Справа № 535/1288/17
Провадження № 2/535/53/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2018 року Котелевський районний суд Полтавської області в складі: головуючого судді - Загнійко А.В., при секретарі Момот Г.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Котельва Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання в порядку спадкування права власності на нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання в порядку спадкування за законом права власності на земельну ділянку загальною площею 0,2408 га, яка надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та для ведення особистого селянського господарства, що розташована: смт Котельва Полтавської області, й до дня смерті належала ОСОБА_3, який помер 29.11.2016 року.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що після смерті батька, відповідно до договору про поділ спадщини, вона є спадкоємцем за законом земельної ділянки загальною площею 0,2408 га, яка надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та для ведення особистого селянського господарства. Для належного оформлення своїх спадкових прав позивачка звернулася до Приватного нотаріуса Котелевського районного нотаріального округу Полтавської області ОСОБА_4, яка відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, оскільки не надано витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Позивачка вважає, що відсутність у державному кадастрі відомостей щодо належності на праві власності земельної ділянки спадкодавцю, позбавляє її права як спадкоємця за законом отримати у спадщину спадкове майно.

Учасники справи у судове засідання не зявилися, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином (а.с. 59-61).

ОСОБА_1 подала до суду письмову заяву, в якій просить справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі (а.с. 63).

Відповідач ОСОБА_2 05.02.2018 року подав до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги ОСОБА_1 визнає в повному обсязі та просить розглянути справу у судовому засіданні без участі представника відповідача. Наслідки визнання позову, передбачені ч. 4 ст. 200, ч.4 ст.206 ЦПК України, відповідачу відомі та зрозумілі (а.с. 62).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що позов слід задовольнити повністю з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що 29.11.2016 року помер ОСОБА_5, про що свідчить свідоцтво про смерть серії ІКЕ №336957, видане 29.11.2016 року Котелевським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області (а.с. 10).

Після його смерті відкрилася спадщина, у тому числі на земельну ділянку загальною площею 0,2408 га, яка надана для обслуговування житлових будівель та для ведення особистого підсобного господарства, що розташована смт Котельва Полтавської області. Земельна ділянка належала ОСОБА_3 на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ПЛ №061757, виданого 26.11.1999 року Котелевською селищною радою Полтавської області, і зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1283 (а.с. 16).

Згідно з довідкою Виконавчого комітету Котелевської селищної ради Полтавської області від 19.05.2017 року за №2355, ОСОБА_5, який помер 29.11.2016 року, був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. При цьому на час відкриття спадщини, ОСОБА_3 за вказаною адресою був зареєстрований один (а.с. 45).

Відповідно до ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Спадкоємцем за законом спадкового майна є ОСОБА_1, її родинні відносини із спадкодавцем підтверджуються свідоцтвом про народження серія ІV-УР №2022155, виданим 06.07.1962 року Котелевським райбюро ЗАГС Полтавської області, свідоцтвом про укладання шлюбу серія IІ-КЕ №293887, виданим 25.01.1991 року Гадяцьким райвідділом ЗАГС Полтавської області (а.с. 11).

Згідно з договором про поділ спадщини, посвідченого 26.09.2017 року Приватним нотаріусом Котелевського районного нотаріального округу Полтавської області ОСОБА_4, реєстровий номер 788, земельна ділянка площею 0,2408 га, яка надана для обслуговування житлових будівель та для ведення особистого підсобного господарства, що розташована смт Котельва Полтавської області, що належала ОСОБА_3 на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ПЛ №061757, виданого 26.11.1999 року Котелевською селищною радою Полтавської області, і зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1283, переходить у спадщину дочці померлого, ОСОБА_1 (а.с. 13-15).

Позивачка не має можливості прийняти спадщину у вигляді спірного нерухомого майна, оскільки Приватним нотаріусом Котелевського районного нотаріального округу Полтавської області ОСОБА_4 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, у звязку з тим, що не надано нотаріусу витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Відповідно до Спадкового реєстру від імені спадкодавця заповіти не посвідчувалися (а.с. 17, 18).

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера.

Згідно з ч. 3, ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацією речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов, якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.

Частиною 1 ст. 22 Земельного кодексу УРСР від 18.12.90 N 561-XII передбачено, що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 23 Земельного кодексу УРСР від 18.12.90 N 561-XII, право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України.

Постановою Верховної ОСОБА_4 Української РСР від 13.03.92 N 2201-XII «Про форми державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею» затверджено форми державних актів: - на право колективної власності на землю; - на право приватної власності на землю.

Постановою Кабінету Міністрів України від 02.04.2002 N449 «Про затвердження форм державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою» (із відповідними змінами) встановлено, що раніше видані (до набрання чинності цією постановою) державні акти на право приватної власності на землю, державні акти на право власності на землю залишаються чинними і підлягають заміні у разі добровільного звернення громадян або юридичних осіб.

Отже, державні акти на право приватної власності на землю, видані у період дії Постанови ВРУ N 2201 (з 23.06.92 по 08.01.2004), є чинними правовстановлювальними документами, що підтверджують права власності на земельні ділянки

Відповідно до державного акта на право приватної власності на землю серії ПЛ №061757 від 26.11.1999 року, земельна ділянка надана для обслуговування житлових будівель та для ведення особистого підсобного господарства. Згідно з ст. 40 Земельного кодексу України громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Крім того, п. г) ч.3 ст. 22 Земельного кодексу України передбачено, що земельні ділянки для ведення підсобного сільського господарства передаються у власність та надаються у користування несільськогосподарським підприємствам, установам та організаціям, релігійним організаціям і об'єднанням громадян. У свою чергу відповідно до вимог п. а) ч.3 ст. 22 Земельного кодексу України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства. Також, виходячи з положень ст. 5 Закону України «Про особисте селянське господарство» від 15.05.2003 року, законодавцем було прирівняно (ототожнено) значення цільового призначення земельної ділянки, яка раніше надавалася громадянам для ведення підсобного господарства. З прийняттям Земельного кодексу України 25.01.2001 року, земельна ділянка надається громадянам для ведення особистого селянського господарства.

Визнання відповідачем предявленого позову є безумовним, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Наслідки визнання позову, передбачені ч. 4 ст.206 ЦПК України відповідачу відомі та зрозумілі.

Враховуючи вище викладене, суд приходить до переконання про наявність законних підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 82, 89, 206, ч.2 ст. 247, 264 ЦПК України, ст.ст. 328, 1225, 1261, 1268 ЦК України, ст.ст. 22, 40, 81 Земельного кодексу України, ст.ст. 22, 23 Земельного кодексу УРСР від 18.12.1990 року, Законом України «Про державну реєстрацією речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Законом України «Про Державний земельний кадастр», постановою Верховної ОСОБА_4 Української РСР від 13.03.92 N 2201-XII «Про форми державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею», постановою Кабінету Міністрів України від 02.04.2002 N449 «Про затвердження форм державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою», суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженкою та мешканкою смт Котельва Полтавської області, вул. Гоголя, 21, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, в порядку спадкування за законом право власності на земельну ділянку загальною площею 0,2408 га, яка надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та для ведення особистого селянського господарства, що розташована: смт Котельва Полтавської області, й до дня смерті належала на праві приватної власності ОСОБА_3 на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ПЛ №061757, виданого 26.11.1999 року Котелевською селищною радою Полтавської області, і зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1283.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Полтавської області через Котелевський районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя