Справа № 493/1335/17
Провадження № 2/493/42/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2018 року

Балтський районний суд Одеської області в складі:

головуючого - судді БОДАШКО Л.І.,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_1,

позивача ОСОБА_2,

представника позивача адвоката ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Балті Одеської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнення заборгованості по заробітній платі,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати дії ФОП ОСОБА_4 про його звільнення за ст. 40 п.8 КЗпП України незаконними і поновити його на роботі в тій самій посаді, стягнути з відповідача всю суму грошових коштів за час вимушеного прогулу, стягнути заборгованість по заробітній платі в сумі 49925 грн. та витрати, які він поніс у звязку з цим процесом, стверджуючи, що згідно трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю від 18 червня 2016 року, він був ФОП ОСОБА_4 прийнятий на роботу на посаду продавця, яку виконував чесно і добросовісно в той час, як відповідач систематично порушувала умови трудового договору і не виконувала своїх зобовязань. Так, в період роботи з 18.06.2016 року по 31.12.2016 року відповідач щомісяця виплачувала йому заробітну плату по 1200 грн., хоча за умови договору вона повинна була виплачувати заробітну плату в сумі 3000 грн., тобто відповідач не доплачувала йому щомісячно заробітну плату по 1800 грн., а всього за вказаний період йому не виплатила заробітну плату в сумі 9300 грн. В 2017 році, починаючи з 01.01. до 11.07.2017 року відповідач виплачувала йому по 1200 грн. кожного місяця, хоча в цей період часу мінімальна заробітна плата складала 3200 грн. і відповідач повинна була платити зарплату не нижчу ніж вказана сума, тобто вона не доплачувала йому по 2 тис. грн. щомісяця і за 6 місяців сума недоплаченої заробітної плати склала 12 тис. грн. Крім того, за усною домовленістю з відповідачем, він виконував роботу охоронця з мінімальною заробітною платою 1450 грн., тобто за період з 01.01.2017 року по 11.07.2017 року вона не виплатила йому 19 тис.200 грн. Після того, як він став вимагати виплати йому заборгованості по заробітній платі, відповідач звільнила його із займаної посади 11.07.2017 року на підставі п. 8 ст.40 КЗпП України і видала йому трудову книжку з відповідним записом про звільнення. Це звільнення він вважає незаконним, оскільки він ніяких крадіжок не вчиняв, тому просить поновити його на попередній посаді продавця та стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 49925 грн.

В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав у повному обсязі і просив їх задовольнити.

Представник позивача адвокат ОСОБА_3 також просив позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити у повному обсязі, оскільки вважає, що відповідачем позивач незаконно був звільнений з посади продавця за ст. 40 п.8 КЗпП України, так як той ніяких крадіжок не вчиняв, тому його слід поновити на роботі, а також відповідачем були порушені вимоги ст. ст. 24, 40,94,107,108 КЗпП України, вимоги трудового договору, укладеного між позивачем і відповідачем в частині недоплати щомісячно заробітної плати і не виплаті заробітної плати за роботу охоронцем, тому він вважає за необхідне поновити на роботі позивача на посаді продавця і стягнути недоплачену заробітну плату в сумі 49925 грн.

Представник відповідача адвокат ОСОБА_5 позовні вимоги ОСОБА_2 не визнав і просить йому у задоволенні цих вимог відмовити у повному обсязі у звязку з тим, що наказом № 8 від 18.08.2017 відповідачем був скасований наказ № 7 від 11.07.2017 року та позивача було поновлено на роботі з моменту звільнення та за час вимушеного прогулу нарахована та виплачена заробітна плата у повному обсязі, а що стосується стягнення заборгованості по заробітній платі і стягнення заробітної плати за роботу, нібито охоронцем, то жодної заборгованості по даним виплатам немає і позивач ніколи не працював охоронцем, тому йому і не виплачувалась заробітна плата за таку роботу.

Заслухавши вимоги позивача, його представника, заперечення представника відповідача, свідків, вивчивши письмові докази, представлені сторонами, суд дійшов наступного.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Правовідносини по даному позову регулюються Кодексом законів про працю України. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 18.06.2016 уклав трудовий договір з відповідачем ФОП ОСОБА_4 та працював у останньої продавцем в магазині, що розташований в с. Пасицели Балтського району Одеської області.

На підтвердження зазначених обставин в матеріалах справи наявна копія трудового договору та копія трудової книжки позивача.

Умовами зазначеного трудового договору було визначено, що позивачу встановлюється час виконання роботи у розмірі 40 годин на тиждень згідно графіку та вихідні два дні на тиждень , а також п. 3 трудового договору визначено розмір оплати праці позивача і його величиною є 1600 грн.

Крім того, судом встановлено, що 15.06.2016 між відповідачем та позивачем було укладено договір про повну матеріальну відповідальність.

Наказом № 7 від 11.07.2017 року позивача було звільнено з посади продавця за ч.8 ст. 40 КЗпП України, однак наказом № 8 від 18.08.2017 року ФОП ОСОБА_4 даний наказ був скасований та ОСОБА_2 був поновлений на посаді продавця магазину в с. Пасицели Балтського району Одеської області, та за час вимушеного прогулу йому була нарахована та виплачена заробітна плата у повному обсязі.

Наказом № 9-К від 11.11.2017 року позивача було звільнено за п. 1 ст. 40 КЗпП України у звязку з скорочення м посади продавця.

Матеріалами справи підтверджується факт нарахування, виплати відповідачем та отримання позивачем ОСОБА_2 заробітної плати за роботу продавцем у відповідності до умов трудового договору від 18.06.2016 року та графіків його виходу на роботу за період з червня 2016 р. по листопад 2017 р.

Згідно платіжної відомості за червень 2016 року встановлено, що позивачу ОСОБА_2 виплачено 808,27 грн. Згідно таблиці 6 відомостей про нарахування заробітної плати застрахованим особам за червень 2016 року позивачу ОСОБА_2 нараховано заробітну плату у розмірі 850 грн. з якої утримано податок на доходи фізичних осіб та військовий збір.

Відповідно до платіжної відомості, авансу за липень 2016 року, позивачу ОСОБА_2 виплачено 600 грн. та згідно платіжної відомості за липень 2016 року встановлено, що позивачу виплачено заробітної плати в сумі 812,02 грн.Згідно таблиці 6 «Відомості про нарахування заробітної плати застрахованим особам» за липень 2016 року позивачу ОСОБА_2 нарахована заробітна плата у розмірі 1600 грн. з якої утримано податок на доходи фізичних осіб та військовий збір.

Згідно платіжних відомостей, аванс за серпень 2016 року та зарплата за серпень 2016 року, позивачу виплачено кошти у розмірі 600 грн. та 812,02 грн. відповідно. Згідно таблиці 6 «Відомості про нарахування заробітної плати застрахованим особам» за серпень 2016 року позивачу ОСОБА_2 нарахована заробітна плата у розмірі 1600 грн. з якої утримано податок на доходи фізичних осіб та військовий збір.

Щодо платіжних відомостей авансу за вересень 2016 року та зарплати за вересень 2016 року, позивачу виплачено кошти відповідно у розмірі 600 грн. та 812,02 грн. ,а згідно таблиці 6 «Відомості про нарахування заробітної плати застрахованим особам» за вересень 2016 року позивачу ОСОБА_2 нараховано заробітну плату у розмірі 1600 грн. з якої утримано податок на доходи фізичних осіб та військовий збір.

Згідно платіжних відомостей, аванс за жовтень 2016 року та зарплата за жовтень 2016 року, позивачу виплачена у розмірі 600 грн. та 812,02 грн. відповідно. Згідно Таблиці 6 «Відомості про нарахування заробітної плати застрахованим особам» за жовтень 2016 року позивачу ОСОБА_2 нараховано заробітну плату у розмірі 1600 грн. з якої утримано податок на доходи фізичних осіб та військовий збір.

Що стосується платіжних відомостей, аванс за листопад 2016 року та зарплата за листопад 2016 року, позивачу виплачена у розмірі 600 грн. та 812,02 грн. відповідно. Згідно Таблиці 6 «Відомості про нарахування заробітної плати застрахованим особам» за листопад 2016 року позивачу ОСОБА_2 нараховано заробітну плату у розмірі 1600 грн. з якої утримано податок на доходи фізичних осіб та військовий збір.

Відповідно до платіжних відомостей, аванс за грудень 2016 року та зарплата за грудень 2016 року, позивачу виплачена у розмірі 600 грн. та 812,02 грн. відповідно. Згідно Таблиці 6 «Відомості про нарахування заробітної плати застрахованим особам» за грудень 2016 року позивачу ОСОБА_2 нараховано заробітну плату у розмірі 1600 грн. з якої утримано податок на доходи фізичних осіб та військовий збір.

Згідно платіжних відомостей, аванс за січень,лютий, березень, квітень,травень,червень, липень 2017 року та зарплата за січень , лютий, березень, квітень,травень,червень, липень 2017 року, позивачу виплачувалося відповідно у розмірі по 1200 грн. та по 1376 грн. Згідно Таблиць 6 «Відомості про нарахування заробітної плати застрахованим особам за січень-листопад 2017 року позивачу ОСОБА_2 нараховувалася заробітна плата у розмірі по 3200 грн. щомісяця, з якої утримувався податок на доходи фізичних осіб та військовий збір.

