатами здійснення заходів та перевірок за базами даних Реєстру, наявними державними та єдиними реєстрами, іншими інформаційними базами, що перебувають у власності держави, підприємств, установ та організацій, згідно ст.3 Закону України «Про громадянство України» відмовлено в оформленні паспорту для виїзду за кордон у звязку з тим, що не підтверджується приналежність до громадянства України».

Заявник зазначив, що він народився 05.07.1947 року. В 1982 році він познайомився з ОСОБА_2, та з 1985 року переїхав на постійне проживання до міста Запоріжжя за її адресою - вул. Сорок років Радянської УкраїниАДРЕСА_1. 31.01.1986 року у нього та ОСОБА_2 у місті Запоріжжя народився син - ОСОБА_3, про що в книзі реєстрації актів про народження 1986 року лютого місяця 25 числа зроблено запис за № 602. Цей факт підтверджується свідоцтвом про народження серії III- ЖС № 327249, яке видане Ленінським відділом органу запису актів громадянського стану м. Запоріжжя 25.02.1986 року. Таким чином, заявник вважає, що з 1985 року по цей час, в тому числі і станом на 24 серпня 1991 року він постійно проживає в Україні, а саме у місті Запоріжжя, Запорізької області, відповідно набув громадянство України. А паспорт громадянина колишнього СРСР, який би міг підтвердити факт проживання та реєстрації місця проживання у м. Запоріжжя, у заявника було вилучено у 1997 році під час видачі паспорта громадянина України.

З цих підстав, заявник просить суд задовольнити його заяву та ухвалити рішення за яким встановити факту постійного проживання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 на території України станом на 24.08.1991 рік.

Представник заявника у судовому засіданні довів суду обставини, викладені у заяві ОСОБА_1 та підтвердив їх належними письмовими доказами.

Представник зацікавленої особи у судовому засіданні не заперечуючи проти фактів, викладених у заяві ОСОБА_1 доводила суду обставини відмови у видачі паспорту громадянину України для виїзду за кордон, оскільки згідно п. 50 «Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон з безконтактним електронним носієм, його тимчасового затримання та вилучення» (який затверджений Достановою Кабінету Міністрів України від 07.05.2014 № 152) рішення щодо оформлення паспорта для виїзду за кордон приймається територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС за результатами ідентифікації особи та перевірки факту належності до громадянства України.

У Дніпровському районному відділлу м.Запоріжжі Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області відсутня інформація щодо відомостей про підтвердження належності ОСОБА_1 до громадянства України, тому вирішити це питання можливо лише за рішенням суду.

Заслухавши пояснення представника заявника, представника заінтересованої особи, дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 народився 05.07.1947 року. В 1982 році він познайомився з ОСОБА_2, та з 1985 року переїхав на постійне проживання до міста Запоріжжя за її адресою - вул. Сорок років Радянської УкраїниАДРЕСА_1. 31.01.1986 року у нього та ОСОБА_2 у місті Запоріжжя народився син - ОСОБА_3, про що в книзі реєстрації актів про народження 1986 року лютого місяця 25 числа зроблено запис за № 602. Цей факт підтверджується свідоцтвом про народження серії III- ЖС № 327249, яке видане Ленінським відділом органу запису актів громадянського стану м. Запоріжжя 25.02.1986 року. Таким чином, заявник вважає, що з 1985 року по цей час, в тому числі і станом на 24 серпня 1991 року він постійно проживає в Україні, а саме у місті Запоріжжя, Запорізької області, відповідно набув громадянство України. А паспорт громадянина колишнього СРСР, який би міг підтвердити факт проживання та реєстрації місця проживання у м. Запоріжжя, у заявника було вилучено у 1997 році під час видачі паспорта громадянина України.

Судом встановлено, що заявник не має можливості отримати паспорт громадянина України для виїзду за кордон, оскільки не може підтвердити належність до громадянства України, так як не має документів підтверджуючих його реєстрацію на території України станом на 24.08.1991 року.

Суд вважає, що факт постійного проживання ОСОБА_1 на території України станом на 24 серпня 1991 року, також, підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання, свідоцтвом про народження сина серії III- ЖС № 327249, яке видане Ленінським відділом органу запису актів громадянського стану м. Запоріжжя 25.02.1986 року.

Відповідно до ст..315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Листом Верховного суду України від 01.01.2012 року про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення роз'яснено, що у порядку ч. 2ст. 315 ЦПК України, суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 315 ЦПК та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року, який має юридичне значення.

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України»і може пов'язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Відповідно до ч. 1ст. 3 Закону України «Про громадянство України»громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 року чи 13.11.1991 р.

Відповідно до п.7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 або 13.11.1991 р.

У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженогоУказом Президента України від 27 березня 2001 року №215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Відповідно до п.3 ч.2ст.9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п'яти років є однією з умов прийняття до громадянства України.Стаття 1 цього ж Законудає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів; Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Наведений у ст. 315 ЦПК України перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення.

Таким чином, факт постійного безперервного проживання заявника на території України підтверджується наявними у матеріалах справи доказами.

Суд сприймає вказані документи як носії конкретної інформації факту проживання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 на території України станом на 24 серпня 1991 року, які ніким не спростовані.

За таких обставин вимоги заявника обґрунтовані і суд вважає за необхідне встановити факт постійного проживання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 на території України станом на 24 серпня 1991 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12,13,315 ЦПК України, ст.9 Закону України «Про громадянство України», суд

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1, зацікавлена особа: Дніпровський районний відділ у м.Запоріжжі Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області про встановлення факту, що має юридичне значення - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 на території України станом на 24 серпня 1991 року включно.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Запорізької області через Ленінський районний суд м.Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 08 лютого 2018 року.

Суддя: Козлова Н. Ю.