Справа № 629/4629/17
Номер провадження 2/629/306/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13.02.2018 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області в складі: головуючого - судді Харабадзе К.Ш., за участю секретаря Бєловол О.О., позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, розглянувши у судовому засіданні в м. Лозова Харківської області цивільну справу за позовною заявою:
позивач - ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1, адреса листування: АДРЕСА_2
відповідач - ОСОБА_2, зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1
про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, -
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, посилаючись на те, що з 22.02.1997 року по 06.11.2017 року з відповідачем по справі перебувала у зареєстрованому шлюбі. На дату розірвання шлюбу до майна, яке спільно набуте під час сумісного проживання у шлюбу, згідно Договору довічного утримання від 11.12.2003 року, укладений між власником - ОСОБА_3, та відповідачем - ОСОБА_2, та даних технічного паспорту, зареєстрованого 23.12.2003 року Лозівським бюро технічної інвентаризації, реєстровий № 240, належить житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1, разом з надвірними будівлями: літня кухня літ. «Г», сарай літ. «Б,Д,д,Е», льох літ «В», вбиральня літ. «У», колодязь літ. «К», огорожа літ. №1-№4, замощення літ. «І». У вказаному житловому будинку вона зареєстрована та проживала з 1999 року, разом з колишнім чоловіком займалася доглядом ОСОБА_3, забезпечувала її продуктами харчування, ліками, надавала допомогу під час реабілітації після операції на нирках, яку їй зробили у Харківській обласній клінічній лікарні у 2002 році, тобто також виконувала умови договору довічного утримання. Договір довічного утримання було укладено в інтересах сім'ї. На теперішній час в спірному будинку проживає відповідач, який не дає їй можливості проживати в будинку, придбаному у період шлюбі, користуватися ним, та вирішувати питання участі в утриманні спільної сумісної власності. Відповідач вважає, що він є єдиним власником спірного будинку, і ніякої згоди на виділення часток у праві спільної сумісної власності на нерухоме майно не надає. На підставі вищевикладеного просила поділити обєкт спільної сумісної власності подружжя та визнати за нею та за відповідачем по справі - ОСОБА_2 право спільної часткової власності на ? ідеальну частку за кожним житлового будинку, літ. «А-1, житловою площею 29,2 кв.м, з господарським будівлями: літня кухня літ. «Г», сарай літ. «Б,Д,д,Е», льох літ «В», вбиральня літ. «У», колодязь літ. «К», огорожа літ. №1-№4, замощення літ. «І», розташованого за адресою: АДРЕСА_1, а також стягнути з відповідача, на її користь, витрати по сплаті судового збору.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилася, але надала суду письмову заяву з проханням справу слухати у її відсутність, на задоволенні позовних вимог наполягає в повному обсязі. В разі неявки відповідача згодна на проведення заочного розгляду справи з постановленням заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлялися своєчасно та належним чином, причину неявки суду не повідомив.
Згідно до положення ч.3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання без поважних причин.
Відповідно до ч.4 ст. 223 ЦПК України, У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Виходячи з викладеного, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд знаходить за необхідне позов задовольнити зі слідуючих підстав:
За загальним правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 22.02.1997 року, який було розірвано рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 06.11.2017 року (а.с.9).
В постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 року у справі № № 6-843цс17 зазначено, що конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об'єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Належність майна до об'єктів права спільної сумісної власності визначено ст. 61 СК України, згідно з частиною третьою якої якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Норма ч. 3 ст. 61 СК України кореспондує ч. 4 ст. 65 СК України, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.
За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об'єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім'ї, а не власні, не пов'язані з сім'єю інтереси одного з подружжя.
Договір довічного утримання згідно з даним у законі (ст. 744 ЦК України) визначенням - це договір, за яким відчужувач передає набувачеві у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.
За правилами ст. 746 ЦК України сторонами договору довічного утримання є відчужувач та набувач. При цьому закон допускає, що набувачами за договором можуть бути кілька фізичних осіб, які стають співвласниками майна, переданого їм за договором довічного утримання, на праві спільної сумісної власності, та відповідно несуть солідарний обов'язок перед відчужувачем (ч. 3 ст. 746 ЦК України). Зміст обов'язків набувача за договором довічного утримання визначений у ст. 749 ЦК України.