У вересні 2017 року позивач ОСОБА_2 перебував у відпустці та відпустці без збереження заробітної плати.

Згідно платіжних відомостей за листопад 2017 року, компенсації відпустки, вихідна допомога та за 11.11.2017 року, позивачу виплачено кошти у розмірі 702 грн.54 коп., 711 грн. 11 коп., 2576 грн. та 234 грн.18 коп. відповідно.

В серпні 2017 року позивачу ОСОБА_2 нарахована заробітна плата, компенсація невикористаної відпустки та вихідна допомога з розрахунку 3200 грн. з яких утримано податок на доходи фізичних осіб та військовий збір.

У відповідності ч. 1 статті 115 КЗпП заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Утримання роботодавцем ФОП ОСОБА_4 зі всіх доходів ОСОБА_2 під час перебування останнього у трудових відносинах з відповідачем регламентованорозділом IV Податкового кодексу України, а саме з 01.01.2016 р. відповідно до Закону України від 24 грудня 2015 року № 909-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» введена єдина ставка податку на доходи фізичних осіб у 18 %.

З 01.01.2015 року внесені зміни до Податкового кодексу України, зокрема у частині оподаткування військовим збором.Відповідно до п. 161 підрозділу 10 Розділу ХХ Перехідних положень ПКУ оподаткування військовим збором подовжено до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України.Відповідно до підпункту 1.4 пункту 161 підрозділу 10 розділу ХХ ПКУ нарахування, утримання та сплата (перерахування) військового збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 ПКУ, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту (1,5 відсотка від обєкта оподаткування).

Так, підпунктом 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПКУ передбачено, що податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника, зобов'язаний утримувати збір із суми такого доходу за його рахунок.

Підпунктом 1.5 пункту 161 підрозділу 10 розділу ХХ ПКУ передбачено, що відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету згідно зі статті 171 ПКУ з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника; з інших доходів є податковий агент для оподатковуваних доходів з джерела їх походження в Україні; платник для іноземних доходів та доходів, джерело виплати яких належить особам, звільненим від обов'язків нарахування, утримання або сплати (перерахування) збору до бюджету.

Таким чином, відповідачем ФОП ОСОБА_4 правомірно утримувався з позивача ОСОБА_2 військовий збір за весь період його роботи продавцем.

Матеріалами справи підтверджується факт нарахування, виплати відповідачем та отримання позивачем ОСОБА_2 заробітної плати за роботу продавцем у відповідності до умов трудового договору від 18.06.2016 року та графіків його виходу на роботу за період з червня 2016 р. по листопад 2017 р.

15.12.2017 р. набрав чинності Закон України від 03.10.2017 р. № 2147-VIII ,,Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів, яким зокрема, Цивільний процесуальний кодекс України викладений в новій редакції.

Пунктом 9 частини 1 Розділу ХІІІ,,Перехідні положення ЦПК України в редакції Закону України від 03.10.2017 р. № 2147-VІІІ, чинної з 15.12.2017 р., передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Судом не враховуються доводи позивача про факт підробки платіжних відомостей та відхилено клопотання про проведення експертизи від 20.10.2017 року виходячи з того, що позивачем пропущений встановлений законом строк для подання доказів і, крім того, сам позивач підтвердив в судовому засіданні факт щомісячного отримання ним заробітної плати, яку передавала йому дружина ОСОБА_6, отримуючи її з м. Балта у відповідача, або вони самі з каси магазину брали собі заробітну плату. Він також підтвердив в судовому засіданні, що довіряв своїй дружині отримувати його заробітну плату, тому знає, що та передавала йому зарплату у повному обсязі.

