Справа № 454/2191/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2018 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Струс Т. В. ,

за участю секретаря Коваль Р.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Сокалі, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Ванівської сільської ради Сокальського району про визнання права власності на будинок за набувальною давністю,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з даною позовною заявою до відповідача Ванівської сільської ради, в позовній заяві вказала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її баба ОСОБА_3, яка постійно проживала та була зареєстрованою в АДРЕСА_1. Вказаний будинок, згідно відомостей по господарської книги №3 за 1980-1982р.р. Ванівської сільської ради, належав їй як голові сім»ї. Спадщину після смерті баби прийняв її син, а дядько позивачки ОСОБА_4, який однак так і не оформив своїх спадкових прав. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 теж помер, права власності на будинок не зареєстрував. Зазначає, що дядько був одинокий і власної сім»ї не мав, спадкоємців які б могли претендувати на спадщину немає. З 1987р. позивач одноособово здійснює догляд за будинком, в якому народилася і була зареєстрованою до 1980р. Вказує, що на момент смерті дядька і по даний час вона періодично проживає в будинку і фактично одноособово користується ним. Позивач здійснює догляд за будинком, утримує його, постійно робить поточний та капітальний ремонт, сплачує комунальні послуги, тобто відкрито володіє будинком. Однак, право власності на вказаний будинок не оформлено, так як згідно з довідкою КП ЛОР «Червоноградське МБТІ» підтверджується відсутність державної реєстрації права власності. Законність об'єкту будівництва та те, що він не є самовільним будівництвом стверджується технічним паспортом на будинок. Просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 за набувальною давністю.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не прибула, надала суду заяву в якій просить розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити.

Представник відповідача Ванівської сільської ради в судове засідання не прибув, надав суду заяву в якій вказує, що позовні вимоги визнає та просить справу розглядати без його участі.

Оскільки сторони в судове засідання не прибули, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши докази в справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд приймає визнання позову представником відповідача, оскільки таке визнання відповідає вимогам Цивільного кодексу України, відповідає інтересам сторін по справі та не суперечить правам та інтересам інших осіб.

Зокрема, згідно із п.1 ч.2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Із свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1, встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4.

Згідно довідки Ванівської сільської ради №93/02-28 від 11.06.2018р. встановлено, ОСОБА_4 до дня смерті проживав в АДРЕСА_1. Проживав один, власної сім»ї не мав.

Відповідно до довідки Ванівської сільської ради №93/02-21 від 24.05.2018р., встановлено, що виконкомом заповіт від імені ОСОБА_4 не посвідчувався. Племінниця померлого ОСОБА_1 проживала із ним до вересня 1980р.

Згідно довідки КП ЛОР «Червоноградське МБТІ» №4640 від 08.06.2018р., приватної власності на будинок в АДРЕСА_1, не зареєстровано.

З дослідженої копії технічного паспорта на житловий будинок АДРЕСА_1, виготовленого КП ЛОР «Червоноградське МБТІ» 08.06.2018р. встановлено, що вказаний житловий будинок складається з коридору, кухні, двох житлових кімнат та кладової, загальна площа будинку 57,6м.кв., з якої 32,2м.кв. житлова.

Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК).

Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК) (п. 9 Постанови).

Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду.

Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року.

При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. (п. 11 Постанови)

Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. (п. 13 Постанови)

Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень") (п. 14 Постанови).

В ході розгляду справи встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 1987р. тобто понад 31 рік, в тому числі з 01.01.2001 року по день розгляду справи, продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном, а саме будинковолодінням АДРЕСА_1, відповідно, набула право власності на це майно за набувальною давністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 259, 264 - 265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 (ідент. НОМЕР_2) право власності за набувальною давністю на житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене учасниками розгляду шляхом подання в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги в апеляційному порядку безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні скарги подаються учасниками справи через Сокальський районний суд Львівської області.

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, місце проживання - АДРЕСА_2.

Відповідач: Ванівська сільська рада, місце знаходження - с. Ванів, Сокальського району, Львівської області.

Головуючий: Т. В. Струс