Справа № 462/2954/17 Головуючий у 1 інстанції: Постигач О.Б.
Провадження № 22-ц/783/6547/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Савуляка Р.В.,

суддів: Крайник Н.П., Мельничук О.Я.,

за участі секретаря: Куцика І.Б.

з участю ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3, представника ЛКП «Львівтеплоенерго» - ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 10 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Львівського міського комунального підприємства "Львівтеплоенерго" про зняття незаконних нарахувань та зобов'язання здійснити перерахунок, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернувся до Залізничного районного суду м. Львова з позовом, в якому, з врахуванням збільшених позовних вимог, просить суд відновити його порушені права шляхом зобовязання ЛМКП «Львівтеплоенерго» знати незаконні нарахування у розмірі коректури та зобовязати відповідача здійснити перерахунок за теплопостачання місць загального користування у відповідності до частки позивача.

Оскаржуваним рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 10 жовтня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3

В апеляційній скарзі посилається на те, що висновок суду першої інстанції, щодо того, що нарахування плати не є способом захисту є помилковим, оскільки одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, передбачений ст. 16 ЦК України, є відновлення становища, яке існувало до порушення.

Вказує, що судом першої інстанції неналежно дано оцінку доказам, зокрема відповіді Відповідача, від 05.07.17 №08-6799, щодо перерахунку по МЗК в сторону зменшення на суму 5429,09грн., а по квартирі в сторону збільшення на суму 38398, 21 грн., оскільки в судовому засіданні в суді першої інстанції було встановлено, що оплату МЗК при зменшенні було перекинуто на оплату опалення в квартирі.

Також зазначає, що згідно відповіді від 24.05.2017 року № 08-5902 вартість опалення по квартирах, в яких не встановлено квартирних приладів обліку теплової енергії розраховувалась як різниця між показами загальнобудинкового приладу обліку та сумарним об'ємом теплової енергії спожитої квартирами з квартирними приладами обліку та кількості теплоти, спожитої на опалення МЗК з урахуванням втрат пропорційно опалювальній площі квартир, в яких не встановлено приладів обліку, в той же час, відповідно до п. 12 Постанови № 630, від 21 липня 2005 року, у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показниками пропорційно опалювальній площі квартири за умови здійснення власником, балансоутримувачем будинку та/або виконавцем заходів з утеплення місць загального користування будинку.

У разі нездійснення таких заходів споживач не сплачує за опалення місць загального користування будинку.

На думку апелянта залишок мав нараховуватись від мінусування від загально будинкового лічильника та кількості спожитої енергії згідно лічильника, пропорційно опалювальній площі від загальної площі.

Просить рішення Залізничного районного суду м. Львова від 10 жовтня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 на підтримання апеляційної скарги, пояснення представника ЛКП «Львівтеплоенерго» - ОСОБА_4 на її заперечення, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як убачається з матеріалів справи, позивач зареєстрований та проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1.

Із зазначених позивачем предмету та підстав позову вбачається, що предметом спору стала наявність заборгованості за теплопостачання, що виникла у період з жовтня 2016р. по квітень 2017р., а саме позивач оспорює правильність нарахування послуги з опалення місць загального користування.

Відповідно до ст.. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі ж порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України.

Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права частіше за все визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Оскарження дій ЛМ КП «Львівтеплоенерго» щодо нарахування плати за надані послуги, які є різновидом претензії, не передбачено діючим законодавством в якості способу захисту прав.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, пред'явлення позову до ЛМ КП «Львівтеплоенерго» про зобов'язання зняти незаконні нарахування та здійснити перерахунок платежів є неналежним способом захисту права, виходячи зі змісту ст.16 ЦК України, а посилання позивача на неправомірність нарахування відповідачем заборгованості може бути враховано судом у разі пред'явлення до нього позову про стягнення певної суми (збитків), однак такі позовні вимоги ЛМКП «Львівтеплоенерго» до ОСОБА_2 у даному провадженні не розглядаються.

Вирішуючи заявлені позовні вимоги по суті, судом першої інстанції вірно враховано, що нарахована ЛМКП «Львівтеплоенерго» заборгованість в розмірі коректури є даними бухгалтерського обліку та внутрішнім документом і не належать до актів у розумінні ст. 16 ЦК України.

ОСОБА_3 того, як встановлено в судовому засіданні на попередні звернення позивача з вимогою провести перерахунок за опалення місць загального користування відповідачем такі перерахунки було здійснено, про що свідчить розрахунок вартості послуги з централізованого опалення за період з жовтня 2016р. по квітень 2017р. (колонка сума коригування -5424,09 грн).

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що підстави для задоволення позову відсутні, оскільки оскарження дій відповідача лише щодо факту нарахування заборгованості не передбачено чинним законодавством як спосіб захисту, а позивач не довів того, що відповідачем відповідні розрахунки здійснено не вірно, не спростував розміру такої заборгованості жодними доказами.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не убачає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 10 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 06 лютого 2018 року.

Головуючий : Савуляк Р.В.

Судді Крайник Н. П.

ОСОБА_5