Дата документу 05.02.2018
Справа № 334/8506/17
Провадження № 2-о/334/51/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2018 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Козлової Н.Ю.,

при секретарі Манюхіні О.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Запоріжжі цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа Дніпровський районний відділ у місті Запоріжжі ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

До Ленінського районного суду м. Запоріжжя звернулась ОСОБА_1 з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа: Дніпровський районний відділ у місті Запоріжжі ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області.

Вказана заява обґрунтована тим, що національність батька заявниці в свідоцтві про її народження зазначена як «поляк», оскільки батько заявниці за національністю є «поляк», вона також вважає, що її національність є «полька», однак даний факт не підтверджується документально, оскільки в жодному документі не зазначено її національності, тому просить встановити вказаний факт у судовому порядку.

Заявниця та її представник адвокат ОСОБА_2 у судовому засіданні заявлені вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити. Заявниця суду пояснила, що її з дитинства виховували відповідно до польських традицій, але, хвилюючись за неї, у звязку з репресійною політикою радянської влади, приховали її приналежність до польської національності. При цьому вона все життя сповідує римо-католицьку віру, святкує польські свята, проживає на території України, дотримуючись польських традицій та вважає себе полькою.

Представник заінтересованої особи подав до суду заяву, в якій просив суд слухати справу у їх відсутності, проти задоволення позову не заперечував.

Дослідивши матеріали справ, вислухавши пояснення заявниці, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що заява обґрунтована та підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, в порядку окремого провадження суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Змістом ст. 316 ЦПК України встановлено, що заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 народилась в сім'ї поляка ОСОБА_4 та українки ОСОБА_5, що підтверджується копією свідоцтва про народження виданого 20.10.1953 року, актовий запис №771.

Факт зміни прізвища заявниці, підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 11.05.1978 року серії І-ЖС №337174 відповідно до якого, після розірвання шлюбу з ОСОБА_6 їй присвоєно дошлюбне прізвище «Кудінська», свідоцтвом про розірвання шлюбу від 07.08.1979 року серії І-ЖС №345844 відповідно до якого, після розірвання шлюбу з ОСОБА_7 їй присвоєно прізвище «Туралієва», свідоцтвом про укладення шлюбу від 22.09.1979 року серії І-ЖС №422515 відповідно до якого, після укладення шлюбу з ОСОБА_8 їй присвоєно прізвище «Обідіна».

Свідоцтво про народження ОСОБА_4, батька заявниці, не збереглося, та будь-які записи про його народження також відсутні.

Рідний брат, заявниці ОСОБА_9, відповідно до паспорту громадянина СРСР, серії Х-ЖД №525470, виданого 18.03.1985 року, у графі національність, зазначений як «поляк».

Заявниця стверджує, що її батько розповідав про своє польське коріння, сповідував католицьку віру, підтримував і навчав дітей польським культурним традиціям та звичаям. В сім'ї заявниці завжди святкували та святкують католицькі релігійні свята та обряди, вони завжди відвідувала і відвідує костьол.

Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про національні меншини в Україні», до національних меншин належать групи громадян України, які не є українцями за національністю, виявляють почуття національного самоусвідомлення та спільності між собою.

Відповідно до ст. 11 вказаного Закону, громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається.

У відповідності до ст. 300 ЦК України фізична особа має право на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства.

Викладена позиція відповідає змісту ст. 1 Указу Президента України від 31.12.1991 року «Про порядок зміни громадянами України національності» відповідно до якої Національність може бути змінена особами, які при досягненні 16-річного віку та одержанні паспорта прийняли національність одного з батьків та бажають змінити її відповідно до національності другого з батьків.

Таким чином, перевіривши відповідність наявних документів в їх сукупності та співставивши відомості, зазначені в них, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1.

Керуючись ст. ст. 10, 77-79, 315, 319, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Встановити факт, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженка м. Балашов Саратовської області (актовий запис №771 від 20 жовтня 1953), громадянка України за національністю є «полька».

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Повний текст судового рішення виготовлено 05 лютого 2018 року.

Суддя: Козлова Н. Ю.