Справа № 682/3258/17
Провадження № 2/682/104/2018
Славутський міськрайонний суд Хмельницької області в складі:
головуючої - судді Маршал І.М.,
секретаря Мелашенко О.В.
розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Славута цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні власністю, третя особа ОСОБА_4, -
ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні власністю, третя особа ОСОБА_4 В обгрунтування позову вказувала, що їй на праві власності згідно договору дарування від 16.08.2000 року належить 11/100 частини будинку АДРЕСА_1 та на підставі договору міни від 27.05.2008 року належить 65/100 частини цього ж буднку, а саме, квартира АДРЕСА_2. Вказує, що в її частині будинку попередньою власницею ОСОБА_1 був зареєстрований ОСОБА_3, який ніколи у вказаному будинку не проживав та не був членом сім'ї позивачки. Відповідач проживав в будинку свого вітчима ОСОБА_5, який знаходиться АДРЕСА_3. На прохання позивачки відповідач відмовився добровільно знятися з реєстрації. Позивачка просила суд усунути перешкоди в користуванні власністю шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування будинком за адресою: АДРЕСА_1.
Представник позивачки ОСОБА_6 в судовому засіданні підтримала заявлений позов.
Відповідач у судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином.
Третя особа ОСОБА_4 в судовоум засіданні вказав, що заявлений позов підтримує, суду пояснив, що відколи вони із дружиною є власниками будинку відповідач у ньому не проживав, він є дня них сторонньою особою.
У відповідності до ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів - в порядку заочного розгляду.
Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи із наступних підстав.
Судом обєктивно встановлено, що ОСОБА_2 є власницею квартири АДРЕСА_2 та співвласницею квартири АДРЕСА_1. Право власності на квартиру АДРЕСА_2, що становить 65/100 частини вказаного житлового будинку, вона набула на підставі укладеного договору міни частини житлового будинку на квартиру від 27.05.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Славутського міського нотаріального округу Хмельницької області Шкапій В.Я. А право власності на квартиру АДРЕСА_1, що становить 22/100 частини вказаного житлового будинку, вона набула на підставі договору-дарування від 16.08.2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Славутського міського нотаріального округу Хмельницької області Шкапій В.Я.
Згідно довідки Виконавчого комітету Славутської міської ради Хмельницької області від 25.10.2017 року в квартирі АДРЕСА_2 вказаного житлового будинку, яка належить на праві власності позивачці, залишився зареєстрованим відповідач ОСОБА_3, який був зареєстрований в даній квартирі попередньою власницею цієї квартири ОСОБА_1 ще до набуття права власності на неї позивачкою.
Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97 Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини 1950 року та основоположних свобод, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7, та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у власності будинок, користуються ним і мають право розпоряджатися своєю власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, здавати в оренду.
Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав передбачених законом.
Згідно ст. 383 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання своєї родини, інших осіб.
Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сімї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.
Таким чином право члена сімї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно, а тому виникнення права членів сімї власника будинку (квартири) на користування цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, відтак припинення права власності особи на будинок припиняє право членів її сімї на користування цим будинком.
Частина 4 ст. 156 ЖК України передбачає збереження права користування житлом лише для членів сімї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, при умові збереження права власності на будинок цього ж власника, тобто при незмінності власника майна.
Оскільки відповідач ОСОБА_3 не є членом сімї власниці квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_2, тому її вимоги в частині усунення перешкод в користуванні вказаною квартирою до відповідача та визнання його таким, що втратив право користування цією квартирою є правомірні, у звязку з припиненням права власності ОСОБА_1 на жиле приміщення.
Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.
Враховуючи те, що позов підлягає задоволенню частково, тому з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 259, 264, 265, 280 ЦПК України, ст.ст. 383, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 150, 156 ЖК України, суд, -
Позов задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування жилим приміщенням квартирою АДРЕСА_2.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 320 грн. судових витрат.
В решті позову відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Суддя І. М.Маршал