Провадження №6/522/134/18
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2018 року Приморський районний суд м.Одеси в складі:

головуючого судді Кравчук Т.С.

при секретарі Антонецькому С.Л.

розглянувши подання державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби м.Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1,

ВСТАНОВИВ:

Державний виконавець Другого Приморського відділу державної виконавчої служби м.Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_2 звернувся до суду із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, посилаючись на те, що на виконанні у Другому Приморському відділу ДВС м.Одеса ГТУЮ в Одеській області перебуває виконавчий лист №522/11298/14-ц виданого 26.12.2014 року Приморським районним судом м.Одеси про стягнення грошової суми з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 у розмірі 160 832,39 гривень.

01 грудня 2016 року головним державним виконавцем Приморського відділу державної виконавчої служби м.Одеса на підставі ст.ст.17, 18, 19, 20, 25 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про відкриття виконавчого провадження про стягнення грошової суми з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 у розмірі 160 832,39 гривень. Постанова про відкриття провадження надсилалася боржнику за вихідним номером 26690 від 01.12.2016 року.

Згідно п.1 ст.31 Закону України «Про виконавче провадження» боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Крім того, 02.12.2016 року, державним виконавцем було наручна вручено постанову про відкриття виконавчого провадження ОСОБА_4 для передачі її боржнику, про що є відповідна розписка.

В ході проведення виконавчих дій державним виконавцем встановлено, що у боржника відсутнє ліквідне майно, на яке можливо звернути стягнення, що підтверджується актом державного виконавця від 02.12.2016 року.

Згідно довідки ПФУ пенсію боржник не отримує.

Згідно довідки ДПІ за боржником відсутні відкриті розрахункові рахунки в банках.

Згідно довідки ДАІ транспортних засобів за боржником не зареєстровано.

Згідно Інформаційної довідки ДРПВНМ нерухомого майна за боржником не зареєстровано.

30 грудня 2016 року до Відділу надійшло пояснення боржника ОСОБА_1, з якого вбачається, що у звязку з його скритним матеріальним становищем виконати рішення суду не є можливим.

Згідно відповіді Державної прикордонної служби, боржник неодноразово перетинав Державний кордон України.

Враховуючи значний термін невиконання боржником зобовязань та законних вимог, державний виконавець вважає, що боржник ухиляється від виконання рішення суду.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає необхідним у задоволенні подання державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби м.Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_2 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що на виконанні у Другому Приморському відділу ДВС м.Одеса ГТУЮ в Одеській області перебуває виконавчий лист №522/11298/14-ц виданого 26.12.2014 року Приморським районним судом м.Одеси про стягнення грошової суми з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 у розмірі 160 832,39 гривень.

01 грудня 2016 року головним державним виконавцем Приморського відділу державної виконавчої служби м.Одеса на підставі ст.ст.17, 18, 19, 20, 25 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про відкриття виконавчого провадження про стягнення грошової суми з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 у розмірі 160 832,39 гривень. Постанова про відкриття провадження надсилалася боржнику за вихідним номером 26690 від 01.12.2016 року.

Згідно п.1 ст.31 Закону України «Про виконавче провадження» боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Крім того, 02.12.2016 року, державним виконавцем було наручна вручено постанову про відкриття виконавчого провадження ОСОБА_4 для передачі її боржнику, про що є відповідна розписка.

В ході проведення виконавчих дій державним виконавцем встановлено, що у боржника відсутнє ліквідне майно, на яке можливо звернути стягнення, що підтверджується актом державного виконавця від 02.12.2016 року. Згідно довідки ПФУ пенсію боржник не отримує. Згідно довідки ДПІ за боржником відсутні відкриті розрахункові рахунки в банках. Згідно довідки ДАІ транспортних засобів за боржником не зареєстровано. Згідно Інформаційної довідки ДРПВНМ нерухомого майна за боржником не зареєстровано.

30 грудня 2016 року до Відділу надійшло пояснення боржника ОСОБА_1, з якого вбачається, що у звязку з його скритним матеріальним становищем виконати рішення суду не є можливим.

Згідно відповіді Державної прикордонної служби, боржник неодноразово перетинав Державний кордон України

Враховуючи значний термін невиконання боржником зобовязань та законних вимог, державний виконавець вважає, що боржник ухиляється від виконання рішення суду.

В поданні державного виконавця Другого Приморського ВДВС м.Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_2 відсутні будь-які докази підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх зобовязань, а лише зазначається, що боржник не виконує свої зобовязання та законних вимог державного виконавця. Доказами ухилення боржника від виконання є лише виконавчий лист.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» визначає правові засади організації судової влади та здійснення правосуддя в Україні з метою захисту прав, свобод та законних інтересів людини і громадянина, прав та законних інтересів юридичних осіб, інтересів держави згідно з принципом верховенства права, закріпленим ст.8 Конституції України.

