АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

07 лютого 2018 року

м. Харків

справа № 640/13596/14-ц

провадження № 22-ц/790/85/18

Апеляційний суд Харківської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Пилипчук Н.П.,

суддів: Колтунової А.І., Кругової С.С.,

учасники справи:

позивач - фізична особа-підприємець ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

відповідач - фізична особа-підприємець ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2, фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення суми боргу за договором оренди, з апеляційною скаргою ОСОБА_4, яка діє в інтересах ОСОБА_2, на заочне рішення Київського районного суду м. Харкова, постановлене 03 листопада 2014 року, під головуванням судді Чередник В.Є., в залі суду в м. Харків,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2014 року ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що 15.02.2014 року між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір оренди, за яким позивач передав відповідачу у тимчасове користування обладнання, визначене в додатках до договору, а ОСОБА_2 зобовязався сплатити вартість оренди цього обладнання, та після закінчення строків оренди повернути обладнання позивачу. ФОП ОСОБА_3 виступив поручителем за зобов*язаннями ОСОБА_2 в межах суми 1000 грн. У звязку з тим, що відповідачем не виконуються умови укладеного між сторонами договору, тому позивач був вимушений звернутися до суд із вказаним позовом та просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за договором оренди в сумі 23300 грн. та зобовязати повернути орендоване обладнання, а також стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 на свою користь заборгованість у розмірі 1000 грн.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 03 листопада 2014 року позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 заборгованість за договором оренди №000008645 від 15.02.2014 року у розмірі 23300 грн. та зобов'язано повернути орендоване обладнання. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 на користь ФОП ОСОБА_1 заборгованість за договором оренди №000008645 від 15.02.2014 року у розмірі 1 000 грн. Вирішено питання щодо судових витрат.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 04.01.2017 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, яка діє в інтересах ОСОБА_2 ставить питання про скасування вказаного рішення суду першої інстанції та про ухвалення нового рішення, яким у задоволенні позовних вимог просить відмовити в повному обсязі. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Зокрема, зазначає, що кошти, які начебто отримані позивачем як 100% передплата по договору оренди № 000008645 від 15.02.2014 року не відповідають сумі договору оренди. Вказує на те, що договір оренди № 000008645 від 15.02.2014 року та акт передачі обладнання з ОСОБА_1 він не укладав та не підписував, відсутні докази того, що ОСОБА_1 взагалі є власником спірного обладнання, що ОСОБА_2 здійснював оплату за договором оренди та докази направлення листа-вимоги на адресу відповідача. Звертає увагу на той факт, що вимоги до ФОП ОСОБА_3 були заявлені з метою штучно визначити підсутність справи не за місцем знаходження ОСОБА_2

Представник позивача проти апеляційної скарги заперечував, погоджувався з мотивами та висновками суду першої інстанції.

У відповідності до ч. 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що зявилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_4, яка діє в інтересах ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, підтверджено матеріалами справи, що 15 лютого 2014 року між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір оренди №000008645, згідно якого орендодавець передав орендатору у тимчасове користування обладнання, визначене в додатках до договору, а орендатор зобов'язався сплатити вартість оренди цього обладнання, та, після закінчення строків оренди, повернути обладнання орендодавцю.

На підставі акту передачі обладнання в тимчасове користування від 15.02.2014 року (додаток до договору), орендатору було передано ножичний самохідний підйомник JCPT 1008 HD у кількості 1 шт.

Відповідач ОСОБА_2 в апеляційній скарзі заперечував факт укладення та підписання договору оренди та акту передачі обладнання.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 20.04.2017 року за заявою представника ОСОБА_2 ОСОБА_4 була призначена судова почеркознавча експертиза, згідно висновків якої від 21.07.2017 року (а.с. 190- 202 том 1) підписи від імені ОСОБА_2 у договорі оренди № 000008645 від 15.02.2014 року, укладеному між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 176, 177 том 1) на першому аркуші документа в рядку «Арендатор», на другому аркуші документі, в графі «Арендатор», в рядку «ОСОБА_2В.» та в акті передачі обладнання у тимчасове користування від 15.02.2014 року (а.с. 178 том 1) виконані ОСОБА_2

Після ознайомлення із зазначеним висновком експертизи відповідач ОСОБА_2 через свого представника виказав намір закінчити спір мировою угодою, для оформлення якої сторонам надавався час, у зв*язку з чим розгляд справи неодноразово відкладався. Однак, мирова угода укладена не була.

ОСОБА_2 виказав сумніви щодо того, чи відповідає підпис на договорі оренди та акті передачі обладнання тій даті, якою ці документи датовані.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 06.12.2017 року за клопотанням представника ОСОБА_2 ОСОБА_4 було призначено судово-технічну експертизу документів, для вирішення питання чи відповідає підпис на договорі оренди та акті передачі обладнання тій даті, якою ці документи датовані. Проведення такої експертизи за клопотанням представника ОСОБА_2 було доручено Українському Центру Судових експертиз.

Між тим, ухвала апеляційного суду Харківської області від 06.12.2017 року була залишена без виконання, оскільки ТОВ «Український центр судових експертиз» є недержавною експертною установою, через що не уповноважене на проведення такого роду експертиз.

Отже, доводи відповідача ОСОБА_2 про те, що він не підписував договір оренди та акт передачі обладнання спростовані висновком експерта, а доводи про те, що підписи не відповідають даті документів не підтверджені належними та допустимими доказами.

Представник ОСОБА_2 ставила під сумнів той факт, що обладнання, яке є предметом спору взагалі належить позивачу.

