08.10.2018 Єдиний унікальний номер 205/3554/14-ц
Єдиний унікальний номер № 205/3554/14-ц
Провадження № 2/205/1042/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2018 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого судді Басової Н.В., за участю секретаря судового засідання Піменової М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення боргу кредитором спадкодавця,

ВСТАНОВИВ:

Банк «Фінанси та Кредит» 29.04.2014 року звернулось до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04.12.2014 року провадження по справі ПАТ Банк «Фінанси та кредит» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за рахунок спадкового майна закрито (а.с. 168 том 1).

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 23.03.2015 року ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04.12.2014 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції (а.с. 202-205 том 1).

Уточнивши позовні вимоги в редакції від 16.06.2015 року, позивач посилався на те, що 31.07.2008 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 015/08-МК/06, згідно умов якого банк надав ОСОБА_2 кредит в сумі 22000,00 грн. зі сплатою 33 % річних до 10.01.2010 року. Також позивачем надано ОСОБА_2 кредит відповідно до кредитного договору № 017/08-МК/06 від 01.09.2008 року в сумі 25000,00 доларів США зі сплатою 19,5 % річних до 15.08.2013 року. Позивачу 10.08.2011 року стало відомо про смерть ОСОБА_2 (дата смерті 11.10.2010 року). 12.08.2011 року позивач направив до Другої ДДНК претензію кредитора до спадкоємців ОСОБА_2 Спадкоємцями ОСОБА_2 є відповідачі, які спадщину прийняли, а вимоги кредитора не виконали. Зокрема, ОСОБА_2 праві власності належало:

-домоволодіння, розташоване по вул. Поліській, буд. 52 в м. Дніпрі на підставі свідоцтва про право на спадщину від 24.10.1988 року;

-домоволодіння, розташоване по вул. Поліській, буд. 54 в м. Дніпрі на підставі договору купівлі-продажу від 24.10.2003 року;

-автомобіль МАЗ 64229 СПГ 1997 р.в., номер НОМЕР_1;

-напівпричеп МТМ 933013 СПГ 1997 р.в., номер НОМЕР_2.

Станом на 11.10.2010 року загальний розмір заборгованості становить 33531,01 доларів США та 364795,69 грн. Відповідно до висновку про вартість нерухомого майна від 13.05.2015 року вартість домоволодіння, розташованого по вул. Поліській, буд. 52 в м. Дніпрі становить 399750,00 грн.

Уточнивши позовні вимоги, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість станом на 11.10.2010 року за кредитним договором № 017/08-МК/06 від 01.09.2008 року (загальна сума 33531,01 доларів США та 306720,53 грн.) та за кредитним договором № 015/08-МК/06 від 31.07.2008 року (загальна сума 58075,16 грн.) наступним чином:

-Стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість станом на 11.10.2010 року за кредитним договором № 017/08-МК/06 від 01.09.2008 року в сумі 16765,51 доларів США та 153360,27 грн. та за кредитним договором № 015/08-МК/06 від 31.07.2008 року в сумі 29037,58 грн.

-Стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість станом на 11.10.2010 року за кредитним договором № 017/08-МК/06 від 01.09.2008 року в сумі 16765,51 доларів США та 153360,27 грн. та за кредитним договором № 015/08-МК/06 від 31.07.2008 року в сумі 29037,58 грн.

Представник позивача у судове засідання не зявився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Письмових заяв від нього не надходило.

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у судове засідання не зявились, про дату, час та місце слухання справи повідомлялись належним чином.

Представник відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ОСОБА_3 у своїй заяві від 08.10.2018 року просила в задоволенні позову відмовити, оскільки позивач не надав суду доказів вартості спадкового майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У звязку з довготривалістю судового розгляду, суд вважає за можливе ухвалити рішення за відсутності сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд, перевіривши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити за наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що 31.07.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит», перейменованим у Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит», та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 015/08-МК/06, згідно умов якого банк надав ОСОБА_2 в тимчасове користування на умовах забезпеченості, зворотності, терміновості, платності кредитні ресурси в сумі 22000,00 грн. зі сплатою 33 % річних на строк до 10.01.2010 року (а.с. 6-8 том 1).

