Провадження №2/760/6537/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2018 року Солом"янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого- судді - Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря - Гак Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві про зняття арешту з майна, суд

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом і просить скасувати арешт та заборону на відчуження з усього майна, яке належить йому, накладені постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 05 серпня 2014 року у виконавчому провадженні №41696662.

Посилається в позові на те, що відповідачем було відкрито виконавче провадження №41696662 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Деснянським районним судом м. Києва від 02 квітня 2013 року у справі №2-152/2013 про стягнення солідарно з нього, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на корить ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості в розмірі 3 450 807, 08 гр.

В межах зазначеного виконавчого провадження постановою державного виконавця від 05 серпня 2014 року було накладено арешт на все його майно та заборона на його відчуження.

27 серпня 2014 року на підставі заяви ТОВ «ОТП Факторинг Україна» державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: у зв'язку з повним виконанням зобов'язань перед стягувачем.

При цьому арешт з майна державним виконавцем знятий не був знятий.

Він звертався з листом до відповідача про зняття арешту з майна, однак листом від 08 листопада 2017 року №9259/02-01-28 відповідач відмовив йому в знятті арешту, так як підстави для зняття арешту з майна саме державним виконавцем відсутні.

Виходячи з цього, просить задовольнити позов.

Позивач в судове засідання не з'явився, подав заяву, якою просить розглядати справу в його відсутності.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Частиною 3 ст. 131 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання без поважних причин.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Виходячи з цього, належного повідомлення відповідача про час розгляду справи, наявності в матеріалах справи копій матеріалів виконавчого провадження, суд вважає за можливе розглядати справу в його відсутності.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Судом встановлено, що на підставі виконавчого листа №2-152/2013, виданого 02 квітня 2013 року Деснянським районним судом м. Києва, 28 січня 2014 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві Городньою Г.Ю. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №41696662 про солідарне стягнення з ОСОБА_1, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості за договором кредиту у розмірі 2 258 759, 91 гр., відсотки за користування кредитом у розмірі 531 315, 57 гр., пеню за прострочення виконання зобов'язань у розмірі 657 512, 60 гр., а всього 3 447 588, 08 гр., а також судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 219, 00 гр.

05 серпня 2014 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві Бочковським Т.О. було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, якою накладено арешт на все майно боржника та заборонено здійснювати відчуження будь - якого майна, що належить боржнику.

22 серпня 2014 року за вх. №9371/04-03-28 до відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у м. Києві надійшла заява від ТОВ «ОТП Факторинг Україна», в якій останнє просить повернути виконавчий документ стягувачу без виконання на підставі п. 1 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

27 серпня 2014 року державним виконавцем була винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», а саме за заявою стягувача.

/ а.с. 36 - 37; 46; 55 /

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» / в редакції, чинній на момент винесення постанови/ виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо є письмова заява стягувача.

Згідно з ч. 5 ст. 47 Закону повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно

пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Статтею 22 Закону передбачено, що виконавчі документи можуть бути пред'явлені до виконання протягом одного року.

Таким чином, на час звернення позивача до суду з даною позовною заявою, строк пред'явлення виконавчого документа до виконання сплив.

Крім того, позивач при зверненні до суду зазначив, що сума боргу, стягнута рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 31 січня 2013 року у розмірі 3 447 588, 08 гр., була сплачена ним в повному обсязі і саме на цій підставі ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулось до відділу ДВС з заявою про повернення виконавчого документа стягувачу.

Так, в матеріалах справи міститься довідка ТОВ «ОТП Факторинг Україна» від 20 червня 2014 року за вих. №366, в якій зазначено, що ОСОБА_1 повністю погасив заборгованість по кредитному договору №ML-007/070/2007 від 04 травня 2007 року.

/ а.с. 5 /

21 вересня 2017 року позивач звернувся до відділу примусового виконання рішень з заявою про зняття арешту з майна та заборони його відчуження, накладеного в межах виконавчого провадження.

Відділ примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУБ у м. Києві своїм листом від 08 листопада 2017 року №9259/02-01-28 повідомив позивача, що підстави для зняття арешту з майна відсутні.

/ а.с. 6 - 7 /

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-XІV виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено цим Законом, незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа

Статею 50 Закону, якою також керувався державний виконавець при винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, визначено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження.

Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Частиною 2 ст. 50 Закону встановлено, що у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що при поверненні виконавчого документа стягувачу державним виконавцем, всупереч вимогам ч. ч. 1 та 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», не було вирішено питання про зняття арешту з майна боржника, накладеного постановою державного виконавця від 05 серпня 2014 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 Закону у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Частною 4 ст. 59 Закону передбачені підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини.

Згідно з ч. 5 ст. 59 закону у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Виходячи з викладеного вище, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та їх задоволення.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Статтями 15 та 20 ЦК України кожній особі гарантовано та закріплено право на судовий захист своїх прав та вільний вибір способів такого захисту.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ч.ч.1,2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч.1 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Представник відповідача, не з'явившись в судове засідання, будь - яких доказів, які б спростовували надані позивачем докази, не надав.

В свою чергу, доводи позивача підтверджені належними та допустимими доказами, сумніватися в об?єктивності яких у суду немає підстав.

Керуючись Законом України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-XІV, ст.ст. 15,16, 316, 317, 319, 321 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 141, 259, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Скасувати арешт та заборону на відчуження всього майна ОСОБА_1 / 02166, АДРЕСА_1, фактична адреса: 04053, АДРЕСА_2, ІПН: НОМЕР_1/, накладені постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Бочковським Тарасом Олександровичем від 05 серпня 2014 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 05 листопада 2018 року.

Суддя Л.А.Шереметьєва