Апеляційний суд Житомирської області

Справа №285/1155/17 Головуючий у 1-й інст. Сташків Т. Б.
Категорія 30 Доповідач Павицька Т. М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 січня 2018 року Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючого Павицької Т.М.,
суддів Трояновської Г.С., Миніч Т.І.,
секретаря Ковальської Я.В.
з участю сторін
відповідачів ОСОБА_1 , представника Міністерства
оборони України Панасюка В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , військової частини НОМЕР_1 , Міністерства оборони України про відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину, за апеляційною скаргою військової частини НОМЕР_1 на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 04 грудня 2017 року, ухвалене під головуванням судді Сташків Т.Б. в м. Новоград-Волинський,
в с т а н о в и в :
У березні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом про стягнення із ОСОБА_1 на її користь витрати на поховання сина в розмірі 199500 грн. та моральну шкоду 1 000000 грн. В обґрунтування позову зазначала, що вироком Баранівського районного суду Житомирської області від 25.02.2016 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 425 КК України. Внаслідок недбалого ставлення до військової служби відповідачем, загинув син позивача - ОСОБА_3 . Відтак, остання понесла витрати на виготовлення та встановлення пам`ятника синові на суму 199500 грн. Крім того, протиправними діями відповідача ОСОБА_2 , завдана моральна шкода, яка полягає у сильному душевному болю та стражданнях, викликаних смертю єдиного 25-річного сина. А тому, просила стягнути із відповідачів завдану внаслідок злочину шкоду. Ухвалою Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 12.07.2017 року було залучено до участі у справі, як співвідповідачів, Міністерство оборони України та військову частину НОМЕР_1 .
Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 04 грудня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 , витрати на поховання в розмірі 132330 грн. та у відшкодування заподіяної моральної шкоди 500 000 грн. В решті позовних вимог відмовлено. Стягнуто з військової частини НОМЕР_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 1963 грн. 30 коп.

В апеляційній скарзі військова частина НОМЕР_1 зазначає, що майнова та моральна шкода була завдана неправомірними діями ОСОБА_1 , однак аж ніяк не військовою частиною НОМЕР_1 . Також у своїх доводах вказує, що всупереч вимогам ЦПК України, позивачем не було пред`явлено позовних вимог до військової частини НОМЕР_1 , не було викладено обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги до військової частини НОМЕР_1 , не надано будь-яких доказів на підтвердження таких вимог. А тому, рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення. Відтак, просила скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвали нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до військової частини НОМЕР_1 відмовити повністю.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив із того, що обов`язок по відшкодуванню матеріальної шкоди, заподіяної позивачу внаслідок смерті сина, законом покладено на військову частину, розмір такої шкоди є обґрунтованим та доведеним, а тому майнові вимоги позивача підлягають задоволенню. Крім того, діями відповідача ОСОБА_2 завдано моральної шкоди, розмір відшкодування якої визначений судом з врахуванням обставин справи.
Проте повністю з таким рішенням суду погодитися не можна.
Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер син позивача ОСОБА_3 . Вироком Баранівського районного суду Житомирської області від 25.02.2016 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 425 КК України (недбале ставлення до військової служби).

