Номер провадження: 22-ц/785/1691/18
Головуючий у першій інстанції Середа І. В.
Доповідач Колесніков Г. Я.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.01.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Колеснікова Г.Я.,

суддів - Сєвєрової Є.С., Ващенко Л.Г.,

за участю секретаря Ярахмедова Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_4, треті особи: Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради, орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації, ОСОБА_5, про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням, за апеляційною скаргою ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_4 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 08 червня 2017 року,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2016 року ОСОБА_6.) звернулася до суду із вказаним позовом до ОСОБА_7 та ОСОБА_3, яка діє від свого імені та як законний представник малолітньої ОСОБА_4

Зазначала, що є власником квартири АДРЕСА_1. В квартирі зареєстровані відповідачі, які проживають в квартирі НОМЕР_1 у тому ж будинку.

Посилаючись на те, що відповідачі ніколи в спірній квартирі не проживали, не приймали та не приймають участі в її утриманні, просила суд визнати їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням (а.с.3-4).

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 08 червня 2017 року позовна заява ОСОБА_2 в частині вимог до ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року, залишена без розгляду на підставі п.5ч.1ст.207 ЦПК України (а.с.46,66).

Відповідачка ОСОБА_3, яка діє від свого імені та як законний представник малолітньої ОСОБА_4, позов не визнала з тих підстав, що з вересня 2005 року вона з дочкою ОСОБА_8 зареєстровані в АДРЕСА_8 Зазначала, що вони проживають в колишній квартирі АДРЕСА_2, яка переведена в нежилу. В спірній квартирі її сім'я ( в тому числі й ОСОБА_7.) ніколи не проживала, оскільки батьки позивачки, а в подальшому й остання, перешкоджали їм у її користуванні. У теперішній час на проживання в квартирі позивачки вона разом із дитиною не претендує, проте не бажає втрачати реєстрацію за вказаною адресою.

Третя особа ОСОБА_5 позов підтримала та просила його задовольнити.

Представники третіх осіб: Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації заперечували проти позову, посилаючись на те, що у разі його задоволення будуть порушені права ОСОБА_3 та її малолітньої дитини на отримання соціальної допомоги.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 08 червня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_3 (а.с.70).

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, яка діє від свого імені та як законний представник малолітньої ОСОБА_4, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволені позову.

Неправильність рішення суду першої інстанції обґрунтовано порушенням норм матеріального і процесуального права (а.с.72-75).

Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017р. N2147-VIII (який набрав чинності 15.12.2017р.) Цивільний процесуальний кодекс України викладено у новій редакції.

Пунктом 9 ч. 1 Розділу ХІII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України №2147- VIII від 03.10.2017р. установлено, що зміни до цього Кодексу вводяться в дію з урахуванням таких особливостей: справи у судах апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ст.371 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шестидесяти днів із дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження. У виняткових випадках за клопотанням сторони з урахуванням особливостей розгляду справи суд апеляційної інстанції може продовжити розгляд справи, але не більше як на п'ятнадцять днів.

Враховуючи те, що апеляційне провадження у справі відкрито 07 липня 2017 року, що відповідачка ОСОБА_3, яка належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи в судове засідання в черговий раз не з'явилася, колегія суддів вважає можливим на підставі ч.2ст.372 ЦПК України розглянути справу у її відсутність (а.с.81,88,98,105,117,127-128).

Заслухавши суддю-доповідача, позивачку, її представника та третіх осіб, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали даної справи, матеріали витребуваної із Суворовського районного суду м. Одеси цивільної справи № 2-8685/2005 року за позовом ОСОБА_9, яка діяла також в інтересах неповнолітньої ОСОБА_10, до ОСОБА_11, третя особа: КП «ОМБТІ та РОН», про розподіл майна в натурі, зустрічним позовом ОСОБА_11 до ОСОБА_9 про розподіл майна в натурі (далі - справа № 2-8685/2005 року), колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Встановлено, що 05 червня 1996 року виконавчим комітетом Ленінської ради народних депутатів м.Одеси ОСОБА_9.( у теперішній час-ОСОБА_9.) на склад сім'ї 3 особи (чоловік ОСОБА_11, дочка ОСОБА_11.) був виданий ордер на право зайняття кімнати жилою площею 21,4 кв.м. в квартирі АДРЕСА_4 (у теперішній час - АДРЕСА_4 незважаючи на те, що вказаний будинок рішенням Ленінського РВК № 348/2 від 13 липня 1988 року був визнаний аварійним (а.с.106,107).

