Справа №475/882/17 08.02.2018
Провадження №22-ц/784/146/18
Провадження №22-ц/784/146/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 лютого 2018 року м. Миколаїв

Справа № 475/882/17

Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів:

головуючого судді - Шаманської Н.О.,

суддів: Данилової О.О., Коломієць В.В.,

із секретарем - Лептугою С.С.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні , в режимі відеоконференції, цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до

ОСОБА_2

про стягнення боргу за договором позики з урахуванням індексу інфляції

за апеляційними скаргами

ОСОБА_1,

ОСОБА_2

на рішення Доманівського районного суду Миколаївської області, ухвалене суддею Вадовською А.В. 30 листопада 2017 року в приміщенні цього ж суду,

у с т а н о в и л а:

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

В обґрунтування вимог позивач зазначав, що 12 червня 2014 року між ним та ОСОБА_2 було укладено договір позики, за яким він передав останньому 5000 грн., що еквівалентно 454, 55 доларам США під 10% на місяць, зі строком повернення до 12 вересня 2014 року.

На виконання зазначених умов договору 12 липня, 12 серпня, 12 вересня та 12 жовтня 2014 року відповідач сплачував щомісячні відсотки за користування кредитом. У листопаді 2014 року припинив сплату відсотків, а 12 грудня 2014 року сплатив ще 400 грн.

12 вересня 2015 року відповідач сплатив заборгованість по відсотках за користування кредитом за попередні 10 місяців, а саме: за листопад 2014 року та перші 9 місяців 2015 року, у розмірі 5000 грн. по 12 вересня 2015 року, після чого припинив сплату будь-яких коштів.

Посилаючись на те, що відповідач не виконав свої зобов'язання та не повернув борг та відсотки за користування ним, позивач, збільшивши позовні вимоги під час судового розгляду, просив стягнути з відповідача на його користь 28 978 грн.16 коп., з яких: 12 241 грн. 66 коп. борг, еквівалентний 454,55 доларам США станом на 3 листопада 2017 року, 12 100 грн. - відсотків; 4 636 грн. 50 коп. інфляційних втрат та 500 грн. 12 коп. понесених ним витрат у зв'язку з розглядом справи..

Рішенням Доманівського районного суду Миколаївської області від 30 листопада 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 12 червня 2014 року в розмірі 4 483 грн., 66 коп., що еквівалентно 166 доларам США за курсом НБУ станом на 30 листопада 2017 року. Розподілено судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на помилковість висновків суду першої інстанції щодо відсутності підстав для стягнення процентів за користування позикою після 12 вересня 2014 року, просив рішення суду першої інстанції змінити та задовольнити його позовні вимоги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на повне погашення ним боргу, просив рішення суду першої інстанції скасувати та відмовити у задоволенні позову.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1. посилаючись на те, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 є безпідставними та спростовуються встановленими судом обставинами справи, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.

Так, частково задовольняючи позов ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що зобов'язання по поверненню позики відповідачем виконані частково, оскільки сплачені останнім суми в погашення боргу на час їх погашення еквіваленті 288,55 доларам США, тоді як обов'язок відповідача погасити борг повинен дорівнювати 454,55 доларам США. Тому суд вважав, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума, яка складає різницю між сумою боргу еквівалентною на час отримання позики та час погашення, тобто 166 доларів США, що на час розгляду справи відповідає 4 483 грн. 66 коп. Що стосується стягнення процентів за користування позикою, то на думку суду заборгованість по процентам у відповідача відсутні, оскільки останнім розмір процентів сплачено у повному обсязі, відповідно до умов договору, тобто за 3 місяці.

Проте, не з усіма висновками суду першої інстанції можна погодитись.

З матеріалів справи вбачається, що 12 червня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, за яким позивач надав у борг відповідачу 5 000 грн., які еквівалентні 454,55 доларам США на три місяця до 12 вересня 2014 року, зі сплатою 10% на місяць, а ОСОБА_2 зобов'язався повернути борг не пізніше 12 вересня 2014 року в національній валюті, еквівалентній 454.55 доларам США та сплатити проценти, про що сторонами складено розписку (а.с.21).

Судом встановлено, що на виконання умов договору позики, відповідачем повернуто позивачу 7400 грн., з яких:12 липня 2017 року, 12 серпня 2017 року, 12 вересня 2014 року, 12 жовтня 2014 року по 500 грн., 12 грудня - 400 грн. та 24 жовтня 2015 року - 5000 грн., що не спростовували сторони у судовому засіданні.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

У відповідності до частини першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Враховуючи вищезазначені положення закону та у випадку не встановлення договором розміру процентів після спливу визначеного у договорі строку їх повернення, слід дійти висновку про визначення розміру процентів на рівні облікової ставки Національного банку України.

Аналізуючи умови укладеного між сторонами договору позики, колегія суддів вважає, що розмір процентів від суми позики було встановлено на строк до 12 вересня 2014 року, тобто до моменту повернення позики. Після спливу визначеного у договорі строку їх повернення розмір процентів сторонами не встановлювався.

За такого, розмір процентів після спливу визначеного у договорі строку їх повернення, слід визначати на рівні облікової ставки Національного банку України.

Проте, суд першої інстанції вирішуючи спір, не звернув належної уваги на вищезазначені положення закону та дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення процентів за користування позикою після спливу строку повернення позики.

Звертаючись до суду, позивач посилався на те, що свої зобов'язання ОСОБА_2 в повному обсязі не виконав та його борг станом на час звернення до суду складає: 28 978 грн. 16 коп., з яких 12241 грн. 66 коп. - борг, еквівалентний 454,55 доларам США станом на 3 листопада 2017 року , 12100 відсотків та 4 636 грн. 50 коп. - інфляційних витрат.

Проте, колегія суддів не може погодитись з таким розрахунком.

Відповідно до умов укладеного між сторонами договору позики, відповідач зобов'язався повернути борг позивачу не пізніше 12 вересня 2014 року у національній валюті, еквівалентній 454, 55 доларам США, що станом на 12 вересня 2014 року становило 5886 грн.( 454,55 х 12,95 грн. курс НБУ на 12.09.2014 року = 5866 грн.) та сплатити 1500 грн. процентів за користування позикою ( за три місяці).

Фактично відповідачем було сплачено 7400 грн.

У засіданні судової колегії відповідач пояснив, що борг позивачу він погашав частинами, сплативши 12 липня, 12 серпня, 12 вересня та 12 жовтня 2014 року по 500 грн., а також 12 грудня 2014 року 400 грн. Вподальшому сплатити борг не мав можливості, оскільки приймав участь у бойових діях в зоні проведення антитерористичної операції. Повернувшись у вересні 2015 року, він сплатив позивачу 12 жовтня та 24 жовтня 2014 року по 5000 грн.

Позивач не заперечував отримання ним коштів від відповідача у загальному розмірі 7400 грн., як оплату процентів за користування позикою. Проте, наполягав на тому, що 12 жовтня 2015 року він не отримував від відповідача коштів на погашення боргу.

З розписки, вбачається, що дійсно 24 жовтня 2015 року позивач отримав в рахунок боргу 5000 грн.

Доказів, які б свідчили про сплату 12 жовтня 2015 року відповідачем 5000 грн. матеріали справи не містять, а тому доводи відповідача про повне погашення боргу позивачу колегія суддів не може прийняти до уваги.

Таким чином, враховуючи умови, укладеного між сторонами договору позики, та суми сплачені відповідачем на погашення боргу, колегія суддів вважає, що за користування позикою позивачем сплачено проценти за липень, серпень, вересень по 500 грн. щомісяця, як передбачено умовами договору. Суми сплачені 12 жовтня 2014 у розмірі 500 грн., 12 грудня 2014 року у розмірі 400 грн. та 24 жовтня 2015 року у розмірі 5000 грн., а всього 5900 грн. слід віднести на погашення боргу.

Колегія суддів не може погодитись з доводами позивача про те, що сплачена відповідачем сума є погашенням боргу по процентам, оскільки сплата процентів у такому розмірі після спливу визначеного у договорі строку повернення позики, умовами договору не передбачена.

За такого, визнання відповідачем обставин щодо сплати ним процентів за користування позикою у розмірі 500 грн. протягом 10 місяців, без внесення змін до договору позики, колегія суддів не може прийняти до уваги.

Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню проценти за користування позикою за період з 12 вересня 2014 року по 24 жовтня 2015 року.

