Номер провадження: 22-ц/785/1074/18
Головуючий у першій інстанції Куриленко О. М.
Доповідач Драгомерецький М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.02.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.

суддів колегії: Черевка П.М.,

Громіка Р.Д.,

при секретарі: Бахірко А.Г.,

за участю: відповідача ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 26 квітня 2017 року за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4, третя особа Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Фадєєва Наталія Олександрівна про визнання заповіту недійсним,-

В С Т А Н О В И Л А:

15 листопада 2016 року позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4, третя особа Приватний нотаріус ОМНО Фадєєва Н.О. про визнання заповіту недійсним.

Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_8, після його смерті відкрилась спадщина на квартиру АДРЕСА_1. Після звернення до нотаріуса з метою оформлення спадщини, позивачу стало відомо про наявність заповіту від 30 липня 2015 року, складеного на ім'я відповідача ОСОБА_4.

Позивач посилаючись на норми ст. 1257 ЦК України вважає, що спірний заповіт є недійсним, у зв'язку з чим звернувся до суду з даним позовом та просив суд визнати заповіт від 30 липня 2015 року, посвідчений Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фадєєвою Наталією Олександрівною, зареєстрований в реєстрі за №2171 - недійсним

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_4 та її представник позов не визнали в повному обсязі, проти його задоволення заперечували, посилаючись на необґрунтованість та безпідставність позовних вимог.

Третя особа приватний нотаріус Фадєєва Н.О. у судове засідання не з'явилась та надала до суду заяву, в якій просила у задоволенні позову відмовити.

Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 26 квітня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

У судове засідання до суду апеляційної інстанції позивач ОСОБА_6 та приватний нотаріус ОМНО Фадєєва Н.О. не з'явились, але про розгляд справи вони сповіщались належним чином та завчасно, документів підтверджуючих поважність причини неявки до апеляційного суду ним надано не було. Від ОСОБА_9 надійшло клопотання про перенесення судового засідання, однак нею не було надано доказів на підтвердження повноважень діяти як представник ОСОБА_6. Тому у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка позивача у судове засідання не перешкоджає розглядові справи та у доступі до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до положень статей 1233-1234 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт здійснюється особисто.

Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч. 4 ст. 207 цього Кодексу.

Як вбачається із матеріалів справи, 30 липня 2015 року ОСОБА_8 склав заповіт, що був посвідчений приватним нотаріусом ОМНО Н.О.Фадєєвою та зареєстрований в реєстрі за №2171, яким заповів все своє майно ОСОБА_4 (а.с. 18).

Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятись у формі, встановленій законом.

За нормою ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Відповідно до ч. 1 ст. 231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України у п. 18 Постанови № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров'я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України у редакції 2004 року, яка була чинною на час ухвалення рішення, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Така ж норма міститься у ст. 81 ЦПК України в редакції 2017 року.

Згідно ч. 1ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення встановлені ст. 1247 ЦК України.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину (п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»).

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної інстанції. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Оцінюючи вимоги позивача ОСОБА_6 про визнання недійсним з підстав невідповідності заповіту внутрішній волі заповідача, який не міг розуміти значення своїх дій, колегія суддів вважає, що дані вимоги також не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Отже перевіряючи докази у справі судова колегія приходить до висновку, що доводи ОСОБА_6 в апеляційній скарзі про те, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону і підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про задоволення позову у повному обсязі, не заслуговують на увагу, оскільки наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Оцінюючи викладені обставини в їх сукупності, судова колегія вважає, що суд першої інстанції в межах заявлених вимог повно і всебічно розглянув справу, дав належу оцінку наданим у справі доказам та постановив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що законних підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, судова колегія, судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення, рішення Київського районного суду м. Одеси від 26 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено: 06 лютого 2018 року.

Судді апеляційного суду Одеської області: М.М.Драгомерецький

П.М.Черевко

Р.Д.Громік