01.09.2008 року між позивачем та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 017/08-МК/06, згідно умов якого банк надав ОСОБА_2 в тимчасове користування на умовах забезпеченості, зворотності, терміновості, платності кредитні ресурси в сумі 25000,00 доларів США зі сплатою 19,5 % річних до 15.08.2013 року (а.с. 9-13 том 1).

11.10.2010 року ОСОБА_2 помер (а.с. 126 оберт том 1).

Заборгованість станом на 11.10.2010 року за кредитним договором № 017/08-МК/06 від 01.09.2008 року становить 33531,01 доларів США та 306720,53 грн. та за кредитним договором № 015/08-МК/06 від 31.07.2008 року 58075,16 грн. (а.с. 10-22).

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є спадкоємцями першої черги за законом, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_2, оскільки проживали разом з ним на час його смерті.

15.08.2011 року банком на адресу відповідачів були направлені вимоги про погашення заборгованості за кредитними договорами № 1.1-13/2804 та № 1.1-13/2805 від 15.08.2011 року, які були ними отримані 18.08.2011 року, що підтверджується копіями повідомлень про вручення поштових відправлень.

15.08.2011 року банком на адресу Другої дніпропетровської нотаріальної контори направлена претензія до спадкоємців ОСОБА_2 № 1.1-13/2759-1 від 12.08.2011 року, яка була отримана 23.08.2011 року.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21.02.2013 року в задоволенні позовних вимог ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про звернення стягнення шляхом реалізації з прилюдних торгів за ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій та в межах суми 276 583 грн. 00 коп., майна, яке було отримано в якості спадщини ОСОБА_2, а саме: домоволодіння, розташованого по вул. Поліській, буд. 52 в м. Дніпропетровську, домоволодіння, розташованого по вул. Поліській, буд. 52 в м. Дніпропетровську, автомобіль МАЗ 64229 СПГ, 1997 року випуску, колір білий, номер НОМЕР_1, напівпричеп МТМ 933013 СПГ 1997 року випуску, номер НОМЕР_2, інше майно, про яке невідомо позивачу відмовлено. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 24.07.2013 року рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21.02.2013 року скасовано. В задоволенні позову ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про звернення стягнення на майно, яке було передане спадкодавцем в натурі відмовлено (а.с. 132-137 том 1).

Спадкодавцю ОСОБА_2 на праві власності належало:

- домоволодіння, розташоване по вул. Поліській, буд. 52 в м. Дніпрі на підставі свідоцтва про право на спадщину від 24.10.1988 року, виданого Другою ДДНК за реєстровим № 1-5258;

- домоволодіння, розташоване по вул. Поліській, буд. 54 в м. Дніпрі на підставі договору купівлі-продажу від 24.10.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_5 за реєстровим № 2215;

- автомобіль МАЗ 64229 СПГ 1997 р.в., номер НОМЕР_1, VIN-Y3M642290V0013252 (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу АЕС 226478);

- напівпричеп МТМ 933013 СПГ 1997 р.в., номер НОМЕР_2, VIN-Y3D933013V0000565 (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу АЕС 226477) (а.с. 197, 213оберт том 2).

Відповідно до частин першої та другої статті 1281 ЦК України спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Спадкування це перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України), є підставою для універсального правонаступництва у цивільних відносинах. У такому разі відбувається зміна суб'єктного складу у певному правовідношенні, тобто цивільні відносини існують безперервно, не припиняючись, у них відбувається лише заміна одного з їх учасників.

Основною метою універсального правонаступництва є збереження стабільності цивільного обороту за допомогою забезпечення заміни третіми особами особи, яка вибула зі складу учасників цивільного обороту.

За правилом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Законодавством визначено, що у подібних випадках не відбувається припинення одних правовідносин і виникнення інших, при цьому правовідносини за змістом і природою продовжують існувати за основними своїми характеристиками. Таким чином, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовились від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця.

Необхідно враховувати, що зазвичай підставою спадкування є вольовий акт (окрім деяких винятків), який спадкоємець свідомо вчиняє, ухваливши рішення про прийняття спадщини або свідомо не користується правом відмовитися від такого прийняття спадщини, тобто безпосереднє волевиявлення або презюмується, якщо особа проживала зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини і не відмовилася від її прийняття або якщо законний представник неповнолітньої чи недієздатної особи, яка є спадкоємцем, не відмовився від прийняття спадщини.