Відповідно до ст.ст.1, 2 цього Закону, судова влада в Україні здійснюється незалежними та безсторонніми судами, утвореними згідно із законом, і реалізується шляхом здійснення суддями правосуддя в рамках відповідних судових процедур та у межах наданих повноважень.

Стаття 7 цього ж Закону гарантує кожному захист його прав, свобод та законних інтересів незалежним і безстороннім судом, утвореним відповідно до закону.

Право кожного на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, при вирішенні спору щодо його прав та обовязків цивільного характеру передбачено і п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню відповідно до ст.9 Конституції України та ст.ст.3, 10 ЦПК України.

У розумінні п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод термін «суд встановлений законом» поширюється не лише на правову основу створення чи законності існування суду, але й на положення щодо його компетенції та повноважень і на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Повноваження судів першої інстанцій при вирішенні цивільних справ визначені Цивільним процесуальним кодексом України, у тому числі повноваження щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

Згідно ст.441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Відповідно до ст.33 Конституції України право кожного вільно залишати територію України може бути обмежене лише законом.

Стаття 313 ЦК України гарантує право на свободу пересування, що означає можливість фізичної особи вільно пересуватися по території України (після 14 років), вільно виїхати за її межі та безперешкодно повернутись до України (після 16 років), а також вільно визначити місце свого перебування, обирати способи і засоби пересування.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України та вїзду в Україну громадян України» при наявності зазначених у цій нормі підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, громадянину може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта чи вилучено або затримано паспорт.

Зокрема пункт 5 зазначеної статті передбачає таку підставу для відмови громадянину у виїзді з України, як ухилення від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів для примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом; а у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобовязань за рішенням.

Отже, Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобовязань, а за ухилення від їх виконання.

Втім визначення поняття «ухилення» Закон України «Про виконавче провадження» прямо не розкриває. Також відсутня практика Конституційного суду України щодо офіційного тлумачення такого поняття, як «ухилення».

Відповідно до Нового словника української мови у 4-х томах 1998 року видавництва, вбачається, що в сучасній українській мові слово ухилення тлумачиться наступним чином: відступати, відхилятися, вивертатися; намагатися не робити чого-небудь, не брати участі у чомусь, уникати; навмисно не давати відповіді на запитання, говорити щось інше

Тобто, з погляду етимології словосполучення ухилення від виконання зобовязань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи) вжите у ч.5 ст.6 «Про порядок виїзду з України та вїзду в Україну громадян України» та у п.18 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» означає з обєктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обовязків. У звязку з цим і здійснюється примусове виконання. Одночасно це і є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Проте особа, що має невиконанні зобовязання не може вважатися винною в ухиленні, поки не доведено протилежного.

В розумінні ст.12 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання субєкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, як на підставу його вимог, підлягають доведенню, зокрема факту ухилення боржника від виконання зобовязань.

Оскільки, відповідно до ч.4 ст.441 ЦПК України суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця, то на останнього і покладається тягар доказування. До того особа стосовно обмеження права якої винесено подання, фактично позбавлена можливості довести суду, що нею було вжито усіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобовязання.

З матеріалів справи вбачається, що посилання у поданні до суду про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон зокрема саме на наявність статусу боржника у виконавчому провадженні та непогашенням боргу у добровільному порядку (самостійне невиконання боржником зобовязання протягом строку, вказаного державним виконавцем у постанові про відкриття виконавчого провадження).

Втім, на момент звернення до суду з поданням, факт ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, повинен відбутися і бути обєктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

При цьому під ухиленням боржника від виконання зобовязань, покладених на нього судовими рішеннями, суд розуміє будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обовязку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обовязок у нього є всі реальні можливості (наявність майна, грошових коштів) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього обєктивні обставини.

Відкриття виконавчого провадження не може розглядатись як достатня підстава для застосування судом саме такого заходу, як обмеження права особи на виїзд за межі України.

За таких обставин, у суду відсутні підстави для задоволення подання державного виконавця Другого Приморського ВДВС м.Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_2 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1, оскільки згадане подання не містить беззаперечних доводів та не підтверджено належними доказами щодо ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього судовими рішеннями..

Законом передбачені юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявністю факту невиконання зобовязань, а за ухилення від їх виконання, тому з метою всебічного і повного зясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обовязків учасників спірних правовідносин, підлягає зясуванню судом, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобовязання у повному обсязі або частково.

Таким чином, сама по собі наявність невиконання зобовязання не є безумовною підставою для встановлення обмеження у праві виїзду, доведенню підлягає ухилення боржника від виконання.

Відповідно до ст.2 Протоколу №4 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен хто законно перебуває на території будь-якої держави має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною.

Таким чином, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні подання, оскільки державним виконавцем Другого Приморського відділу державної виконавчої служби м.Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_2 не надано суду доказів на підтвердження ухилення ОСОБА_1 від виконання рішення суду.

Керуючись ст.ст.259, 260, 441 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

У задоволенні подання державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби м.Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пятнадцять днів з дня його проголошення.

Суддя

08.02.2018