Постанова

Іменем України

31 січня 2018 року

м. Київ

справа № 752/2393/16-ц

провадження № 61-2508св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Київенерго»,

треті особи: ОСОБА_5, комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району міста Києва»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Київенерго», подану представником Матвеєвою Вікторією Петрівною, на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 30 вересня 2016 року в складі судді Колдіної О. О. та ухвалу апеляційного суду міста Києва від

05 грудня 2016 року в складі колегії суддів Кравець В. А., Мазурик О. Ф., Слободянюк С. В.,

ВСТАНОВИВ :

У лютому 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до публічного акціонерного товариства «Київенерго» (далі - ПАТ «Київенерго»), треті особи: ОСОБА_5, комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району міста Києва», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 12 березня 2015 року з вини працівників ПАТ «Київенерго» сталося залиття його квартири. Проте, ПАТ «Київенерго» відмовляється у добровільному порядку відшкодовувати завданні залиттям квартири збитки.

За таких обставин, ОСОБА_4 просив стягнути з ПАТ «Київенерго» на свою користь 98 977 грн завданої матеріальної шкоди, 10 000 грн моральної шкоди, витрати на правову допомогу у розмірі 2 500 грн, витрати за проведення експертизи в розмірі 2 300 грн та судові витрати.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 30 вересня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_4 до ПАТ «Київенерго», треті особи: ОСОБА_5, комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району міста Києва», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Київенерго» на користь ОСОБА_4 матеріальну шкоду в розмірі 98 977 грн, моральну шкоду в розмірі 1 500 грн, витрати, понесені в звʼязку з проведенням експертизи в розмірі 2 300 грн, судовий збір в розмірі

1 072 грн 45 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що шкода завдана

ОСОБА_4 в результаті пошкодження його майна, є такою, що завдана з вини ПАТ «Київенерго» та підлягає відшкодуванню. Разом з тим підлягає відшкодування моральна шкода, яку суд визначив в розмірі 1 500 грн, витрати, понесені в звʼязку з проведенням експертизи в розмірі 2 300 грн та судовий збір в розмірі 1 072 грн 45 коп.

Ухвалою апеляційного суду міста Києва від 05 грудня 2016 року апеляційну скаргу представника ПАТ «Київенерго» - Коцюби В. О. відхилено.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 30 вересня 2016 року залишено без змін.

Постановляючи ухвалу про відхилення апеляційної скарги представника ПАТ «Київенерго» - Коцюби В. О., суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції.

19 грудня 2016 року представником ПАТ «Київенерго» - Матвеєвою В.П. подано до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу.

У касаційній скарзі представник ПАТ «Київенерго» - Матвеєва В. П.просить скасувати рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 30 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду міста Києва від 05 грудня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій безпідставно встановили вину ПАТ «Київенерго» та причинний звʼязок у завданні збитків ОСОБА_4

В оскаржуваних судових рішеннях відсутня правова оцінка доказів та доводів поданих ПАТ «Київенерго», відсутні обґрунтування та зазначення доказів, що доводять вину ПАТ «Київенерго» у завданні збитків та вказують на причинно-наслідковий звʼязок між неналежними діями та/чи бездіяльністю ПАТ «Киїенерго» та завданням таких збитків.

Суди попередніх інстанцій безпідставно прийняли до уваги акт від 25 березня 2015 року, оскільки він не відповідає вимогам чинного законодавства.

30 січня 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ через приймальню громадян представником комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району міста Києва» - РоманенкомС. В. подано заперечення, в якому просить касаційну скаргу представника ПАТ «Київенерго» - Матвеєвої В. П. відхилити, рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 30 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду міста Києва від 05 грудня 2016 року залишити без змін.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядається спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України встановлено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

16 січня 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Частиною першою та другою статті 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

За змістом положень частини третьої статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (частина перша та друга статті 1166 ЦК України).

Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Аналогічні розʼяснення містяться в пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» із змінами та доповненнями.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частина перша та друга статті 23 ЦК України).

Частина перша статті 1167 ЦК України визначає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Аналогічні розʼяснення викладені в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», із змінами та доповненнями.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (стаття 60 ЦПК України в редакції 2004 року).

Зміст статті 89 ЦПК України (в редакції від 03 жовтня 2017 року) визначає, що Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин, суди попередніх інстанцій на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (стаття 89 ЦПК України) встановили, що шкода завдана ОСОБА_4 внаслідок залиття його квартири, є такою, що завдана з вини ПАТ «Київенерго», що підтверджується актом від 25 березня 2015 року, складеним працівниками КП «ЖЕО-107», а тому підлягає відшкодуванню на підставі положень статі 1166 ЦК України.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що залиття сталося внаслідок проведення аварійною бригадою ПАТ «Київенерго» ПТМ «Центр» ремонтних робіт по заміні засувок у тепловому пункті будинку за адресою:

АДРЕСА_2, від якого здійснюється теплопостачання житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 під час яких надійшла інформація про витік води в будинку по АДРЕСА_1, внаслідок чого заповнення внутрішньо будинкових мереж водою було припинено.

Суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відшкодування моральної шкоди в розмірі 1 500 грн, врахувавши засади розумності, справедливості, ступінь душевних страждань та розмір пошкодженого майна позивача.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Наведенні в касаційній скарзі доводи Верховним Судом відхиляються, оскільки судами першої та апеляційної інстанцій правильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального права та не порушено норми процесуального права.

Зазначені висновки відповідають установленим обставинам справи та нормам матеріального права, а доводи, викладені представником ПАТ «Київенерго» - Матвеєвою В. П. у касаційній скарзі, цих висновків не спростовують.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Київенерго», подану представником Матвеєвою ВікторієюПетрівною, залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 30 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду міста Києва від 05 грудня 2016 рокузалишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

В. М.Коротун

М. Є.Червинська