Представником позивача суду апеляційної інстанції були надані договір поставки № 6836 від 14 серпня 2013 року, специфікація до договору, видаткова накладна (том 2 а.с. 11-15), якими спростовані доводи відповідача ОСОБА_2 про те, що ФОП ОСОБА_1 не є власником ножичного самохідного підйомника JCPT 1008 HD, який був предметом оренди.

Відповідно до ч.1 ст.759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За користування майном, як передбачено ч.1 ст.762 ЦПК України, з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором (п.5 ст.762 ЦК України).

Згідно ст.526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до п.3.1. договору, сплата оренди обладнання відбувається на умовах 100 % передплати на підставі акту прийому-передачі.

Відповідно до п.4.2. договору - строк оренди обладнання починається з дати, визначеної в акті передачі обладнання в оренду та закінчується датою визначеною в акті здачі обладнання з оренди.

Відповідно до протоколу погодження ціни від 15.02.2014 року (додаток до договору), розмір орендної плати за 1-3 добу становить 400 грн., 4-9 добу становить 350 грн.

Строк оренди обладнання згідно із актом передачі обладнання встановлений з 15.02.2014 року по 19.02.2014 року.

Починаючи з 20 лютого 2014 року ОСОБА_2 продовжував користуватися орендованим обладнанням. Отже, такими, що відповідають умовам договору є вимоги позивача про стягнення заборгованості з орендної плати до 07.05.2014 року та зобов*язання повернути обладнання. Загальна кількість днів оренди в межах позовних вимог становить 82 дні. ОСОБА_2 здійснив часткову оплату за оренду обладнання у розмірі 4 400 грн., про що свідчить прибутковий касовий ордер № 443 (а.с. 122 том 1), отже заборгованість за користування обладнанням у період за 15.02.2014 року по 07.05.2014 року (82 доби) не сплачена та складає 24 300 грн.

ОСОБА_2 звертає увагу на те, що часткова оплата за оренду обладнання у розмірі 4400 грн. не відповідає сумі, яка б належала до сплати за період з 15.02.2014 року по 19.02.2014 року згідно договору оренди.

Представник позивача суду пояснила, що зазначений платіж 4400 складався із орендної плати за вказаний період та гарантійної плати, яка мала бути б повернута ОСОБА_2 у разі своєчасного повернення обладнання. Оскільки обладнання не було повернуто 19.02.2014 року, позивач зарахував зазначені кошти в рахунок орендної плати.

Такі пояснення представника позивача не суперечать умовам договору оренди та не спростовані відповідачем.

Згідно із ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Відповідно до ч.2 ст.530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Днем пред'явлення вимоги кредитором слід вважати день, у який боржник одержав надіслану йому вимогу, а в разі якщо вимогу надіслано засобами поштового зв'язку і підприємством зв'язку здійснено повідомлення про неможливість вручення поштового відправлення, то днем пред'явлення вимоги є дата оформлення названим підприємством цього повідомлення.

Оскільки статтею 530 ЦК України не визначена форма пред'явлення вимоги кредитором, останній може здійснити своє право як шляхом надіслання платіжної вимоги-доручення, так і шляхом звернення до боржника з листом, телеграмою, надіслання йому рахунка (рахунка-фактури) тощо.

Матеріали справи не містять доказів отримання відповідачем ОСОБА_2 листа-вимоги (а.с. 146 том 1), однак зазначене не є підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки відповідач не виконав умови договору про сплату орендної плати та повернення обладнання і після звернення позивача до суду з цим позовом.

Отже правильним є висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову до ОСОБА_2

Стосовно вимог, які пред*явлені до ФОП ОСОБА_3 колегія суддів зазначає наступне.

Пунктами 1, 3 частини першої статті 15 ЦПК України, в редакції, що діяла на час вирішення справи судом першої інстанції, встановлено, що суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Згідно із частиною першою статті 1, статей 2, 12 Господарського процесуального кодексу України в редакції, що діяла на час вирішення справи судом першої інстанції, справи у спорах, що виникають при укладенні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у яких сторонами є юридичні особи, розглядаються господарськими судами.

Відповідно до статті 16 ЦПК України в редакції, що діяла на час вирішення справи судом першої інстанції, не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Зазначені норми процесуального права кореспондуються із нормами, що діють на цей час.

Оскільки не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, коли їх розгляд проводиться за правилами іншого виду судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Як убачається з матеріалів справи, позивач фізична особа-підприємець ОСОБА_1 пред'явив позов в тому числі до фізичної особи-підприємця ФОП ОСОБА_3

На вказану обставину суд першої інстанції не звернув належної уваги, помилково розглянув позов в цій частині за правилами ЦПК.

Виходячи з того,що спір, який виник між фізичними особами-підприємцями, відповідно до наведених норм підвідомчий господарському суду, судова колегія вважає, що рішення суду підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі в частині задоволення позовних вимог фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення суми боргу за договором оренди.

Такі висновки узгоджуються із правовою позицією викладеною у постановах Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі № 6-745цс15 та від 30 вересня 2015 року у справі № 6-1323цс15, від 02.12.2015 року у справі № 6-1349цс15.

В іншій частині рішення Київського районного суду м. Харкова від 03 листопада 2014 року ухвалено з дотриманням норм матеріального права. Колегією суддів не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи в решті позовних вимог.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 255, 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст. 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, яка діє в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 03 листопада 2014 року в частині задоволення позовних вимог фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення суми боргу за договором оренди - скасувати.

Закрити провадження у справі в частині позовних вимог фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення суми боргу за договором оренди.

В іншій частині рішення Київського районного суду м. Харкова від 03 листопада 2014 року залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Н.П.Пилипчук

Судді А.І. Колтунова

ОСОБА_5

Повний текст постанови складено 07.02.2018 року.