В подальшому, розпорядженнями Ленінської районної адміністрації № 147 від 13 березня 2001 року та від 15 січня 2002 року ОСОБА_9, на склад сім'ї 3 особи, у тому ж будинку АДРЕСА_4 були надані аварійна квартира НОМЕР_2 ( на першому поверсі) та аварійна НОМЕР_3 (на другому поверсі) у тимчасове користування під підсобні приміщення (а.с.107).

Таким чином, квартира АДРЕСА_5 складалась з 3-х відокремлених між собою приміщень першого та другого поверху, два з яких були підсобними.

Розпорядженням органу приватизації №171147 від 15 жовтня 2002 року задоволено заяву ОСОБА_9 на приватизацію вказаної квартири загальною площею 111,2 кв.м. та передачу її їй, ОСОБА_11 та ОСОБА_10 в спільну часткову власність (а.с.13).

Згідно свідоцтва про право власності на житло від 15 жовтня 2002 року, виданого УЖКГ виконкому Одеської міської ради на підставі наведеного вище розпорядження органу приватизації, квартира АДРЕСА_5 загальною площею 111,2 кв.м. належить на правах спільної часткової власності ОСОБА_9, ОСОБА_11 та ОСОБА_10.в рівних частках кожному (а.с.136).

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 08 листопада 2005 року, у цивільній справі № 2-8685/2005 року за позовом ОСОБА_9, яка діяла також в інтересах неповнолітньої ОСОБА_10, до ОСОБА_11, третя особа: КП «ОМБТІ та РОН», про розподіл майна в натурі, зустрічним позовом ОСОБА_11 до ОСОБА_9 про розподіл майна в натурі визнано право власності на:

-двохкімнатну квартиру НОМЕР_4 за ОСОБА_9;

-двохкімнатну квартиру НОМЕР_5 за ОСОБА_11;

-двохкімнатну квартиру НОМЕР_6 за ОСОБА_10

Вказане рішення не оскаржено в апеляційному порядку та набрало законної сили.

Згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 23листопада 2005 року власником квартири АДРЕСА_6 є ОСОБА_10 номер запису 537 в книзі 533 пр-51 (а.с.5).

Апеляційним судом також встановлено, що ОСОБА_7та ОСОБА_12 (після одруження-ОСОБА_3.), яка є інвалідом другої з дитинства, перебували у зареєстрованому шлюбі з 23 жовтня 2004 року в якому народилася дочка ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2, яка є дитиною-інвалідом (а.с.39,76,77).

Згідно з довідкою КП «Пересипський» №563 від 15 червня 2016року ОСОБА_7, (який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 року) з 08 вересня 2004 року був зареєстрований в АДРЕСА_9, яка складалась з однієї кімнати жилою площею 21,3 кв.м., а з 16 вересня 2005 року у зазначеній квартирі зареєстровані відповідачка з малолітньою дочкою.

У вказаній довідці також зазначено, що особовий рахунок відкрито на ОСОБА_13, яка виписана 25 квітня 2008 року, що в квартирі з 06 квітня 2012 року зареєстрована її мати ОСОБА_5

Як вбачається із змісту розпорядження Ленінської районної адміністрації № 38/9 від 19 лютого 1997 року рішенням РВК №348 від 13 липня 1988 року квартира АДРЕСА_7, що розташована на первому поверсі, складається з жилого приміщення площею 26,27 кв.м., кухні, веранди та має газ, водопровід та АГВ, визнана аварійною (а.с.47).

