Справа № 307/1430/18
Провадження № 2/307/1203/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2018 року Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого

судді Гримут В.І.

при секретарі Комяті Н.А.

з участю: позивачки ОСОБА_1

представників позивачки ОСОБА_2

ОСОБА_3

розглянувши в відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Тячів, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Тячівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області та Нижньоапшанської сільської ради Закарпатської області про скасування постанови ВП № 54196632 від 29.11.2017 р. про закінчення виконавчого провадження по виконанню рішення Тячівського районного суду Закарпатської області по справі № 307/2998/16-ц, яке набуло законної сили 06.06.2017 р,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом.

Посилається на те, що будинок № 13, по вул. Матросова, у с. Нижня Апша, був побудований у 1972 році ОСОБА_4, який 01.07.1992 р. подарував вказаний будинок їй.

Відповідно до договору дарування будинок № знаходиться за земельній ділянці площею 0.21 га.

Рішенням Тячівського районного суду від 15.05.2017 р., по справі 307/2998/16-ц, дії голови Нижньоапшанської сільської ради ОСОБА_5 визнано протиправними та незаконними, і зобовязано надати відповідну комісію для врегулювання земельного спору між нею і ОСОБА_6

Комісія, яка проводила обстеження меж між її будинком та будинком ОСОБА_6 не зясувала, що належний їй будинок знаходиться на земельній ділянці площею 0.21 га.

Також, не встановила різницю у 0.07 га., оскільки в державному акті площа земельної ділянки, на якій знаходиться подарований будинок становить 0.14 га., а у договорі дарування 0.21 га.

Комісія мала встановити площу земельної ділянки по вул. Матросова 13, у с. Нижня Апша, що належить їй та земельної ділянки, яка належить ОСОБА_6, а також встановити тверді межові знаки відповідно до ст. 106 ЗК України.

Не зясувала чому старший державний виконавець Тячівського РВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області ОСОБА_7 при примусовому виконанні виконавчого листа № 307/2998/16-ц від 21.06.2017 р., дивлячись на всі ці порушення промовчав, не з`ясував чому не встановлено межові знаки та не проведено заміри ділянок ОСОБА_1 та ОСОБА_6, а виніс постанову ВП № 54196632 від 29.11.2017 р. про закінчення виконавчого провадження, де зазначено, що рішення фактично виконано в повному обсязі.

Просить постанову ВП № 54196632 від 29.11.2017 р. про закінчення виконавчого провадження скасувати. Прийняти нове рішення та зобовязати сільського голову Нижньоапшанської сільської ради ОСОБА_5 створити комісію, яка проведе заміри земельних ділянок власників ОСОБА_1 та ОСОБА_6 і встановить межові знаки як це зазначено у статті 106 ЗК України. Зобовязати сільського голову с. Нижня Апша ОСОБА_5 вияснити про 0.07 га. земельної ділянки, що являється різницею між договором дарування від 01.07.1992 р. та державним актом на власність земельної ділянки ОСОБА_1, яка потрібна для подальших дій у вирішенні загальної площі 0.21 га., як це зазначено у договорі дарування від 01.07.1992.

Позивачка та її представники у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просять їх задовольнити.

Представники відповідачів у судове засідання не зявилися, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що рішенням Тячівського районного суду від 15.07.2017 р. було задоволено позов ОСОБА_1 до Нижньоапшанської сільської ради, визнано протиправною та незаконною бездіяльність сільської ради у ненаданні відповіді на звернення від 29.08.2016 р. та ненаданні комісії по врегулюванню земельного спору. Зобов`язано Нижньоапшанську сільську раду надати письмову відповідь на звернення та надати відповідну комісію для врегулювання земельного спору.

Із постанови старшого державного виконавця Тячівського РВ ДВС від 29.11.2017 р. убачається, що рішення суду по справі № 307/2998/16 фактично виконане.

Згідно з приписами ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним та припинення правовідношення.

Відповідно до ст. 12 частин 1-4 цього ж Кодексу цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 13 ч.ч. 1, 2 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З приписів ст. 76, ст. 77 ч.ч. 1, 2, ст. 78, 79, 80 ч. 2, ст. 81 ч.ч. 1, 5, 6, ст. 83 ч. 1 ЦПК України вбачається, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

У своїй позовній заяві позивачка просить постанову ВП № 54196632 від 29.11.2017 р. про закінчення виконавчого провадження скасувати. Прийняти нове рішення та зобовязати сільського голову Нижньоапшанської сільської ради ОСОБА_5 створити комісію, яка проведе заміри земельних ділянок власників ОСОБА_1 та ОСОБА_6 і встановить межові знаки як це зазначено у статті 106 ЗК України. Зобовязати сільського голову с. Нижня Апша ОСОБА_5 вияснити про 0.07 га. земельної ділянки, що являється різницею між договором дарування від 01.07.1992 р. та державним актом на власність земельної ділянки ОСОБА_1 яка потрібна для подальших дій у вирішенні загальної площі 0.21 га., як це зазначено у договорі дарування від 01.07.1992.

Однак суд встановив, що 15.06.2017 р. комісія Нижньоапшанської сільської ради, на виконання рішення суду від 15.05.2017 р. провела обстеження межі дворогосподарств по вул. Матросова в с. Нижня Апша. Із акту складеного комісією вбачається, що межа встановлена близько 48 років тому. На земельну ділянку № 13 є державний акт. Будь-яка зміна межі можлива лише за згодою сторін з виготовленням

Вказаний акт був наданий суду позивачкою, отже вона отримала письмову відповідь на своє звернення. Те що позивачці не подобається відповідь викладена у акті комісії не свідчить про невиконання судового рішення.

Крім того суд встановив, що позивачка та її представники мають претензії до невідповідності розміру земельної ділянки вказаного в договорі дарування будинку № 13 по вул. Матросова розмірові ділянки вказаному в державному акті про право приватної власності на земельну ділянку по цій же адресі, тому просять винести рішення яким зобов`язати сільську раду, в особі її голови, з`ясувати причини цієї різниці.

Статтею 106 Земельного кодексу країни визначено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин.

Ця норма означає, що власник земельної ділянки має право пред`являти претензії до власника сусідньої земельної ділянки, але не до сільської ради.

Вимоги позивачки щодо зобов`язання сільської ради з`ясувати причини різниці розмірів земельної ділянки вказаних у договорі дарування та в державному акті не підлягають задоволенню ще й тому, що це питання не є компетенцією сільської ради. У разі виявлення порушень норм закону при видачі їй державного акту на право приватної власності на землю ОСОБА_1 має право звернутися до суду з відповідним позовом.

Виходячи із вищенаведеного підстав для задоволення позову суд не знайшов.

Судові витрати слід компенсувати за рахунок держави.

За таких обставин, керуючись ст.ст. 258, 259, 264, 265 ЦПК України, ст.ст. ЖЖ ЦК України суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Судові витрати компенсувати за рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Закарпатського апеляційного суду через Тячівський районний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повне рішення складено 02.11.2018

Головуючий: Гримут В.І.