Ухвала

Іменем України

29 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 282/429/18

провадження № 61-41532ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І.М. (суддя-доповідач), Висоцької В. С.,

Пророка В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Апеляційного суду Житомирської області від 20 червня 2018 року у справі

за позовом ОСОБА_5, яка діє в інтересах ОСОБА_6, до ОСОБА_4 про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2018 року ОСОБА_5, яка діє в інтересах ОСОБА_6, звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення коштів.

Позовна заява мотивована тим, що 08 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про стягнення грошової компенсації вартості ? частки автомобіля марки ВАЗ, державний номерний знак

НОМЕР_1, між сторонами укладена мирова угода, згідно з якою

ОСОБА_4 зобов'язався сплатити на користь ОСОБА_6 26 500 грн компенсації за її частку у вказаному автомобілі відповідно до встановленого графіку платежів. За прострочення виконання зобов'язання

у мировій угоді передбачена відповідальність у вигляді штрафу в сумі

100 грн за кожен день прострочення. Ухвалою Любарського районного суду Житомирської області від 08 листопада 2016 року затверджено мирову угоду. Проте, умови мирової угоди ОСОБА_4 не виконав, у зв'язку з чим ОСОБА_6 просила стягнути з останнього на свою користь 26 500 грн - основного боргу, 43 500 грн - штрафу.

Ухвалою Любарського районного суду Житомирської області від 15 березня 2018 року у відкритті провадження відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що позивач звернулася до суду з позовною заявою про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет, з тих самих підстав спір між якими вирішено і на даний час існує ухвала суду, яка набрала законної сили про закриття провадження у справі. Тому є підставі для відмови у відкритті провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 186 ЦПК України.

Постановою Апеляційного суду Житомирської області від 20 червня

2018 року ухвалу Любарського районного суду Житомирської області

від 15 березня 2018 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що у разі невиконання однією зі сторін зобов'язань за умовами мирової угоди, інша сторона угоди не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про спонукання до виконання мирової угоди. Крім того, предмет спору у справі, за наслідками розгляду якої затверджена мирова угода, стосувався витребування майна з чужого незаконного володіння, спір існував між іншими сторонами і не є тотожним з предметом спору у даній справі.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Також у касаційній скарзі ОСОБА_4 порушує клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення з посиланням на те, що строк пропущено з поважних причин, оскільки повний текст постанови Апеляційного суду Житомирської області від 20 червня 2018 року отримано 29 червня 2018 року, що підтверджується конвертом та супровідним листом Апеляційного суду Житомирської області від 25 червня 2018 року щодо направлення копії постанови від 20 червня 2018 року на адресу заявника.

Відповідно до частин другої, третьої статті 390 ЦПК України учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Зважаючи на те, що строк на касаційне оскарження пропущено з поважних причин, наявні підстави для його поновлення.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України встановлено, що суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України, усправі з ціною позову, що не перевищує п'ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також

у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити

у відкритті касаційного провадження, якщо: правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Апеляційний суд установив, що 08 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5, яка діє в інтересах ОСОБА_6, до ОСОБА_7,

ОСОБА_4, ОСОБА_8 про витребування майна з чужого незаконного володіння затверджено мирову угоду, згідно з якою ОСОБА_4 зобов'язався сплатити на користь ОСОБА_6 26 500 грн компенсації за її частку у автомобілі марки ВАЗ, державний номерний знак НОМЕР_1, відповідно до встановленого графіку платежів. Провадження у даній цивільній справі закрито.

Відповідно до статті 175 ЦПК України (у редакції, чинній на час постановлення ухвали про затвердження мирової угоди між сторонами) мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмета позову.

У разі укладення сторонами мирової угоди суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Закриваючи провадження у справі, суд за клопотанням сторін може постановити ухвалу про визнання мирової угоди.

Відповідно до пункту 5 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 21 квітня 1999 року) було передбачено, що мирові угоди, які затверджені судом, відносяться до рішень, що підлягають виконанню державною виконавчою службою.

Однак Законом України від 18 листопада 2003 року № 1255 «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» положення пункту 5 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» виключено.

Отже, на момент постановлення ухвали суду про визнання мирової угоди вона не відносилась до рішень, що підлягають виконанню державною виконавчою службою.

Системний аналіз зазначених норм показав, що у разі невиконання однією зі сторін зобов'язань за умовами мирової угоди, інша сторона угоди не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про спонукання до виконання мирової угоди.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду України

у справі № 6-247цс15 від 23 вересня 2015 року.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню

у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції та направляючи справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що предмет спору у справі, за наслідками розгляду якої затверджена мирова угода, стосувався витребування майна з чужого незаконного володіння, спір існував між іншими сторонами і не є тотожним з предметом спору у даній справі.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність рішень не впливають, в основному направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Із змісту касаційної скарги, оскаржуваного судового рішення та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що вона є необґрунтованою, правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності та неправильності.

За правилом пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Керуючись статтею 390, пунктом 5 частини другої, частинами четвертою та п'ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_4 про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення задовольнити.

Поновити ОСОБА_4 строк на касаційне оскарження постанови Апеляційного суду Житомирської області від 20 червня

2018 року.

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_5, яка діє в інтересах ОСОБА_6, до ОСОБА_4 про стягнення коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Апеляційного суду Житомирської області від 20 червня 2018 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

В. С. Висоцька

В. В. Пророк