Саме в цій квартирі, яка визнана нежилим приміщенням, з 2004 року до теперішнього часу проживає сім'я ОСОБА_3

В суді апеляційної інстанції третя особа ОСОБА_5 показала, що:

-ОСОБА_7 є її рідним братом, якому вона та члени її сім'ї, після його звільнення з місць позбавлення волі, дозволили зареєструватися в спірній квартирі з метою його працевлаштування, а в подальшому- його дружині ОСОБА_3 з цією ж метою, а також їх дитині, проте в спірну квартиру вони не вселялися та в ній ніколи не проживали;

-ніхто не перешкоджав ОСОБА_7 та його дружині ОСОБА_3 спільною працею та за власні кошти привести підсобне приміщення (колишню квартиру НОМЕР_1) у належний стан та в подальшому, у передбаченому законом порядку, використовувати його як самостійну квартиру, як зробила це вона з членами своєї сім'ї із підсобними приміщеннями (колишніми квартирами НОМЕР_7 НОМЕР_8).

Доводи позивачки ОСОБА_2 та третьої особи ОСОБА_5 про те, що члени сім'ї ОСОБА_3 ніколи не були членами їх сімей та ніколи в спірній квартирі не проживали, крім іншого, також об'єктивно підтверджується таким.

Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 30 листопада 2015 року, яке набрало законної сили, відмовлено у позові ОСОБА_3, яка діяла в своїх інтересах та в інтересах малолітньої дитини, до ОСОБА_5 про її виселення та зняття з реєстраційного обліку за квартирою АДРЕСА_4

Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 22 червня 2016 року, яке набрало законної сили, відмовлено у позові ОСОБА_3, яка діяла в своїх інтересах та в інтересах малолітньої дитини, до ОСОБА_5, треті особи Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради, орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про вселення та зобов'язання не перешкоджати у користуванні жилим приміщенням.

Як вбачається із мотивувальної частини рішення суду першої інстанції ним було встановлено, що сім'я ОСОБА_7 в спірній квартирі жодного дня не проживала, свої речі в квартирі не має (а.с.10).

Відповідно до ч.4ст.83 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрали законної сили, не доказуються про розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції правильно виходив з права власності ОСОБА_2 на нерухоме майно, що відповідачі ніколи не були членами сім'ї її сім'ї та сім'ї її батьків; створення відповідачами перешкод у користуванні квартирою; права ОСОБА_2 вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження належним їй майном. Суд правильно захистив право власності від порушень, не пов'язаних із позбавленням користування та розпорядження майном, зобов'язавши відповідачів не перешкоджати позивачці у здійсненні права власності, визнавши їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням в спірній квартирі.

Доводи апеляційної скарги вказаний висновок не спростовують.

Так, ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. У сенсі даної норми матеріального права власник майна як позивач не зобов'язаний доводити неправомірність дій відповідача; власник має доказати факт існування перешкод у здійсненні користування та розпорядження майном; особа, яка створює перешкоди - відповідач, має довести правомірний характер своєї поведінки.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 29 ЦК України місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та її батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Малолітня ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, дійсно була зареєстрована в АДРЕСА_9 з 16 вересня 2005 року, проте в ній ніколи не проживала, як і її батьки ОСОБА_7 та ОСОБА_3, про що докладно викладено вище.

Тому посилання апелянта на порушення судом першої інстанції норм Загальної декларації прав людини, Закону України «Про охорону дитинства», Закону України « Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», Закону України «Про надання соціальної допомоги інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам», Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» є помилковим.

Доводи апеляційної скарги про те, що розпорядженням УЖКГ та ПЕК Одеської міської ради №371 від 04 квітня 2008 року скасовано розпорядження органу приватизації №171147 від 05 жовтня 2002 року в частині приватизації ОСОБА_10 на підставі її власної заяви, у даній справі не заслуговують на увагу, оскільки:

-рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 08 листопада 2005 року за ОСОБА_14 визнано право власності на спірну квартиру, яке є чинним, а тому вона мала право на звернення до суду із вказаним позовом;

-факт скасування розпорядження органу приватизації та наявність наведеного рішення суду про визнання права власності на квартиру, може бути предметом перевірки відповідними державними органами обґрунтованості отримання сім'єю ОСОБА_15 у 2008 році 3-х кімнатної квартири АДРЕСА_10

Таким чином доводи апеляційної скарги на правильність висновків суду першої інстанції не впливають та їх не спростовують.

Керуючись ст. ст. 374,375,382-384 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 08 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення.

Постанова може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 30 січня 2018 року.

Головуючий /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно,

Суддя апеляційного суду

Одеської області Г.Я. Колесніков