АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/16/18Головуючий по 1 інстанції Міщенка К.М.
Категорія: 39 Доповідач в апеляційній інстанції Сіренко Ю.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Черкаської області в складі:

Сіренка Ю.В., Пономаренка В.В., Ювшина В.І.

секретар: Торопенко Н.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 2 квітня 2010 року у справі за заявою прокурора Тальнівського району в інтересах Романівської сільської ради Тальнівського району Черкаської області про визнання спадщини відумерлою.

Рішення ухвалено головуючим суддею Міщенко К.М.

Час і місце ухвалення рішення - 2 квітня 2010 року, м.Тальне.

Дата складання повного тексту рішення - 2 квітня 2010 року.:

в с т а н о в и в :

Прокуратура Тальнівського району Черкаської області в інтересах Романівської сільської ради Тальнівського району звернулася до суду із заявою про визнання спадщини відумерлою, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла жителька с.Романівка Тальнівського району Черкаської області ОСОБА_6. Після її смерті відкрилась спадщина, що складається із земельної ділянки (паю) площею 3,37 га, що належала померлій на підставі державного акту на право приватної власності на землю. Дана земельна ділянка розташована на території Романівської сільської ради і, оскільки, спадкоємці за законом померлої чи за заповітом відсутні, прокурор Тальнівського району просив визнати спадщину відумерлою.

Рішенням Тальнівського районного суду Черкаської області від 2 квітня 2010 року заяву прокурора задоволено.

14 червня 2017 року ОСОБА_5, оскаржив вказане рішення суду в апеляційному порядку, посилаючись на невідповідність рішення суду фактичним обставинам справи та порушення норм матеріального і процесуального права, просив суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні заяви.

Вказав, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_2 року і померла ОСОБА_6 є його двоюрідною бабусею, яка за життя склала заповіт, яким все своє майно заповіла йому - ОСОБА_5 Оскільки, на час смерті спадкодавця він був неповнолітнім, то не мав можливості звернутись до нотаріальних органів із заявою про прийняття спадщини. 1 лютого 2017 року ним подана заява до Тальнівської державної нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Оформляючи спадщину, йому стало відомо про оскаржуване рішення суду, яке ним отримано 9 червня 2017 року. На підставі поданої ним заяви, державним нотаріусом було відкрито спадкову справу №25/17.

Вважає, що за вказаних обставин, суд порушив його право, як спадкоємця за заповітом.

На вказану апеляційну скаргу Романівська сільська рада скерувала до суду відзив, в якому зазначила, що 29 листопада 2000 року ОСОБА_6 за місцем свого постійного проживання в с.Романівка зробила заповіт, яким все своє майно заповіла своїй племінниці ОСОБА_7. Заповіт посвідчений секретарем Романівської сільської ради Тальнівського району Черкаської області. Після смерті ОСОБА_6, ОСОБА_7 не прийнявши спадщину, померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року. Разом з тим, в апеляційній скарзі ОСОБА_5 посилається на заповіт, який за життя нібито склала ОСОБА_6 та згідно якого заповіла йому все своє майно. Секретарем Романівської сільської ради такий заповіт не посвідчувався. ОСОБА_6 впродовж останніх двох років до дня смерті тяжко хворіла і за станом здоров'я не могла пересуватись та звертатись до нотаріуса для посвідчення заповіту. Ознайомившись із заповітом, складеного нібито ОСОБА_6 на користь скаржника ОСОБА_5, Романівська сільська рада вбачає, що підпис в заповіті зроблений не ОСОБА_6, а іншою особою.

Аналогічні обґрунтування заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги наведені і у відзиві на апеляційну скаргу Звенигородською місцевою прокуратурою.

Заслухавши прокурора, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Задовольняючи заяву прокурора про визнання спадщини відумерлою, суд виходив із того, що після смерті ОСОБА_6, відкрилась спадщина у вигляді земельної ділянки площею 3,37 га, на яку вона при житті мала право власності, та з відсутності у неї спадкоємців.

Проте, колегія суддів не погоджується з даним висновком суду.

Згідно ст. 525 ЦК УРСР (1963 року) часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

Відповідно до вимог ст. 548 ЦК УРСР (1963 року) для набуття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Згідно зі ст. 549 ЦК УРСР (1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Згідно свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_1 ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року в с.Романівка Тальнівського району Черкаської області. (а.с. 52)

Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді земельної ділянки (паю) площею 3,37 га., що належала померлій на підставі державного акта на право приватної власності на землю.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд посилався на норму статті 1277 ЦК України в редакції 2003 року.

Положення ст. 1277 ЦК України про те, що у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийнятті, орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов'язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою, застосовується лише до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності ЦК України - з 1 січня 2004 року (ст. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України).

Відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року.

У разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила ЦК Української РСР .

Розглянувши спір, суд першої інстанції не врахував, що на час виникнення спірних правовідносин був чинним Цивільний кодекс Української РСР 1963 року (на день смерті спадкодавця в 2001 році) та в порушення вимог закону справу було розглянуто на підставі Цивільного кодексу України 2004 року.

Суд не врахував, що Цивільним кодексом Української РСР 1963 року не передбачалось визнання спадщини відумерлою.

Заява про визнання майна безхазяйним в порядку статті 137 ЦК Української РСР не заявлялася.

Крім того, в матеріалах справи мається копія заповіту, складеного при житті ОСОБА_6 від 21 грудня 2000 року. Згідно даного заповіту ОСОБА_6 заповіла все своє майно де б воно не було і з чого б не складалось і взагалі все те, що буде належати на день смерті і на що відповідно до закону матиме право заповіла ОСОБА_5 На заповіті мається відмітка, що даний заповіт в Матусівській сільській раді по день смерті не змінено і не відмінено.(а.с. 53).

Також, відповідно до витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 1 лютого 2017 року спадкова справа №25/2017 щодо ОСОБА_6 заведена 1 лютого 2017 року на підставі заяви ОСОБА_5 №71 від 1 лютого 2017 року. (а.с. 39, 51).

В заяві до Тальнівської державної нотаріальної контори від 1 лютого 2017 року ОСОБА_5 вказав, що він фактично прийняв спадщину, так як був неповнолітнім та має на руках ощадну книжку на ім'я померлої.(а.с.51)

Вказане свідчить, що на час ухвалення оскаржуваного судового рішення ОСОБА_5 був неповнолітнім і на нього спадкодавцем було складено заповіт, що не було встановлено судом.

Оскільки судом при ухваленні оскаржуваного рішення неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, порушені норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи - його не можна визнати законними та обґрунтованими, у зв'язку з чим рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні заяви прокурора.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 2 квітня 2010 року у даній справі скасувати.

В задоволенні заяви прокурора Тальнівського району в інтересах Романівської сільської ради Тальнівського району Черкаської області про визнання спадщини відумерлою - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Судді Ю.В.Сіренко

В.В.Пономаренко

В.І.Ювшин

Повний текст постанови виготовлений 31 січня 2018 року