Провадження №22-ц/772/96/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гуменюк К. П.
Доповідач :Береговий О. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2018 рокуСправа № 127/12177/17м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Берегового О.Ю.,

суддів Денишенко Т.О., Медяного В.М.,

за участі секретаря судового засідання Торбасюк О.І., позивача ОСОБА_3, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23 листопада 2017 року ухваленого в залі судових засідань місцевого суду під головуванням судді Вінницького міського суду Вінницької області Гуменюка К.П., у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про зміну розміру аліментів,

встановив:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про зміну розміру аліментів.

Позовна заява мотивована тим, що згідно рішення Вінницького міського суду Вінницької області у справі № 127/18421/13-ц від 08 жовтня 2013 року сторони розірвали шлюб.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16 січня 2016 року позивача зобов'язано виплачувати аліменти в сумі 3500 грн. щомісячно на користь доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, до її повноліття.

У зв'язку із погіршенням стану здоров'я він припинив займатись підприємницькою діяльністю та знятий з обліку як фізична особа-підприємець 03 жовтня 2016 року.

З 07 червня 2017 року ОСОБА_3 працевлаштований на посаду перекладача з іноземних мов та режисера театрального та кіномистецтва у «Центрі професійного розвитку та психотерапевтичної допомоги «Імаго», з місячним посадовим окладом у розмірі 3200 грн. на місяць. Це єдине та офіційне місце роботи позивача. Іншої роботи чи доходу останній не має.

Всі перераховані обставини поставили ОСОБА_3 в скрутне матеріальне становище, так як він немає коштів для існування і не може дозволити купити собі найнеобхідніше, в зв'язку з чим просив зменшити розмір аліментів, що стягуються з позивача за рішенням Вінницького міського суду Вінницької області № 127/21214/15-ц від 16 січня 2016 року на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 до розміру 1/4 частини його заробітної плати щомісяця до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня набрання даним рішенням суду законної сили.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23 листопада 2017 року позов задоволено частково.

Змінено спосіб стягнення присуджених аліментів, визначених рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 16 січня 2016 року (справа № 127/21214/15-ц).

Стягнуто з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_4, на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що у платника аліментів ОСОБА_3 змінився матеріальний стан, а саме: з 03 жовтня 2016 року останній припинив свою діяльність як фізична особа-підприємець та на момент розгляду справи у суді він офіційно влаштований на роботу та отримує мінімальну заробітну плату у розмірі 3200 грн. 00 коп.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, просила оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд при ухваленні рішення, на її думку безпідставно, посилався на те, що доходи ОСОБА_3, в порівнянні з попереднім періодом, зменшилися і не дозволяють йому сплачувати аліменти в розмірі 3500 грн. щомісяця, доказів чого не надано, а її докази без аргументації не прийнято до уваги. Також вказала, що суд з власної ініціативи вийшов за межі позовних вимог, змінивши на свій розсуд спосіб стягнення з відповідача аліментів.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 зазначив, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що його матеріальне становище значно погіршилось порівняно з його матеріальним становищем на момент призначення аліментів, що ним підтверджено документально, а тому подальше стягнення з нього аліментів щомісячно по 3500 грн. призведе до його скрутного матеріального становища.

Відповідач ОСОБА_4, будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи в судове засідання не з'явилась, однак надіслала повторне клопотання про відкладення розгляду справи в зв'язку з відсутністю адвоката за сімейними обставинами.

Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод (995_004), ратифікованої Законом від 17.07.97 N 475/97-ВР ( 475/97-ВР ), гарантує кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної справи, в якій вона є стороною.

Враховуючи відсутність доказів поважності причин, через які учасник справи не може прибути в судове засідання, положення ст. ст. 371, 372 ЦПК України щодо строків розгляду апеляційної скарги, апеляційний суд не вбачає правових підстав для відкладення розгляду справи і вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності належно повідомленого учасника справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, перевіривши законність і обгрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який було між ними розірвано. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає разом з відповідачем.