Таким чином, цивільне законодавство визначає, що виникнення спільної сумісної власності кількох осіб на майно, передане за договором довічного утримання, зумовлює солідарне виконання ними обов'язків за цим договором на користь відчужувача.
Отже, майно, одержане одним із подружжя як набувачем за договором довічного утримання, що укладений під час перебування набувача в шлюбі, є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов'язаний довести обставини, що її спростовують. Зокрема, за ч. 3 ст. 61 СК України - довести, що хоча майно придбавалося в період шлюбу, в тому числі з використанням коштів сімейного бюджету, проте справжньою метою укладення договору довічного утримання були не інтереси сім'ї, а власні, особисті інтереси одного з подружжя, не пов'язані із сімейними.
У даній справі, позивач зазначала, що у спірному житловому будинку вона зареєстрована та проживала з 1999 року, разом з колишнім чоловіком займалася доглядом ОСОБА_3, забезпечувала її продуктами харчування, ліками, надавала допомогу під час реабілітації після операції на нирках, яку їй зробили у Харківській обласній клінічній лікарні у 2002 році, тобто також виконувала умови договору довічного утримання. В спірному житловому будинку ними було встановлено газове опалення, до будинку ними було проведене водопостачання. Договір довічного утримання було укладено в інтересах сім'ї. На теперішній час в спірному будинку проживає відповідач, який не дає їй можливості проживати в будинку, придбаному у період шлюбі, користуватися ним, та вирішувати питання участі в утриманні спільної сумісної власності. Відповідач вважає, що він є єдиним власником спірного будинку, і ніякої згоди на виділення часток у праві спільної сумісної власності на нерухоме майно не надає
Відповідач в судове засідання не з'явився, не скористався своїм правом щодо надання відзиву на позов, з доказами, що підтверджують обставини на які він посилається. У передбаченому законом порядку доводи позивача відповідачем не спростовані.
Таким чином, суд робить висновок про наявність правових підстав для визнання спірного житлового будинку об'єктом спільної сумісної власності подружжя та визнає за ОСОБА_1 та за ОСОБА_2 право спільної часткової власності на ? ідеальну частку житлового будинку за кожним.
При пред'явленні позову до суду позивач сплатив 640 грн. Судовий збір, який підлягає стягненню з відповідача на користь держави, становить 640 грн.
Керуючись ст.ст 12, 13, 76, 81, 89, 259, 264, 265, 268, 280-282 ЦПК України, суд,-
Позовну заяву ОСОБА_1 - задовольнити.
Визнати житловий будинок АДРЕСА_1, об'єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2.
Визнати за ОСОБА_1, в порядку поділу майна подружжя, право спільної часткової власності на ? ідеальну частину житлового будинку, літ. «А-1, житловою площею 29,2 кв.м, з надвірними будівлями: літня кухня літ. «Г», сарай літ. «Б,Д,д,Е», льох літ «В», вбиральня літ. «У», колодязь літ. «К», огорожа літ. №1-№4, замощення літ. «І», розташованого за адресою: АДРЕСА_1, який належить ОСОБА_2 на підставі договору довічного утримання, посвідченого приватним нотаріусом Лозівського районного нотаріального округу Харківської області Завадою МВ.,11.12.2003 року, № 6277.
Визнати за ОСОБА_2, в порядку поділу майна подружжя, право спільної часткової власності на ? ідеальну частину житлового будинку, літ. «А-1, житловою площею 29,2 кв.м, з надвірними будівлями: літня кухня літ. «Г», сарай літ. «Б,Д,д,Е», льох літ «В», вбиральня літ. «У», колодязь літ. «К», огорожа літ. №1-№4, замощення літ. «І», розташованого за адресою: АДРЕСА_1, який належить ОСОБА_2 на підставі договору довічного утримання, посвідченого приватним нотаріусом Лозівського районного нотаріального округу Харківської області Завадою МВ.,11.12.2003 року, № 6277.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) гривень.
Позивач може оскаржити рішення до апеляційного суду Харківської області через Лозівський міськрайонний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Суддя: К.Ш.Харабадзе