Справа № 344/8053/17
Провадження № 2/344/971/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2018 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Островського Л.Є.,

при секретарі с/з: ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_3, в якому просив стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму заборгованості за договором позики від 25.02.2017 року в розмірі 83 805,96 грн., яка складається з: 81 000,00 грн. - заборгованість по тілу позики, 605,84 грн. - 3% річних та 2 200, 12 грн. інфляційні нарахування.

Позивач подав заяву про розгляд справи у його відсутності, просив позов задоволити.

Відповідач в судове засідання не зявився, про місце і час розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення, яке повернулося на адресу суду з відміткою про отримання (а.с.38). Письмового відношення відповідача до заявлених позовних вимог до суду не надходило.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, судом встановлено наступне.

В матеріалах справи зазначено, що 25.02.2017 р. між сторонами укладено договір позики грошових коштів, за яким ОСОБА_2 позичив ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 81 000, 00 грн. з кінцевим терміном їх повернення до 01.03.2017 року.

Оскільки відповідач належним чином не виконував взятих на себе зобовязань за договорами позики, тому позивач просить суд стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі: 83 805,96 грн., яка складається з: 81 000,00 грн. - заборгованість по тілу позики, 605,84 грн. - 3% річних та 2 200, 12 грн. інфляційні нарахування.

Статтею 1046 Цивільного Кодексу України визначено зміст договору позики. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

25.02.2017 р. між сторонами укладено договір позики грошових коштів, за яким ОСОБА_2 позичив ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 81 000, 00 грн., про що відповідачем надано розписку, з кінцевим терміном їх повернення до 01.03.2017 року.

Відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

В силу ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у встановлений договором строк.

Судом встановлено, що за вищевказаним договором позики на даний час згідно з розрахунком заборгованості щодо договору від 25.02.2017 року відповідачем не повернуто заборгованість за зобовязанням в розмірі 81 000,00 грн., проценти за користування коштами в розмірі 605,84 грн., та інфляційні нарахування на суму боргу в розмірі 2 200, 12 грн. ( а.с.5).

Будь-яких доказів, які б спростовували надані Позивачем докази заборгованості за вказаними договорами позики, Відповідачем не надано.

За таких обставин позовна вимога щодо стягнення з Відповідача суми заборгованості в розмірі 81 000,00 грн. основного боргу в користь Позивача є обґрунтованою та такою, що підлягають до задоволення.

В той же час, відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Стаття 625 ЦК України передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи зазначене, Позивач також просив стягнути з Відповідача 3% річних за прострочення виконання грошового зобовязання, інфляційні нарахування на суму боргу та судові витрати.

Проценти річних, так само як і інфляційні втрати на суму боргу, входять до складу грошового зобов'язання і, на відміну від пені, не є санкцією за порушення грошового зобов'язання, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процентів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання. Таким чином, три проценти річних та інфляційні нарахування на суму боргу є наслідком невиконання грошового зобов'язання.

За розрахунком позивача, який не спростовано належними засобами доказування, сума 3% річних від простроченої суми за договором позики від 25.02.2017 року становить 605, 84 грн. та інфляційні нарахування на суму боргу становить 2 200, 12 грн.

За таких обставин позов у частині стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 605, 84 грн. та інфляційних нарахувань на суму боргу в розмірі 2 200, 12 грн. є обгрунтованим та підлягає до задоволення.

За змістом ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати, тому з відповідача слід стягнути на користь позивача 838,06 грн. судового збору.

На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. ст. 526, 527 ч.1, 612, 625, 1046, 1049 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 81, 141 ч.6 ЦПК України, керуючись ст. ст. 263, 265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3, ідентифікаційний код НОМЕР_1, на користь ОСОБА_2, ідентифікаційний код НОМЕР_2, суму заборгованості в розмірі 83 805,96 грн., яка складається з: 81 000,00 грн. - заборгованість по тілу позики, 605,84 грн. - 3% річних та 2 200, 12 інфляційні нарахування.

Стягнути з ОСОБА_3, ідентифікаційний код НОМЕР_1, на користь ОСОБА_2, ідентифікаційний код НОМЕР_2 суму судового збору в розмірі 838,06 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення

Суддя Островський Л.Є.