Справа№592/6787/17
Провадження №2/592/127/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2018 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі:

головуючого - судді Труханової Л.М.,

з участю секретаря- Сахненко О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми цивільну справу за позовом и ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення права власності на частку у спільному майні та визнання права власності,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3, в якому просять : припинити право ОСОБА_3 на частку у спільному майні - квартирі АДРЕСА_1, з виплатою на його користь грошової компенсації у розмірі 108 510 грн. 00 коп. з депозитного рахунку суду; поділити квартиру НОМЕР_1 та визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності по 1/2 частки кожному на вищезазначену квартиру. Свої вимоги мотивують тим, що вони мають на праві спільної власності квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 про що свідчить Свідоцтво на право власності на житло від 30.06.2000 року. Згідно технічного паспорту вказана квартира складається з 2-х (двох) кімнат житловою площею 28.6 кв.м., у тому числі: 1-а кімната 17.0 кв.м. 2-а кімната 11.6 кв.м, кухня - 7,9 кв.м, ванна кімната - 2.6 кв.м. вбиральня 1.0 кв.м. коридор 6.9 кв.м.

21.02.2017р. шлюб між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_3 розірвано. Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 та її колишній чоловік ОСОБА_3 разом з їхнім спільним сином ОСОБА_2 продовжили проживати у спірній квартирі в якій вони зареєстровані та проживають на даний час. Між позивачами та відповідачем склались напружені стосунки. Спільного господарства не ведуть, особові рахунки по оплаті житлово-комунальних послуг та послуги за охорону квартири оформлені на відповідача ОСОБА_3, але з січня 2016 року він ніяких витрат на утримання житла взагалі не несе, надати кошти відмовляється. Оскільки квартира двокімнатна, а в ній мешкають троє повнолітніх осіб, тому позивачі запропонували відповідачу надати йому кошти для придбання у власність вкімнату у гуртожитку з метою окремого проживання, на що відповідач не погодився. Зазначають, що відповідач з 1993 року має в особистий житловий будинок загальною площею 46.5 кв.м., у тому числі житловою площею 33.3 кв.м. з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_4 Отже відповідач забезпечений житлом, яке є його власністю. Позивачі у власності іншого житла, крім спірної квартири, не мають.

На їхню думку, 1/3 частини квартири, що належить ОСОБА_3 є незначною і не може бути виділена в натурі, так як не сформує окремий об'єкт приватної власності.

Згідно звіту про оцінку майна, вартість зазначеної квартири становить 325530 гривень 00 копійок. Таким чипом, вартість 1/3 квартири становить 108 510 (сто вісім тисяч п'ятсот десять) гривень 00 копійок.

Отже, позивачі як співвласники квартири, погоджуються відшкодувати грошову компенсацію за 1/3 частину квартири відповідачу у розмірі 108 510 грн. 00 коп. Зазначена сума буде внесена на депозитний рахунок суду, згідно ч. 2 ст. 365 ЦКУ.

На їх думку припинення права на частку у спільному майні не завдасть істотної шкоди відповідачу ОСОБА_3, так як йому буде відшкодована вартість його 1/3 частини квартири.

Позивачі та представник позивачів ОСОБА_4 в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі та просили його задовольнити, та пояснили , що відповідач вловживає спиртні напої , що призводить до неможливого стану проживання разом з ним. Гроші на оплату комунальних послуг не завжди їм дає.

Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, додатково суду пояснив, що іншого придатного для проживання житла, окрім спірної квартири, він немає. На даний час він працює на ПАТ «СМНВО» в м. Суми, періодично надає колишній дружині ОСОБА_1 кошти для сплати комунальних послуг за квартиру. Погоджується з вартістю квартирою, визначеною позивачми. Відповідно до договору дарування від 1993 року він є власником будинку , розташованого за адресою : АДРЕСА_5. даним будинком він користується періодично в літній період року. Однак використовувати зазначений будинок в якості постійного місця проживання не можливо, оскільки він не придатний для проживання. Крім того, враховуючи, що він працює в м.Суми , він не зможе своєчасно з"являтися на роботу з іншого населеного пункту.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного.

Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва на право власності на житло від 30.06.2000 року ОСОБА_3 та членам його сімї ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності належить квартира загальною площею 48,85 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2. (а.с.6)

Згідно технічного паспорту вказана квартира складається з 2-х (двох) кімнат житловою площею 28.6 кв.м. у тому числі: 1-а кімната 17.0 кв.м. 2-а кімната 11.6 кв.м, кухня - 7,9 кв.м, ванна кімната - 2.6 кв.м. вбиральня 1.0 кв.м. коридор 6.9 кв.м.(а.с.19-20)

Частка відповідача ОСОБА_3 у квартирі є рівнозначною іншим часткам, належним позивачам.

Частинами 1, 2 та 4ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Відповідно до ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинено за рішенням суду на підставі позову інших співвласників , якщо:

1)частка є незначною і не може бути виділена в настурі;

2) річ є неподільною;

3)спільне володіння і користування майном є неможливим;

4)таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім"ї.

Аналіз положень ст. 365 ЦК України дає підстави для висновку , що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених п.п.1-3 ч.1 цієї статті , які самостійними , але за умови , що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім"ї.

За правилами ч. 1ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

При цьому,статтею 41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

В частині 1ст. 346 ЦК України наведено перелік випадків, за наявності яких право власності може бути припинено. Виходячи зі змісту ч. 2 цієї статті, даний перелік не є вичерпним та право власності може бути припиненим і в інших випадках, встановлених законом.Ввідповідно до ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Посилання позивачів на неможливість спільного володіння та користування квартирою обґрунтовується тим, що шлюб між сторонами розірвано. Проте, суд вважає, що факт розірвання шлюбу не свідчить про неможливість спільного володіння та користування спільною квартирою.

Суд не може погодитись з посиланням позивачів на те, що частка відповідача у спільному майні є незначною, оскільки частки позивачів та відповідача у праві на спірну квартиру є рівними.

Поняття «незначна частка» є оціночним і має встановлюватися, виходячи з конкретних обставин справи. При цьому умовою припинення права на частку є саме незначний розмір частки у праві, а не частини спільного майна, яка припадає на цю частку. Суд дійшов до висновку про неможливість визнати частку відповідача у праві власності на спільне майно незначною.

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 1844 від 14.12.2017р., яка була проведена Сумським відділенням Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса, було зроблено висновок про технічну неможливість поділу вищезазначеної квартири відповідно до часток співвласників в розмірі 1/3 кожному через технічну неможливість улаштування окремих входів, недостатню площу приміщень, які мають відповідати вимогам будівельних норм для відокремлення об'єктів. (а.с. )

Також, позивачі посилаються на те, що припинення права відповідача на частку у спільному майні, не завдасть істотної шкоди відповідачу, але не надали відповідних доказів.

Крім того, судом враховано, що спільним майном є квартира, в якій відповідач, згідно відомостей відділу реєстрації місця проживання управління «Центр надання адміністративних послуг у м. Суми» СМР зареєстрований. Тобто, вказана квартира є зареєстрованим постійним місцем проживання відповідача.

Позивачами не надано доказів того, що відповідач забезпечений іншим житлом. Враховуючи, що внаслідок припинення права у спільній квартирі відповідач буде позбавлений єдиного житла, суд приходить до висновку, що припинення його права може завдати істотної шкоди його інтересам.

Таким чином, в судовому засіданні не встановлено обставин, які дають суду достатні підстави для висновку, що спільне користування сторонами спірним нерухомим майном є неможливим, що частка відповідача у спільному майні є незначною та не може бути виділена в натурі, а також те що припинення права на частку не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача.

А тому, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні даного позову.

Оскільки суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позову, то позивачам понесені ним судові витрати не відшкодовуються.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12,13,81,82,141,265,280-284 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення права власності ОСОБА_6 в спільній сумісній власності на квартиру , розташовану за адресою : АДРЕСА_3, та визнання за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності за кожним по 1/2 частки квартири, розташованої за адресою : АДРЕСА_3, - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку в апеляційний суд Сумської області через Ковпаківський районний суд м. Суми протягом 30-ти днів з дня складання повного рішення суду.

Повний текст рішення викладено 27 січня 2018 року.

Суддя Л.М. Труханова