Враховуючи положення ч.1 ст. 1048 ЦК України, щодо застосування процентів на рівні облікової ставки Національного банку України, після закінчення дії договору позики, колегія суддів вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 1096 грн. 39 коп. заборгованості про процентам, згідно наступного розрахунку: з 13 вересня по 12 жовтня 2014 року (30 днів): 5 886 х 12,5% річних (облікова ставка НБУ) :365 днів = 2 грн. 01 коп. на день х 30 днів = 60 грн. 50 коп. + з 13 жовтня по 12 листопада 2014 року (31 день), 5386 грн. (з урахуванням 500 грн. повернутих у жовтні 2014 року, тобто 5886 грн. - 500 грн. = 5386 грн.) х 12,5 % річних (облікова ставка НБУ): 365 = 1 грн.84 коп. на день х 31 день = 57 грн. 04 коп. + з 13 листопада по 12 грудня 2014 року (30 днів): 5386 х 14 % річних (облікова ставка НБУ) : 365 = 2 грн. 06 коп. на день х 30 днів = 61 грн. 80 коп. + з 13 грудня 2014 року по 5 лютого 2015 року (55 днів): 4986 (з урахуванням 400 грн., повернутих у грудні 2014 року) х 14% (облікова ставка НБУ): 365= 1 грн. 91 коп. на день х 55 днів = 105 грн. 05 коп. + з 6 лютого по 3 березня 2015 року (26 днів): 4986 грн х 19,5% річних (облікова ставка НБУ) : 365 = 2 грн. 66 коп. на день х 26 днів = 69 грн.16 коп. + з 4 березня по 27 серпня 2015 року ( 177 днів) : 4986 грн. х 30% (облікова ставка НБУ): 365 =4 грн. 09 коп. х 177 днів = 550 грн. + з 28 серпня по 29 вересня 2015 року (28 днів): 4986 грн. х 27 %(облікова ставка НБУ):365= 3 грн. 68 коп. х 28 днів =103 грн. 04 коп. + з 25 вересня по 24 жовтня 2015 року (30 днів): 4986 грн. х 22% (облікова ставка НБУ) : 365 = 3 грн. х 30 днів = 90 грн.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, враховуючи зазначені положення закону, а також те, що обов'язок сплати борг у сумі 5886 грн. виник 12 вересня 2014 року, сплату якого відповідач прострочив, колегія суддів вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції з вересня 2014 року по 24 жовтня 2015 року, яка становить 795 грн. 50 коп., згідно наступного розрахунку.

Індекс інфляції за вересень -жовтень 2014 року склав 102,9% х 102, 4% = 1,05, таким чином збитки він інфляції за цей період становлять 24 грн. 30 коп. ( 5886 х 1,05 = 6180 грн. 30 коп.. - 5886 грн. = 294 грн. 30 коп..). + індекс інфляції за листопад, грудень 2014 року склав 101,9% х 103 % = 1,04, отже збитки від інфляції за цей період становлять 215 грн. 44 коп. (5386 х 1,04 = 5601 грн. 44 коп. - 5386 грн. = 215 грн. 44 коп.) + індекс інфляції за січень - жовтень 2015 року склав 103,1 % х 105, 3 % х 110,8% х 114 % х 102,2%= 1,43, таким чином збитки від інфляції за цей період становлять 555 грн. 76 коп. (4996 х 1,43= 7129 грн. 98 коп.- 4996 грн. = 555 грн.76 коп.).

Отже загальний розмір заборгованості за договором позики становить 1891 грн. 89 коп.

Колегія суддів не може погодитись з розрахунком боргу застосованим судом першої інстанції та стягнення з відповідача залишку заборгованість за договором позики у розмірі, еквівалентному 166 доларам США на час розгляду справи, оскільки згідно умов договору сума позики на час повернення, тобто на 12 вересня 2014 року має відповідати еквівалентові суми 454,55 доларів США, що становило 5886 грн.

Отже, враховуючи, що фактично зазначена сума була повністю повернута позивачу у жовтні 2015 року, колегія суддів вважає, що за період з вересня 2014 року по жовтень 2015 року відповідач повинен був сплатити позивачу проценти за користування позикою на рівні облікової ставки Національного банку України та відповідно до ст. 625 ЦПК України сплатити борг з урахуванням встановленого індексу інфляції.

Такий розрахунок заборгованості відповідатиме як умовам договору позики, так і засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.

Оскільки суд першої інстанції вирішуючи спір не звернув належної уваги на вищезазначені обставини та норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, то рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати понесені сторонами підлягають розподілу пропорційно задоволеним вимогам. Позивачем понесено та документально підтверджено 671 грн. судових витрат, відповідачем - 704 судових витрат, а тому шляхом проведення взаємозаліку, розмір витрат, пропорційно задоволеним вимог , які підлягають стягненню з позивача на користь відповідача становить 251 грн. 87 коп.

Враховуючи, що позивача звільнено від сплати судового збору при звернені до суду, зазначені витрати підлягають стягненню з відповідача на користь держави у розмірі 122 грн. 90 коп. судового збору, пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Доманівського районного суду Миколаївської області 30 листопада 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1096 грн. 89 коп. заборгованості про процентам за користування позикою та 795 грн. 50 коп. втрат від інфляції, а всього 1891 грн. 89 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 122 грн. 90 коп. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 251 грн. 87 коп. судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: Н.О. Шаманська

Судді: О.О.Данилова

В.В. Коломієць

Повний текст постанови складено 13лютого 2018 року.