Зі змісту вироку суду вбачається, що 26 листопада 2014 року на військовому полігоні військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 , у порушення вимог чинного законодавства, допустив цивільну особу, сина позивача ОСОБА_3 , який не знав вимог техніки безпеки, до ділянки № 3 військового полігону та до участі у виконанні навчальної вправи «Тактико-спеціальних навчань зі взводом» вогнепальною зброєю групою розвідувального взводу 4-го механізованого батальйону в/ч НОМЕР_1 . У ході виконання вправи капітан ОСОБА_1 , усвідомлюючи факт незаконного перебування ОСОБА_3 на ділянці № 3, виконання вправи не припинив, сигнал «відбій» не подав, заходів щодо припинення стрільби не вжив, тобто допустив недбале ставлення до служби, внаслідок чого ОСОБА_3 отримав вогнепальне наскрізне поранення грудної клітини та лівої плечової кістки, від якого помер.
Зазначені обставини встановлені вироком суду та не підлягають доказуванню згідно вимог ч. 4 ст. 61 ЦПК України (редакції на час ухвалення судового рішення).
Ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 25 квітня 2016 року вирок Баранівського районного суду Житомирської області від 25 лютого 2016 року змінено та виключено із мотивувальної частини вироку висновок суду про те, що «Крім цього суд враховує протиправну поведінку потерпілої ОСОБА_2 , яка своїми діями (щодо її прохання взяти на полігон свого сина) сприяла незаконному знаходженню ОСОБА_3 , тобто цивільної особи, на військовому полігону». В решті вирок суду залишено без змін.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Згідно ч.1 ст.1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Відповідно до правового висновку, викладеного в Постанові Верховного Суду України від 21.09.2016 року № 6-933цс16, згідно норми ст. 1172 ЦК України, відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з цією юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, i шкоду заподіяно нею у зв`язку з виконанням трудових (службових) обов`язків.
Встановивши, що смерть сина ОСОБА_2 настала з вини військовослужбовця ОСОБА_1 , який проходив службу в військовій частині НОМЕР_1 , суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що шкода підлягає відшкодуванню військовою частиною.
Відповідно до ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.
З матеріалів справи вбачається, що відповідно до договору та накладної-замовлення №505 від 24.11.2015 року, ФОП ОСОБА_4 зобов`язувався за завданням замовника ОСОБА_2 виготовити та встановити надгробний пам`ятник на загальну суму 199111 грн. Позивачем було сплачено виконавцю 244000 грн., що підтверджується квитанціями.
Відповідно до роз`яснень, викладених у п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 р. №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», відповідно до якого витрати на виготовлення пам`ятників та огорож визначаються, виходячи з їх фактичної вартості, але не вище граничної вартості стандартних пам`ятників і огорож в даній місцевості.
Згідно розрахунку граничної вартості гранітних пам`ятників за 2016 рік складеного ФОП ОСОБА_5 : арки/стели становить 3 800 грн, тумби/підставки 1 200 грн., квітники/ вставки 250 грн., кубики 250 грн., гранітна плита 1 200- 3000 грн., художні оформлення - 1 500 грн. Таким чином, гранична вартість стандартних пам`ятників у відповідній місцевості, за місцем проживання ОСОБА_2 в м. Новоград-Волинському становить 10 000 грн.
Суд зазначених обставин та роз`яснень Пленуму Верховного Суду України не врахував, та стягнув з військової частини на користь позивачки вартість пам`ятника в сумі 132 330 грн., що є вищою граничної вартості стандартних пам`ятників у відповідній місцевості.
Зважаючи на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду в частині стягнення матеріальної шкоди підлягає зміні із зменшенням матеріальної шкоди з 132 330 грн. до 10 000 грн.
Крім того, визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції не в повній мірі врахував положення ст. ст. 23, 1167 ЦК України та роз`яснень, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" в частині визначення розміру завданої моральної шкоди.
За змістом роз`яснень, наведених у п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків (ст.ст. 23, 1167 ЦК України).
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 в обґрунтування своїх вимог про стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди посилалася на те, що завдана їй моральна шкода полягає в душевних стражданнях, викликаних смертю єдиного 25-річного сина, після загибелі якого у неї погіршився стан здоров`я, їй було встановлено 1 групу інвалідності.
Моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який розмір може мати суто умовний вираз.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Визначаючи розмір моральної шкоди в сумі 500 000 грн., суд першої інстанції виходив з того, що після загибелі сина у ОСОБА_2 погіршився стан здоров`я, їй було встановлено 1 групу інвалідності. Між тим, в матеріалах справи відсутні належні докази наявності причинного зв`язку між смертю ОСОБА_3 та встановленням ОСОБА_2 з 01.11.2016 року 1 групи інвалідності.
Враховуючи характер і обсяг страждань, яких зазнала ОСОБА_2 , а також вимоги розумності, виваженості та справедливості, апеляційний суд вважає необхідним змінити рішення суду першої інстанції в частині стягнення моральної шкоди, зменшивши розмір грошового відшкодування моральної шкоди з 500 000 грн. до 200 000 грн.
Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.
Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 04 грудня 2017 року змінити в частині стягнення з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 матеріальної шкоди з 132 330 грн. до 10 000 грн., моральної шкоди з 500 000 до 200 000 грн.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 31 січня 2018 року.

Головуючий

Судді