У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без розгляду

копія
Справа № 401/3543/15-ц Провадження № 2/401/930/18

06 листопада 2018 року м. Світловодськ

Світловодський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді Мельничика Ю.С.,

за участю секретаря Пилипенко Т.Ю.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, визнання права власності на 1/2 частку майна та встановлення факту належності правовстановлюючого документа,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою суду від 04 вересня 2015 року відкрито провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Ухвалою суду від 02 грудня 2015 року зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю об`єднано в одне провадження з зустрічним позовом.

Рішенням Світловодського міськрайонного суду від 05 вересня 2016 року відмовлено у задоволенні зустрічного та первісного позову.

Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 09 листопада 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 відхилено, рішення Світловодського міськрайонного суду залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 26 червня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Світловодського міськрайонного суду від 05 вересня 2016 року в частині відмови у позові ОСОБА_1 та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 09 листопада 2016 року скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою суду від 20 липня 2018 року постановлено продовжити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, та призначено судове засідання на 19 вересня 2018 року.

До першого судового засідання сторони не подали заяв по суті справи та нових доказів.

Перевіривши матеріали справи суд дійшов такого висновку.

Задовольняючи касаційну скаргу ОСОБА_1, та скасовуючи частково рішення Світловодського міськрайонного суду від 05 вересня 2016 року в частині відмови у позові ОСОБА_1 та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 09 листопада 2016 року скасовано, у постанові від 26 червня 2018 року Верховний Суд зазначив наступне.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Аналогічні положення містить стаття 22 КпШС України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає зазначеним критеріям.

Сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Визначаючи правовий статус житла як спільної сумісної власності подружжя, суд має враховувати, що частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожної зі сторін, у тому числі за рахунок майна, набутого одним з подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання (будівництво) майна вкладено, крім спільних коштів, кошти, що належали одній зі сторін, то частка в такому майні відповідно до розміру внеску є її власністю.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України в постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2641цс15, від 01 липня 2015 року у справі № 6-612цс15, від 8 листопада 2017 року у справі № 1447цс17.

Отже, вважаючи, що житловий будинок з надвірними будівлями не належить особисто ОСОБА_2П, позивачка, ОСОБА_1 на порушення статей 10, 60, 119 ЦПК України, (в редакції, яка діяла на час її звернення до суду), у позовній заяві не зазначила обставини, якими обгрунтовувала свої вимоги, та в підтвердження кожної обставини не зазначила докази, що підтверджують обставини, якими позивач обгрунтовує свої вимоги, а саме: про те, що покращення домоволодіння були істотними порівняно з вартістю домоволодіння на час укладання шлюбу, щодо розміру фактичного її внеску у створення спільного майна у період з 1998 року до 2015 року.

Як на це звернув увагу у постанові Верховний Суд без зясування вказаних питань у справі не може бути ухвалене законне і обгрунтоване рішення.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст.12 ЦК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Оскільки відповідач, ОСОБА_4 , не визнає ті обставини, якими обгрунтовує позивачка, ОСОБА_1, свої позовні вимоги, вказані обставини позивачка має довести в судовому засіданні належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами.

Перевіривши матеріали справи суд зазначає, що позовна заява та додані до неї уточнення, не містять виклад обставин, якими позивач обгрунтовує вимоги що покращення домоволодіння були істотними порівняно з вартістю домоволодіння на час укладання шлюбу, щодо розміру фактичного її внеску у створення спільного майна у період з 1998 року до 2015 року.

Крім цього, позивачкою не зазначено переліку доказів, що підтверджують вказані обставини та які суд має безпосередньо дослідити в судовому засіданні для перевірки доведеності позовних вимог із зазначених питань.

Суд зазначає, що позивачка. ОСОБА_1, має у позовній заяві (у заяві по суті справи) зазначити проте, коли, які саме та за які кошти (джерело їх набуття) було придбано, зокрема, будівельні матеріали для створення, покращення нерухомого та рухомого майна, яке вона вважає спільним, коли, ким, та за які кошти проводилися та оплачувалися будівельні роботи. В підтвердження таких обставин позивачка, ОСОБА_1, має у заяві по суті справи зазначити всі відомі, наявні докази, що підтверджують вказані обставини про те: коли, які саме та за які кошти (джерело їх набуття) було придбано, зокрема, будівельні матеріали для створення, покращення нерухомого та рухомого майна, яке вона вважає спільним. коли, ким, та за які кошти проводилися та оплачувалися будівельні роботи по створенню спільного майна.

Відповідно до ч.1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п"яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення заяви без руху.

Спосіб усунення недоліків позовної заяви полягає в поданні до суду заяви по суті справи, зокрема позовної заяви в новій редакції, або її уточнення чи доповнення, з виправленими недоліками, зазначеними в даній ухвалі суду, та наданні всіх доказів, які підтверджують обставини, якими позивач обгрунтовує свої вимоги.

В звязку з вищевикладеним ухвалою суду від 19 вересня 2018 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, визнання права власності на 1/2 частку майна та встановлення факту належності правовстановлюючого документа залишено без руху, та надано позивачці, ОСОБА_1, строк для виправлення недоліків позову, які зазначено в мотивувальній частині даної ухвали, протягом пяти днів з дня отримання копії даної ухвали.

Копію ухвали суду від 19 вересня 2018 року про залишення позовної заяви без руху 04 жовтня 2018 року одержала представник позивачки, ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_5, що підтверджується письмовими розписками.

Відповідно до повідомлення про вручення поштового відправлення позивачка, ОСОБА_1, 26 жовтня 2018 року за адресою, яку вона повідомила суду, одержала ухвалу суду від 19 вересня 2018 року про залишення позовної заяви без руху.

Станом на 06 листопада 2018 року вимоги ухвали суду від 19 вересня 2018 року у встановлений строк позивачка, ОСОБА_1 та (або) її представник не виконали, не усунули недоліки позовної заяви.

Відповідно до пункту восьмої частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо провадження у справі відкрито за заявою, поданою без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 ЦПК України, і позивач не усунув цих недоліків у встановлений судом строк.

Аналогічні положення передбачені пунктом восьмим частини першої статті 207 ЦПК України, яка діяла на час відкриття провадження у справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.175, 185, 257, 260, 353, 354 ЦПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, визнання права власності на 1/2 частку майна та встановлення факту належності правовстановлюючого документа залишити без розгляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до апеляційного суду протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя: підпис Згідно з оригіналом

Суддя Світловодського

міськрайонного суду ОСОБА_6