Суд відхиляє доводи позивача про невиплату йому відповідачем заробітної плати за час роботи з 18.06.2016 по 11.07.2017 у звязку з тим, що відповідач надав докази, які підтверджують факт отримання позивачем заробітної плати за вказаний період. Між тим заявлені позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення заробітної плати стосуються періоду часу з 18.06.2016 по 12.07.2017 хоча датою припинення трудових відносин між позивачем та відповідачем є 11.11.2017.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні показала, що допомагала відповідачу вести підприємницьку діяльність і підтвердила той факт, що позивачу виплачувалася заробітна плата у тому розмірі, який вказаний в договорі, тобто в 2016 році нараховувалось 1600 грн. , з якої утримувався податок на доходи фізичних осіб та військовий збір, а в 2017 році заробітна плата була в розмірі 3200 грн., з якої також утримувався податок на доходи фізичних осіб та військовий збір. ОСОБА_2 за весь час роботи в магазині продавцем жодного разу не скаржився на те, що йому не доплатити заробітну плату, яку він сам собі брав з каси магазину, декілька раз в магазин приїжджала бухгалтер і виплачувала зарплату, а частіше заробітну плату отримувала дружина позивача ОСОБА_6, яка з ним разом працювала в цьому магазині. ОСОБА_2 ніколи не працював охоронцем в магазині, такої посади взагалі не було і ніяких договорів відносно роботи охоронцем не було. Магазин був обладнано решітками, закривався належним чином, тому потреби його охороняти не було, а також ніхто не вимагав у позивача працювати більше часу, ніж вказано в договорі, або у вихідні і святкові дні.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Суд критично сприймає доводи позивача про його роботу охоронцем в нічний час у ФОП ОСОБА_4 з 18.06.2016 по 31.12.2016 та вважає необґрунтованими вимоги про стягнення відповідної заробітної плати з огляду на відсутність доказів, які б підтверджували, що у ФОП ОСОБА_4 була наявна штатна одиниця з посадою охоронця, укладений відповідний трудовий договір з позивачем, позивачем не надано жодних доказів виконання ним обовязків охоронця. Не доведено та не обґрунтовано позивачем і тих обставин у звязку з чим позовна вимога про стягнення заробітної плати за роботу охоронцем датується саме періодом з 18.06.16 року по 31.12.2016 року.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 90 ЦПК України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини.

Показання свідка ОСОБА_8 щодо підтвердження факту роботи позивачем охоронцем в магазині не можуть братись судом до уваги з причин того, що обставини, на які посилається позивач у своєму позові, його свідку під час допиту не були відомі, в тому числі чи був договір про роботу охоронцем, чи отримував позивач за цю роботу кошти.

При цьому суд критично ставиться і до тієї обставини, що позивач плутається у своїх поясненнях, заперечує та ставить під сумнів факт перебування ним у трудових відносинах з відповідачем, що може розцінюватися як зловживання позивачем своїми процесуальними правами, що передбачається п. 3 ч. 2 ст. 44 ЦПК України, зокрема подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер. Спочатку судового засідання він повідомив суд про те, що отримував заробітну плату, вказану в договорі, яку йому привозила дружина, або вони самі собі свою зарплату отримували, беручи кошти з каси магазину, а в подальшому став заперечувати, взагалі, отримання заробітної плати.

Даним складом суду розглядаються позовні вимоги ОСОБА_2 до відповідача ФОП ОСОБА_4 також з відомостей розміщених на офіційному сайті Балтського районного суду Одеської області наявні інші цивільні справи за участю того самого позивача та відповідача, а саме: №493/2032/17 за позовом ОСОБА_2 до ФОП ОСОБА_4 про стягнення заробітної плати та №493/1395/17 за позовом ФОП ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди.

Суд зауважує, що нормами пп. 10. п. 3 ст. 175 ЦПК України визначено обовязок позивача підтвердити про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Статтею 257 ЦПК України визначено обовязок суду закрити провадження у справі у випадках коли у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд виходить із того, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження наявності заборгованості ФОП ОСОБА_4 перед позивачем по заробітній платі з червня 2016 по липень 2017 року та факту перебування позивачем на посаді охоронця у ФОП ОСОБА_4, а тому і підстав вважати порушеними його трудові права на час розгляду справи немає, а відносно вимог про поновлення його на роботі на посаді продавця з 11.07.2017 року є незрозумілим, адже наказ про звільнення позивача за ч.8 ст.40 КЗпП України був відповідачем скасований і позивач був поновлений на цій посаді з 11.07.2017 року і продовжував працювати до 11.11.2017 року .

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач не порушив законні права позивача на оплату його праці, представником відповідача надано суду належні та допустимі докази стосовно відсутності заборгованості по заробітній платі перед позивачем, про те, що наказ про звільнення позивача з роботи був особисто відповідачем відмінений, ОСОБА_2 був поновлений на роботі, йому виплачені всі суми коштів за вимушений прогул, а тому позовні вимоги позивача про визнання дій відповідача про звільнення позивача, поновлення того на роботу, стягнення заборгованості по заробітній платі продавця та охоронця є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.40,115 КЗпП України, розділом IV Податкового кодексу України, Закону України від 24 грудня 2015 року № 909-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році», ст.ст.44,76,79,80,89,90,175, 258,263,264,265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнення заборгованості по заробітній платі відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня отримання сторонами копії повного судового рішення.

.

СУДДЯ