Справа № 212/1453/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 листопада 2018 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Колочко О.В.,

за участі секретаря судового засідання - Деменко А.С.,

позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

представника третьої особи - Бондуровської М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Кривого Рогу цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - виконавчий комітет Покровської районної в місті Кривому Розі ради, про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В:

12 березня 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 2003 року по 11 березня 2009 року, який був розівраний на підставі рішення суду. Під час шлюбу народилися двоє синів ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. Відповідач не працює, веде асоціальний спосіб життя - зловживає спиртними напоями, не приділяє належної уваги вихованню дітей, їх розвитку, створенню необхідних побутових умов, в зв'язку з чим діти проживають з позивачем з 30 травня 2017 року. Відповідно до рішення виконавчого комітету Покровської районної у місті ради місце проживання дітей визначено з батьком - позивачем у справі. Через неналежне виконання відповідачем своїх батьківських обов'язків по відношенню своїх неповнолітніх синів, позивач просить суд позбавити відповідача батьківських прав.

Ухвалою суду від 10 квітня 2018 року було задоволено клопотання позивача та звільнено його від сплати судового збору за подання позову.

Ухвалою суду від 10 квітня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

03 липня 2018 року було проведено підготовче засідання, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити, вважав, що відповідач неналежним чином виконує свої батьківські обов'язки, не бере участь у вихованні дітей, не утримує їх матеріально, не цікавиться розвитком дітей, їх здоров'ям. Крім того, зазначив, що він самостійно утримує дітей, останній час відповідач навідує дітей один-два рази на тиждень. Метою подачі цього позову вказав необхідність захистити дітей, запобігти спробам відповідача забрати дитину зі школи і він не буде обізнаним де перебуває син.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, суду пояснила, що вона дуже любить своїх синів, намагається бути обізнаною щодо їхнього життя, навчання, розвитку, за можливості надає матеріальну допомогу. На теперішній час вона влаштувалася на роботу, за місцем роботи передала до бухгалтерії судовий наказ про стягнення з неї аліментів на утримання дітей на користь позивача, більше 3 місяців не вживає спиртні напої, бажає спілкуватися із дітьми. Зауважила, що позивач перешкоджає їй у спілкуванні із синами.

Представник третьої особи вважала за доцільне позбавити відповідача батьківських прав з огляду на її неналежне виконання батьківських обов'язків, зловживання спиртними напоями, відсутність з її боку матеріальної допомоги на утримання дітей.

В судовому засіданні допитаний в якості свідка ОСОБА_7 суду показав, що він проживає в одному дворі із відповідачем. Спочатку позивач і відповідач проживали разом, а потім ОСОБА_2 почала зловживати спиртними напоями, в зв'язку з чим вона перебувала в неадекватному стані, а потім і зовсім зникла приблизно на 6 місяців. Протягом 2016 року та навесні 2017 року він неодноразово її бачив в нетверезому стані в сумнівній компанії. Позивач самостійно займається вихованням та утриманням їх з відповідачем спільних дітей, які завжди охайно одягнуті, доглянуті, навчаються. На сьогоднішній день діти проживають з позивачем, він приходив до позивача на святкові дні, але відповідача там не бачив.

Свідок ОСОБА_8 суду показав, що знає сім'ю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 приблизно 8 років. Починаючи з 2013-2014 років у них постійно були скандали, відповідач зловживала спиртними напоями, вела аморальний спосіб життя. До дітей ОСОБА_2 ставилася добре, але коли вона в нетверезому стані була, то кричала на дітей. Останні 4-6 місяців ОСОБА_2 веде нормальний спосіб життя, він не бачив її в нетверезому стані.

Свідок ОСОБА_9 суду показав, що давно знає сторони, які під час спільного проживання постійно скандалили через зловживання відповідачем спиртних напоїв. Відповідач добра господарка, але як вона спілкувалася з дітьми він не знає. Відповідачку не бачив півтори роки. Обізнаний, що діти проживають з позивачем, а відповідач їх відвідує.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 суду показав, що неповнолітні діти проживають з позивачем, який їх доглядає, годує, виховує. Відповідач не займається вихованням і утриманням дітей, вона зловживала спиртні напої, вела аморальний спосіб життя. Останній час ОСОБА_2 змінила поведінку, він не бачив її в нетверезому стані.

Неповнолітній свідок ОСОБА_1., який був допитаний в присутності педагога ОСОБА_11, в судовому засіданні пояснив, що спочатку вони жили разом із мамою, а потім мати почала зловживати спиртними напоями, між батьком та матір'ю почалися скандали, батько уходив із сім'ї, але потім повертався. З травня 2017 року він з братом проживають з батьком, який турбується про них, доглядає їх, цікавиться навчанням, купує одяг. Мама протягом року приходила декілька разів, приносила цукерки. Він не сумує за мамою, не потребує на її спілкування.

Відповідно до положень ст. 12 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що її стосується, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства.

Аналогічні положення викладені у ст. 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей (Страсбург, 25 січня 1996 року), яка зобов'язує суд надати можливість дитині висловити свою думку при вирішенні питань, які її стосуються, і приділяти цій думці належну увагу.

Незважаючи на те, що малолітньому ОСОБА_6 виповнилося 7 років, суд заслухав дитину в судовому засіданні, який пояснював, що він бажає проживати з батьком, який купує йому одяг, готує смачну їжу, займається його навчанням, але він бажав би спілкуватися з мамою, з якою він постійно спілкується по телефону, він би бажав відвідати з нею розважальний комплекс, поїхати на пікнік, але батько не дозволяє. Він сумує за мамою.

