РІШЕННЯ

іменем України

"14" лютого 2018 р. 145/1857/17

2/145/159/2018

Тиврівський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого Ратушняка І. О.

при секретарі Тихій О.Н.

за участі прокурора Льолі В.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом заступника керівника Жмеринської місцевої прокуратури ОСОБА_1 в інтересах держави в особі ОСОБА_2 центральної районної лікарні до ОСОБА_3 про стягнення коштів,

встановив:

Заступник керівника Жмеринської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі ОСОБА_2 центральної районної лікарні звернувся до суду із позовом, в якому вказує, що вироком Тиврівського районного суду від 20.09.2017 р. ОСОБА_3 визнано винним за ч.2 ст.125 КК України та призначено покарання штраф в прибуток держави в сумі 1530 грн. Вирок набрав законної сили 20.10.2017 р.

ОСОБА_3 визнано винним та засуджено за те, що 08.06.2017 близько 16:00 год., перебуваючи за місцем свого проживання в ІНФОРМАЦІЯ_1, площа Перемоги, 26 в ході виниклої суперечки зі своєю співмешканкою ОСОБА_4, з приводу вирішення сімейних питань, наніс потерпілій удари кулаком в область голови та нирок, тим самим умисно спричинив потерпілій ОСОБА_4 легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров'я.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 84/79-06.17 від 22.06.2017 р. у ОСОБА_4 мали місце: струс головного мозку, садно на голові, гематома потиличної ділянки голови, забій лівої нирки, що виникли від дії тупого предмету (предметів) можливо 08 червня 2017 року по ступеню тяжкості належать до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров'я.

Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, в період з 08.06.2017 по 13.06.2017 перебувала на лікуванні у хірургічному відділенні ОСОБА_2 ЦРЛ, вартість лікування якого склала із розрахунку 185,74 грн./день х 5 л/днів у розмірі 928,70 грн., що підтверджується довідкою ОСОБА_2 ЦРЛ.

Просить стягнути із ОСОБА_3 на користь держави в особі ОСОБА_2 центральної районної лікарні в рахунок відшкодування витрат ОСОБА_2 центральної районної лікарні на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, кошти у сумі 928,70 грн.

В судовому засіданні прокурор Льоля В.Б. позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просить їх задоволити, з підстав, викладених у заяві.

Представник позивача ОСОБА_2 ЦРЛ ОСОБА_5 в судове засідання не з'явилася, подала заяву, в якій просить справу розглянути у її відсутності, позов підтримує, просить задоволити .

Відповідач ОСОБА_3 в судові засідання, призначені на 17.01.2018р. та 14.02.2018р., не з'явився, про причини неявки в суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений завчасно та належним чином. Конверт з повісткою про виклик в судове засідання повернувся до суду з відміткою відділення поштового зв'язку "за закінченням терміну зберігання" та «адресат відсутній», що розцінюється судом як належне повідомлення особи про дату, час та місце розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Таким чином, з урахуванням приписів статей 223, 280 ЦПК України суд дійшов висновку про розгляд справи у відсутність відповідача в порядку заочного провадження, оскільки відповідач не з'явився в судове засідання без повідомлення причин, хоча був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не подав до суду відзив та представник позивача не заперечував проти такого порядку розгляду справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши прокурора, вважає за необхідне позов задоволити з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого.

Відповідно до ч.3 ст.1206 ЦК України, якщо лікування проводилося закладом охорони здоров'я, що є у державній власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до «Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнень з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим постановою КМУ №545 від 16.07.1993 року сума коштів, що підлягають відшкодуванню, визначаються закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікування потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню в повному обсязі і зараховуються до відповідного бюджету або на рахунок юридичної особи, якій належить заклад охорони здоров'я.

Судом встановлено, що 08.06.2017 близько 16:00 год., ОСОБА_3, перебуваючи за місцем свого проживання в ІНФОРМАЦІЯ_1, площа Перемоги, 26 в ході виниклої суперечки зі своєю співмешканкою ОСОБА_4, з приводу вирішення сімейних питань, наніс потерпілій удари кулаком в область голови та нирок, тим самим умисно спричинив потерпілій ОСОБА_4 легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров'я.

Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, в період з 08.06.2017 по 13.06.2017 перебувала на лікуванні у хірургічному відділенні ОСОБА_2 ЦРЛ, вартість лікування якого склала із розрахунку 185,74 грн./день х 5 л/днів у розмірі 928,70 грн., що підтверджується довідкою ОСОБА_2 ЦРЛ.

Вироком Тиврівського районного суду від 20.09.2017 р. ОСОБА_3 визнано винним за ч.2 ст.125 КК України та призначено покарання штраф в прибуток держави 90 н.м.д.г, що становить 1530 грн.

Суд вважає, що відповідач ОСОБА_3 зобов'язаний відшкодувати закладові охорони здоров'я витрати на лікування потерпілого від вчиненого ним злочину.

Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 4, 7, 10, 12, 13, 18, 76, 81, 141, 223, 263-265, 268, 273, 280-282 ЦПК України, ст.1206 ЦК України,

вирішив:

Позов задоволити.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь держави в особі ОСОБА_2 центральної районної лікарні в рахунок відшкодування витрат ОСОБА_2 центральної районної лікарні (МФО 802016, ГУ ДКСУ у Вінницькій області, р/р 4794, інд. код 01982689) на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину кошти у сумі 928 (дев"ятсот двадцять вісім) гривень 70 копійок.

Стягнути із ОСОБА_3 судовий збір в прибуток держави в сумі 704,80 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя Ратушняк І. О.