АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2018 року Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого, судді - Хорошевського О.М.

суддів: Бровченка І.О.,

Кружиліної О.А.

за участю секретаря - Брулевича В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 26 жовтня 2017 року, головуючого першої інстанції судді Єрмака Н.В. по справі № 643/16576/15-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Гончаренко Надія Юльянівна про визнання права особистої приватної власності на нерухоме майно, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2015 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до ОСОБА_2, в якому просив визнати квартиру АДРЕСА_1 його особистою приватною власністю.

В обґрунтування зазначав, що з 12.12.2011 року перебував із ОСОБА_6 в зареєстрованому шлюбі. ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6 померла, спадкоємцями першої черги за законом після її смерті є він, позивач, та її син - ОСОБА_2 За час шлюбу, 19.12.2013 року, він продав квартиру, яка належала йому на праві особистої приватної власності, за 451 тис. грн. та придбав спірну квартиру за 351 153 грн., у зв'язку з чим просив визнати спірну квартиру його особистою приватною власністю.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 26 жовтня 2017 року позовні вимоги задоволено.

Визнано особистою приватною власністю ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судовий збір в сумі 487 грн. 20 коп.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції, як таке, що ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування зазначає, що ОСОБА_2 є рідним сином ОСОБА_7 (у шлюбі - ОСОБА_7.), що підтверджується свідоцтвом про народження.

За час шлюбних відносин його матері та позивача була придбана квартира АДРЕСА_2, право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу.

Відповідно до вказаного договору, спірна квартира придбана за гроші, які є спільною сумісною власністю. Отже, позивач своїм підписом підтвердив факт придбання квартири за спільні з дружиною кошти.

Таким чином, ОСОБА_2 вважає, що оскільки квартира придбана за спільні кошти ОСОБА_6 та ОСОБА_4, він має право на спадщину у вигляді частини квартири, як спадкоємець першої черги за законом.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості та доведеності.

Судова колегія погоджується з таким висновком.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 з 12.12.2011 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 12.12.2011 року (а.с. 6).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6 померла, (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 від 08.09.2015 року (а.с. 7).

Спадкоємцями першої черги за законом після смерті є чоловік померлої ОСОБА_4 та її син - ОСОБА_2

19.12.2013 року ОСОБА_4 продав ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 (по 1/3 частині кожному) за 451000,00 грн. квартиру АДРЕСА_4.

Того ж дня ОСОБА_4 придбав у ОСОБА_11 квартиру АДРЕСА_1 за 390100,00 грн. (а.с. 13)

З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 24.02.2016 року та відомостей Єдиного реєстру нотаріусів вбачається, про внесення приватним нотаріусом Бідонько Л.Л. об 11-15 год. запису про припинення права власності ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_3, а приватним нотаріусом Котляровою О.М. - запису про реєстрацію за ОСОБА_4 права власності на квартиру АДРЕСА_1 - о 14-11 год. того ж дня.

У правовому висновку, викладеному в постанові Верховного Суду України 16.12.2015 року за № 6-2641цс15 визначено, що відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: час набуття майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

У зв'язку з викладеним у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Надані позивачем докази свідчать про те, що спірна квартира придбана ОСОБА_4 за рахунок коштів отриманих ним від продажу майна, що належало йому до шлюбу, а саме АДРЕСА_4 (а.с. 11-12).

Посилання апеляційної скарги на п. 6 договору купівлі-продажу від 19.12.2013 року, за яким ОСОБА_4 виступав покупцем спірної квартири, згідно якого купівля вчиняється на гроші, які є спільною сумісною власністю, не можна вважати такими, що спростовують доводи позивача.

Само по собі зазначення у договорі такої обставини не виключає право ОСОБА_4 доводити належність квартири йому особисто.

З огляду на те, що позивачем надані належні та допустимі докази на підтвердження заявлених вимог, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про їх задоволення.

Доводи, викладені ОСОБА_2 в апеляційній скарзі висновків суду не спростовують, були предметом розгляду судом першої інстанції, яким суд дав належну оцінку та не дають підстав для скасування чи зміни ухваленого у справі рішення.

З огляду на викладене, та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України судова колегія вважає за необхідне відхилити апеляційну скаргу та залишити рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ч. 1 ст. 375, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 26 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 05.02.2018 року.

Головуючий - О.М. Хорошевський

Судді - І.О. Бровченко

О.А. Кружиліна