Постанова

Іменем України

25 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 203/3717/16-ц

провадження № 61-9993св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_5

відповідачі: ОСОБА_4, Департамент патрульної поліції, Державна казначейська служба України,

третя особа - публічне акціонерне товариство «Кредобанк»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від

14 грудня 2017 року у складі колегії суддів: Баранніка П. Б., Пономарь З. М., Посунся Н. Є.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2016 року ОСОБА_5 звернулася до суду із позовом до

ОСОБА_4, Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України, третя особа - публічне акціонерне товариство «Кредобанк», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою.

Позовна заява мотивована тим, що 12 квітня 2016 року, близько18 год.

05 хв., у місті Дніпропетровську, на Амурському мості, в районі електроопори № 93, водій ОСОБА_4, керуючи автомобілем «Toyota Prius», реєстраційний номер НОМЕР_4, рухаючись із вимкненою звуковою та світловою сигналізацією, виконував розворот, і перед початком зміни напрямку руху, не переконався в безпеці маневру, скоїв зіткнення з автомобілем «Shkoda», реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_6, який після цього зіткнення у некерованому стані виїхав на зустрічну смугу та скоїв зіткнення з належним позивачці на праві приватної власності автомобілем марки «Mitsubishi Lancer», реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням водія

ОСОБА_7

Згідно постанови Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від

05 травня 2016 року дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія ОСОБА_4, за що його було притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП у вигляді накладення штрафу у сумі 340,00 грн.

За висновком експертного дослідження автотоварознавця від 06 травня

2016 року № 3750 вартість матеріального збитку, спричиненого позиваці, як власнику автомобіля марки «Mitsubishi Lancer», пошкодженого у наслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить 366 356,97 грн, з яких:

100 000 гривень позивачці було сплачено за банківським чеком

№ 40 від 08 серпня 2016 року приватним акціонерним товариством страхова компанія «Провідна», де була застрахована відповідальність ОСОБА_4

Відповідно до наявної інформації, яка міститься в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, автомобіль «Toyota Prius», реєстраційний номер НОМЕР_4, номер кузова НОМЕР_3, належить Департаменту патрульної поліції, де водій ОСОБА_4 працює на посаді інспектора патрульної служби.

Посилаючись таким чином на вказані обставини, а також на те, що за частиною 2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, а за частиною 1 статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, заподіяну їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків, позивачка вимушена була звернутись з даним позовом до суду.

В уточнюючому позові, позивачка посилаючись на те, що відповідно до частині 1 статті 19 Закону України «Про Національну поліцію» у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону, а за частиною 3 цієї ж статті - держава відповідно до закону відшкодовує шкоду завдану фізичній особі під час здійснення ними своїх повноважень, просила стягнути на свою користь спричинену дорожньо-транспортною пригодою з вини інспектора патрульної служби ОСОБА_8 саме з Державної казначейської служби за рахунок Державного бюджету України, шляхом списання в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку 273 113,37 грн на відшкодування матеріальної шкоди (де вартість матеріальної шкоди становить 266 356,97 грн, а 6 756,40 грн - вартість проведення робіт з дефектування пошкоджень та зберігання пошкодженого транспортного засобу позивачки на паркінгу ТОВ «Ніко-Дніпро»),

50 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, 1 300,00 грн на відшкодування понесених витрат на оплату експертного дослідження та сплачений судовий збір.

Рішенням Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 11 липня 2017 року, з урахуванням ухвали Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 01 серпня 2017 року про виправлення описки, позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом безспірного списання з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_5 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою

273 113,37 грн, на відшкодування витрат з проведення автотоварознавчого дослідження - 1 300,00 грн, в рахунок відшкодування моральної шкоди -

2 000,00 грн, витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 019,73 грн, а разом 279 433, 10 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягуючи на користь позивачки, спричинену їй дорожньо-транспортною пригодою шкоду саме з Державної казначейської служби, суд першої інстанції виходив з положень частини 3 статті 19 Закону України «Про Національну поліцію» за якою держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішення, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень. При цьому суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність заявлених позовних вимог про стягнення завданої матеріальної шкоди в розмірі 273 113,37, а також витрати з проведення автотоварознавчого дослідження в розмірі 1 300,00 грн. Разом з цим, суд дійшов висновку про доведеність факту заподіяння моральної шкоди, яку суд оцінив в розмірі 2 000,00 грн.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 грудня

2017 року апеляційну скаргу Державної казначейської служби України задоволено.

Рішення Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 11 липня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_5 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою 273 113.37 грн, на відшкодування витрат з проведення автотоварознавчого дослідження - 1 300,00 грн, в рахунок відшкодування моральної шкоди 2 000,00 грн, витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 019,73 грн, а всього 279 433,10 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягуючи на користь позивачки, спричинену їй дорожньо-транспортною пригодою шкоду саме з Департаменту патрульної поліції, суд апеляційної інстанції виходив з положень статей 1172, 1187 ЦК України, за якими юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових ( службових) обов'язків, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

При цьому суд апеляційної інстанції дійшов висновку про доведеність заявлених позовних вимог про стягнення завданої матеріальної шкоди в розмірі 273 113,37 грн, а також витрати з проведення автотоварознавчого дослідження в розмірі 1 300,00 грн. Разом з цим, суд дійшов висновку про доведеність факту заподіяння моральної шкоди, яку суд оцінив в розмірі 2 000,00 грн.

17 січня 2018 року Департамент патрульної поліції Національної поліції України через засоби поштового зв?язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2017 року та залишити в силі рішення Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 11 липня 2017 року, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судом норм матеріального та порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що Департамент патрульної поліції фінансується за рахунок коштів Державного бюджету України згідно з щорічним кошторисом. Кошторисом Департаменту патрульної поліції не передбачено коштів на відшкодування шкоди, завданої фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю поліцейських, зокрема матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

За таких обставин, суд першої інстанції правомірно стягнув суму спричиненої посадовою особою органу державної влади шкоди саме за рахунок Державного бюджету України, зобов'язавши Державну казначейську службу України здійснити безспірне списання з єдиного казначейського рахунку суми такого відшкодування на користь позивачки.

У квітні 2018 року матеріали цивільної справи № 203/3717/16-ц надійшли до Верховного Суду.

27 квітня 2018 року ОСОБА_5 через засоби поштового зв?язку подала до Верховного Суду відзив, у якому просить касаційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України залишити без задоволення, а рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2017 року залишити без змін.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на таке.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Частиною першою статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

За таких обставин, апеляційний суд, стягуючи на користь позивачки, спричинену їй дорожньо-транспортною пригодою шкоду саме з Департаменту патрульної поліції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов до правильного висновку про те, що протиправними діями ОСОБА_4, який перебував у трудових відносинах з Департаментом патрульної поліції, було завдано позивачу матеріальну та моральну шкоду, яка відповідно до приписів частини першої статті 1172 ЦК України повинна відшкодовуватися саме Департаментом патрульної поліції.

Доводи заявника про те, що Департамент патрульної поліції фінансується за рахунок коштів Державного бюджету України згідно з щорічним кошторисом. Кошторисом Департаменту патрульної поліції не передбачено коштів на відшкодування шкоди, завданої фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю поліцейських, зокрема матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди є безпідставними.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від

14 грудня 2017 року - без змін, оскільки підстави для скасування судового рішення відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

В. М.Коротун

М. Є.Червинська