Вказані обставини сторонами не заперечувались.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 16 січня 2016 року, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в твердій грошовій сумі 3500 грн. 00 коп., щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду, тобто з 07 вересня 2015 року, до досягнення дитиною повноліття (а.с. 4-8).

Відповідно до довідок вих.№ 1-1/п від 07 червня 2017 року та вих. №2-1/с від 03 жовтня 2017 року, виданих приватним підприємцем керівником Центру професійного розвитку та психотерапевтичної допомоги «Імаго» ОСОБА_6., ОСОБА_3 працевлаштований на постійне місце роботи на посаду перекладача з іноземних мов та режисера театрального та кіно-мистецтва за трудовим договором між працівником та фізичною особою, яка використовує найману працю від 06 червня 2017 року, тобто між приватним підприємцем ОСОБА_6. та ОСОБА_3, і його щомісячна заробітна платня становить 3200 грн. 00 коп. (а.с. 9, 101).

Відповідно до відомостей Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області, ОСОБА_3 в період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року отримав доходи в загальному розмірі 2792 грн. 21 коп. (а.с. 133 зворотній бік).

Як вбачається із податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця, обсяг доходу за звітний (податковий) період - 2016 рік ОСОБА_4 становить 837000 грн. 00 коп. (а.с. 133 зворотній бік).

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України).

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч.1 ст. 184 СК України).

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Зокрема, до підстав визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі (що фактично є зміною розміру) ст. 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Зазначене узгоджується з правовою позицією висловленою Верховним Судом України 05 лютого 2014 року у справі №6-143цс13.

Ухваливши рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, з врахуванням ст.ст. 182, 183, 184 СК України, виходив з того, що після ухвалення рішення Вінницьким міським судом Вінницької області від 15 січня 2016 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліментів на доньку ОСОБА_5 в розмірі 3500 грн. щомісячно, у відповідача змінився майновий стан, зокрема він з 03 жовтня 2016 року припинив свою діяльність як фізична особа-підприємець та на момент розгляду справи у суді він офіційно працевлаштований та отримує щомісячну заробітну плату у розмірі 3200 грн. 00 коп., тобто його дохід не можна вважати мінливим.

Враховуючи зміну матеріального становища позивача, стягнення з якого аліментів на утримання неповнолітньої доньки у розмірі 3500 грн. щомісяця буде ставити ОСОБА_3 у скрутне матеріальне становище, місцевий суд дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для зміни способу присуджених аліментів з твердої грошової суми на розмір аліментів у зазначеній частці.

Підстав стягувати аліменти в твердій грошовій сумі - немає, оскільки відповідач працевлаштований та отримує стабільних дохід.

Посилання апеляційної скарги на можливість сплати скаржником аліментів у сумі 3500 грн. в зв'язку з тим, що він має додатковий дохід, який приховує, не може бути підставою для скасування рішення, оскільки ОСОБА_4 не надала доказів даним поясненням. В той же час позивачем надано довідки про доходи, з яких вбачається, що ОСОБА_3 працює та має постійний заробіток.

Інші доводи апеляційної скарги носять формальний характер, не містять посилань на докази, які б спростовували висновок суду першої інстанції.

Слід також зазначити, що в разі понесення відповідачем додаткових витрат на дитину, вона має право на відшкодування їх батьком дитини в порядку і розмірі, визначеному ст. 185 СК України.

При цьому, підстави зазначені позивачем у відзиві на апеляційну скаргу щодо постановлення окремої ухвали, апеляційний суд вважає необґрунтованими, з огляду на їх непідтвердження належними доказами.

З огляду на викладене та з урахуванням положень ст. 375 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_7 слід залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду від 23 листопада 2017 року залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23 листопада 2017 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 13 лютого 2018 року.

Суддя-доповідач:

Судді: