№ 317/409/17
№/п 2/317/15/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2018 року

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді - Ачкасова О.М.

при секретарі -Кузіної Л.Х.,

за участю позивачки - ОСОБА_1,

представника позивачів - адвоката ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

представника відповідача - адвоката ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжя у загальному позовному провадженні справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, спричиненої смертю фізичної особи,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися до суду із позовом до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, спричиненої смертю фізичної особи, уточнивши який, посилались на те, що 16.01.2015 року внаслідок дорожньо-транспортної пригоди був смертельно травмований ОСОБА_6, який був чоловіком ОСОБА_1 та батьком ОСОБА_5

Обставини ДТП були розслідувані та встановлено, що 16.01.2015 року близько 20 год. 15 хвл., водій автомобіля НОМЕР_1 ОСОБА_3, рухаючись в темну пору доби по автодорозі Запоріжжя-Донецьк, в напрямку м.Донецьк в районі «Тепличного комбінату», здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_6, внаслідок отриманих травм 13.02.2015 року ОСОБА_6 помер у лікарні, де знаходився в реанімаційному відділенні з 16.01.2015 року. 30.11.2016 р. слідчим СВ ЗМУ ГМВС України в Запорізькій області Плевако В.І. винесено постанову про закриття кримінального провадження №0000020 від 17.01.2015 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв'язку з відсутністю в діях водія ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.286 КК України, що спричинило смерть ОСОБА_6 Як зазначили позивачі, очевидців ДТП не було і обставини наїзду встановлювалися лише на підставі показів відповідача, який за його словами в темну пору доби їхав по порожній заміській автостраді зі швидкістю 60 км/час на ближньому світлі, позивачі вважають, що ні наявності непереборної сили, ні умислу ОСОБА_6 під час вказаного ДТП не було, тому відповідач повинен відшкодувати шкоду, завдану смертю ОСОБА_6

Така передчасна смерть ОСОБА_6 стала важкою психологічною травмою для його рідних та близьких, оскільки позивачка ОСОБА_1 прожила у законному та щасливому шлюбі із своїм чоловіком більше 20 років, він був люблячим, чуйним, уважним чоловіком та люблячим батьком, він приймав активну участь у вихованні доньки , приділяв їй багато уваги. Крім того, покійний утримував родину, був для позивачів людиною, яку ніколи і ніким не можна замінити. Позивачам важко та практично неможливо погодитися з втратою рідної та коханої людини, тому вважають, що їм було завдано моральної шкоди, яка виявилася у наступному: погіршення стану здоров»я, стрес (шок від втрати близької людини), моральних переживань, негативних змін звичайного кладу життя- позивачі залишилися без підтримки ОСОБА_6, заробітки якого складали основу сімейногот бюджету позивачів, у зв»язку із чим позивачі були вимушені звернутися до суду та просили суд стягнути з відповідача по 242692,00 грн. на користь кожної позивачки.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1І та представник позивачів позовні вимоги підтримали повністю з мотивів викладених у позовній заяві, просили суд позов задовольнити.

Відповідач та його представник позов не визнали, пояснили суду що вина відповідача не встановлена, він не порушував ПДР України, а ОСОБА_6, який помер внаслідок ДТП, навпаки порушив ПДР України, перебував у стані алкогольного сп»яніння.

Суд вважає можливим розглянути справу у загальному позовному провадженні.

Суд, заслухавши пояснення сторін,дослідивши усі докази у сукупності, вважає, що позов є обгрунтованим, однак підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 16.01.2015 року, близько 20 год. 15 хвл., водій автомобіля НОМЕР_1 ОСОБА_3, рухаючись в темну пору доби по автодорозі Запоріжжя-Донецьк, в напрямку м.Донецьк в районі «Тепличного комбінату» здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_6

Власником транспортного засобу ВАЗ 2101 р.н. НОМЕР_2 є ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 19.03.2003 року.

Згідно копії свідоцтва про смерть від 16.02.2015 року, актовий запис №1224, ОСОБА_6 помер 13.02.2015 року, внаслідок отриманих травм. ОСОБА_6 помер у лікарні, де знаходився у реанімаційному відділенні з 16.01.2015 року.

30.11.2016 р. слідчим СВ ЗМУ ГМВС України в Запорізькій області Плевако В.І. винесено постанову про закриття кримінального провадження №0000020 від 17.01.2015 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв'язку з відсутністю в діях водія ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.286 КК України, що підтверджується постановою про закриття кримінального провадження.

Згідно копії висновку експерта за результатами проведення автотехнічної експертизи №764-14 від 25.10.2016 року по матеріалам кримінального провадження №0000020 невідповідностей в діях водія автомобіля «ВАЗ-2101» ОСОБА_3 вимогам п.12.2., 12.3, 18.1, 19.1 ПДР, які могли б знаходитись причинному зв»язку з дорожньо- транспортною пригодою, з технічної точки зору не вбачається.

З матеріалів справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_3 була застрахована у ПрАТ Страхова компанія «Оранта Січ», відповідно до полісу АІ/3578119, укладеного 31.10.2014 року строк дії полісу з 01.11.14 року по 31.10.2015 р., страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров»ю становить 100000,00 грн.

Згідно ухвали Запорізького районного суду Запорізької області від 03.10.2017 року, позовні вимоги заявлені раніше в частині до ПрАТ Страхова компанія «Оранта Січ» про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, спричинених смертю фізичної особи, були залишені судом без розгляду, оскільки страховою компанією було виплачено на користь позивачів належних за страховим випадком сум, та на підставі заяви позивачів, які просили суд залишити позовні вимоги до ПрАТ Страхова компанія «Оранта Січ» без розгляду.

Згідно узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ судової практики розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки у 2010-2011 роках (30.03.2012 року), у ході проведеного узагальнення встановлено випадки безпідставного звільнення винних у ДТП осіб від цивільної відповідальності. Так, рішенням Печерського районного суду м. Києва від 07 липня 2009 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 13 жовтня 2009 року відмовлено у задоволенні позовних вимог Л. до А., третя особа - В., про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що вину відповідача у вчиненні ДТП належними доказами не доведено, а розгляд кримінальної справи ще не закінчено, тому підстав для задоволення позовних вимог не вбачається. Ухвалою Верховного Суду України від 27 жовтня 2010 року судові рішення скасовано, справу передано на новий судовий розгляду до суду першої інстанції. Ухвалюючи таке рішення, суд касаційної інстанції виходив із положень ч. 5 ст. 1187 ЦК України, згідно з якими особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відсутність обвинувального вироку чи наявність постанови слідчого про відмову в порушенні кримінальної справи за ст. 286 КК України не звільняє відповідача від обов'язку доказування своєї невинуватості. Таким чином, закон містить вказівку на перерозподіл доказування та зобов'язує саме відповідача довести, що шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, було спричинено внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, тобто не з його вини. Разом із тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Незалежно від вини фізичної особи відшкодовується завдана нею і моральна шкода, у тому числі якщо шкоди завдано ушкодженням здоров'я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (ч. 2 ст. 1167 ЦК України).

Аналізуючи наведене, суд приходить до переконання про те, що доказами по справі підтверджується факт смерті ОСОБА_6, який помер 13.02.2015 року саме внаслідок дій відповідача ОСОБА_3, які спричинили ДТП 16.01.2015 року.

Згідно копії свідоцтва про укладання шлюбу, зареєстрованого Кушугумською селищною радою Запорізького району Запорізької області 08.03.1994 року, актовий запис №9, ОСОБА_1 та ОСОБА_6 перебували у зареєстрованому шлюбі.

Згідно копії свідоцтва про народження ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 , у графі батько зазначений «Чалий Володимир Григорович».

Відповідно до ч. 2 ст. 1187, п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Шкода завдана одній особі з вини іншої, відшкодовується винною особою.

Відповідно до роз'яснень, даних у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення). Зокрема враховуються стан здоров"я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, ступінь зниження престижу, ділової репутації.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Згідно п.4 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», відповідно до якого відповідальність володільця джерела підвищеної небезпеки та його обов»язок відшкодувати моральну шкоду, настає навіть якщо ця матеріальна шкода завдана не з його вини.

Судом встановлено, що в результаті ДТП , що сталася, позивачі втратили рідну для себе людину. Отже, по факту душевних страждань позивачів , суд не має сумнівів, в тому числі і щодо порушення нормального способу їх життя.

Вказане є підставою для відшкодування моральної шкоди.

При цьому, задовольняючи частково позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди, суд, враховуючи ступінь спричиненої позивачам шкоди, пов'язаної із смертю ОСОБА_6 внаслідок дій відповідача ОСОБА_3, і завдані у зв'язку із цим моральні страждання його дружині ОСОБА_1 та донці ОСОБА_7, вважає, що кожен із позивачів зазнав моральної шкоди, яку суд визначає у розмірі по 75000,00 грн. на користь кожної позивачки.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди суд враховує суть позовних вимог, характер дій особи, яка спричинила шкоду, ступінь моральних страждань позивачів, бере до ваги негативні наслідки загибелі для них близької людини, тому зазначений розмір моральної шкоди суд вважає розумним та достатнім, враховуючі ці обставини, та той факт, що водій ОСОБА_3 має досвід керування з 1990 року (про що він зазначив у судовому засіданні), міг уникнути наїзду на пішохода та зберегти життя людини, яке є найвищою суспільною цінністю, до того ж наїзд на пішохода відбувся біля пішохідного переходу.

Доводи відповідача та його представника щодо грубої необережності пішохода ОСОБА_6, суд вважає безпідставними, вони не знайшли свого підтвердження та не спростовують висновки суду.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що, позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню.

На підставі ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1280,00 грн. , оскільки позивачі були звільнені згідно закону від сплати судового збору при подачі позову.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 12,13, 80,81,89, 141,259, 263-265,268, 273,354 ЦПК України, ст.ст. 22, 23, 993, 1200, 1167,1187, 1188, 1194 ЦК України, Законом України «Про страхування», суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3, місце проживання: 70002, Запорізька область, м.Вільнянськ, вул.Перемоги, буд.36) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_4, місце проживання : 70450, Запорізька область, Запорізький район, смт.Кушугум, вул.Миру, буд.6) 75 000,00 грн. (сімдесят п»ять тисяч гривень) на відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3, місце проживання: 70002, Запорізька область, м.Вільнянськ, вул.Перемоги, буд.36) на користь ОСОБА_5 (ідентифікаційний код НОМЕР_5, місце проживання : 70450, Запорізька область, Запорізький район, смт. Кушугум, вул.Миру, буд.6) 75 000,00 грн. (сімдесят п»ять тисяч гривень) на відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3, місце проживання: 70002, Запорізька область, м.Вільнянськ, вул.Перемоги, буд.36) на користь держави судовий збір у сумі 1280,00 грн. (одна тисяча двісті вісімдесят гривень).

У решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Запорізької області.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення - 12.02.2018 року.

Суддя: О.М. Ачкасов