Заслухавши учасників справи, свідків, перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до такого висновку.

Судом встановлено, що батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, являються ОСОБА_1 та ОСОБА_2, що підтверджується відповідними копіями свідоцтва про народження (а.с. 7, 8).

Рішенням Жовтневого районного суду Дніпропетровської області від 11 березня 2009 року шлюб зареєстрований 12 грудня 2003 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. Рішення набрало законної сили (а.с. 10).

Відповідно до копії Акту, складеного 24 липня 2017 року мешканцями будинку АДРЕСА_1 про те, що ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6 постійно мешкають в квартирі АДРЕСА_1 з 30 травня 2017 року по теперішній час (а.с. 12).

Рішенням Покровської районної в місті ради № 274 від 19.07.2017 бвизначено місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_5, ОСОБА_6 разом з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 14).

Відповідно до психолого-педагогічної характеристики, наданої Криворізьким Покровським ліцеєм, ОСОБА_5 є учнем 8-а класу, дитина проживає з батьком. Мати проживає окремо, у вихованні сина участі не бере (а.с. 15).

Відповідно до педагогічної характеристики, виданої 16.02.2018, ОСОБА_6 є учнем КЗШ № 97, проживає з батьком, старшим братом і бабусею. Мати дітей із сім'єю не проживає, але спілкується з дітьми, рідко і нерегулярно (а.с. 16).

Судовим наказом Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 18.05.2018 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуті аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_5, ОСОБА_6 в розмірі 1/3 частини всіх видів доходу, щомісячно (а.с. 44).

Відповідно до частини 2 статті 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до частини 1 статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, зокрема, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

Згідно з пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Якщо позов про позбавлення батьківських прав заявлений із декількох підстав, суди повинні перевіряти та обґрунтовувати в рішенні кожну з них, а також повно і всебічно досліджувати обставини справи, оскільки, позбавлення батьківських прав - це крайній захід впливу на недобросовісних батьків.

Відповідно до пункту 15 вищезазначеної Постанови позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Згідно із статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, (далі - Конвенція) держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до статті 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

При цьому суд може не погодитися із висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст. 19 СК України).

В своєму висновку № 7/29-1624 від 04.05.2018, виконком Покровської районної в місті ради висловився про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно її дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 34).

Суд не бере до уваги висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, пояснень відповідача, вона на теперішній час не веде аморальний спосіб життя, щодо вживання спиртних напої, окрім показів свідків, які також зазначили про зміну способу життя відповідачкою протягом останніх 4-6 місяців, інших доказів суду не надано, доказів щодо притягнення відповідача до відповідальності за ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків по відношенню до своїх дітей суду не надано, ОСОБА_2 працює, надає посильну матеріальну допомогу, від сплати аліментів на утримання дітей не ухиляється, що свідчить передання нею добровільно судового наказу про стягнення з неї аліментів за місцем її роботи, що свідчить про те, що законних та обґрунтованих підстав, передбачених ст. 164 Сімейного кодексу України для позбавлення їх батьківських прав у суду не має.

Частиною 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 7 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках, при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків (абз. 2 п. 18 вищезгаданої Постанови).

Ухвалюючи рішення, суд враховує, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Отже, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Аналізуючи встановлені в судовому засіданні і зазначені вище фактичні обставини в контексті наведених норм законодавства, які є обов'язковими для виконання сторонами спору, суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивача про позбавлення відповідача батьківських прав не підлягають задоволенню.

Суду не надано безсумнівних доказів, які б свідчили про ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків щодо виховання дітей, свідоме нехтування нею своїми обов'язками, натомість протягом судового розгляду відповідач свідомо змінила своє ставлення до способу свого життя та до виховання дітей, про що зазначала не тільки вона сама, але і свідки, а також при цьому суд враховує думку дітей, зокрема ОСОБА_6, який висловив бажання спілкуватися із мамою.

Враховуючи вищевикладене, суд, проаналізувавши обставини та матеріали справи, надавши оцінку висновку Виконкому Покровської районної у місті ради, як органу опіки та піклування, щодо доцільності позбавлення батьківських прав в сукупності з іншими наявними у справі доказами і поясненнями сторін, свідків, встановивши під час судового розгляду, що відповідач виявляє стійке бажання приймати участь у вихованні дітей та виявляє бажання до виконання батьківських обов'язків, а позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, як передчасного.

Відповідно ст. 141 ЦПК України, оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору при поданні позову, а в задоволенні позову відмовлено, судові витрати компенсуються за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 19, 150, 164, 166 Сімейного кодексу України, ст.ст. 4, 12, 13, 79-81, 141, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - виконавчий комітет Покровської районної в місті Кривому Розі ради, про позбавлення батьківських прав.

Попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та малолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та покласти на орган опіки та піклування Покровської районної в місті Кривому Розі ради контроль за виконанням ОСОБА_2 батьківських обов'язків.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Позивач: ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1, АДРЕСА_1;

Відповідач: ОСОБА_2, РНОКПП НОМЕР_2, АДРЕСА_2;

Третя особа: виконавчий комітет Покровської районної у місті Кривому Розі ради, , юридична адреса: м. Кривий Ріг, вул. Шурупова, 2.

Повне судове рішення складено 06 листопада 2018 року.

Суддя: О. В. Колочко