Виходячи з існування вольового критерію, у цивільних правовідносинах прийнято вважати, що кожен спадкоємець діє добросовісно, як добрий господар, який є зваженим, передбачливим і розсудливим під час прийняття юридично значимих рішень та обранні певного варіанта власної поведінки. Дотримання наведених норм забезпечуватиме стабільність цивільного обороту, сталість та зрозумілість для оточуючих цивільних відносин.

Таким чином, спадкування передбачає не лише прийняття прав померлого спадкодавця, а й його обов'язків за певними зобов'язаннями.

Приймаючи у спадщину зобов'язання за кредитним договором, спадкоємець виступає новим позичальником, до якого переходять всі права та обов'язки за договором, у тому числі право користування кредитними коштами та обов'язок погашати поточну та прострочену заборгованість за кредитним договором.

Обов'язковість дотримання порядку звернення кредитора із претензією (вимогою) до спадкоємців боржника.

Згідно з частиною першою статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Відповідно до абзацу 2 частини другої статті 1282 ЦК України у разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

У наведеній нормі права передбачається спеціальний, додатковий за своєю правовою природою, спосіб захисту цивільних прав та інтересів кредитора спадкодавця у разі, якщо спадкоємці не виконають його вимоги. Ані зі змісту, ані з системного аналізу наведеного правила у зв'язку з іншими нормами ЦК України Верховний Суд не має правових підстав зробити висновок, що такий спосіб захисту є єдино можливим.

Верховний Суд зробив висновок, що застосування правила статті 1282 ЦК України не виключає можливості застосування альтернативного способу захисту, зокрема пункту 5 частини другої статті 16 ЦК України про примусове виконання обов'язку в натурі.

Тлумачення ж статті 1282 ЦК України окремо від інших норм ЦК України позбавить кредитора права на захист своїх цивільних прав та інтересів у тому випадку, якщо на час його звернення до суду з відповідною позовною вимогою майно, яке було передано спадкоємцю у натурі, не збереглося.

Відповідно до структури ЦК України кредитор має право обирати один із усіх способів захисту, які надаються йому законом, якщо інакше правило в імперативному порядку не визначено у цивільному законі. При цьому вибір способу захисту кредитор здійснює на власний розсуд.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 25 квітня 2018 року № 61-5552свп18 (судове рішення у складі судової Палати).

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що хоча отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов'язком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог кредитора.

Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов'язку, передбаченого статтею 1297 ЦК України, зокрема, з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця.

Встановлено, що відповідачі є спадкоємцями померлого ОСОБА_2, оскільки на час відкриття спадщини проживали разом із спадкодавцем, однак свідоцтво про право на спадщину відповідачі не отримували.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

В той же час, позивачем не надано достатніх, належних та допустимих доказів щодо вартості успадкованого відповідачами майна.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24.11.2017 року за клопотанням позивача призначено судово-будівельну експертизу для визначення вартості спадкового майна (а.с. 212 том 3).

Однак 18.05.2018 року матеріали справи повернуто без проведення експертизи у звязку з тим, що вартість експертизи позивачем не була оплачена (а.с. 233 том 3).

Таким чином, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності звязку у сукупності, з урахуванням того, що позивач не надав суду достатніх, належних та допустимих доказів щодо вартості успадкованого відповідачами майна, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог ПАТ Банк «Фінанси та Кредит».

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд приймає до уваги те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, тому сплачений позивачем судовий збір за рахунок відповідачів не відшкодовується.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. ст. 15-16, 1216, 1218, 1220, 1281-1282, 1296-1297 ЦК України, ст. ст. 4, 12-13, 77-82, 141, ч. 2 ст. 247, ст. ст. 258-259, 263-266, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Банк «Фінанси та Кредит» (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Артема, 60) до ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1), ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_4, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1) про стягнення боргу кредитором спадкодавця відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після завершення апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 17 жовтня 2018 року.

Суддя Н.В. Басова