08 лютого 2018 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді Клочко І.В.
секретаря судового засідання Шевчук М.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення боргу.
Позовні вимоги мотивує наступним.
Рішенням Деснянського районного суду м. Києва у справі №754/10589/13-ц від 10.10.2013 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задоволено частково, а саме, в розмірі 108834,66 грн., що на день винесення рішення в еквіваленті по курсу НБУ 10,56 грн. за 1 долар США становило 10300 дол. США.

10.04.2014 року державним виконавцем ВДВС Деснянського РУЮ відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 108834,66 грн., накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження.

Станом на день подання даної позовної заяви до суду рішення Деснянського районного суду м. Києва від 10.10.2013 року не виконано та 28.09.2015 року виконавчий лист повернуто без виконання.

Враховуючи те, що з січня 2014 року курс НБУ суттєво зріс і станом на день подання позовної заяви складає 25,5 грн. за 1 долар США, сума основного боргу складає 262650 грн.

Таким чином, збитки від невиконання відповідачем грошового зобов'язання складають 153815,34 грн.

Посилаючись на викладені обставини, позивач ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 на свою користь борг у розмірі 153815,34 грн.

Ухвалою суду від 28.09.2016 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

В судове засідання позивач не з'явився, про дату, час та .місце судового розгляду повідомлений належним чином. До суду надійшла заява позивача про розгляд справи без його участі, відповідно до якої останній підтримав позовні вимоги та не заперечував проти заочного рішення.

За даних обставин суд вважав за можливе проводити розгляд справи у відсутності позивача.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи неодноразово повідомлявся судом своєчасно та належним чином, однак, конверти із судовими повістками повернулись до суду з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання».

За даних обставин суд вважав за можливе провести заочний розгляд справи за правилами Глави 11 Розділу ІІІ ЦПК України.

Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з'явились, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Вивчивши матеріали позовної заяви та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено наступне.

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 10.10.2013 року в цивільній справі №754/10589/13-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу встановлено, що позивач ОСОБА_1 позичив відповідачу ОСОБА_2 10300 дол. США і він зобов'язаний їх повернути в строк 22.02.2013 року, що підтверджується розпискою від 22.02.2012 року, однак, в оговорений сторонами строк борг не повернув.

Відповідно до вищезазначеного заочного рішення Деснянського районного суду м. Києва позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено частково та присуджено до стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу в розмірі 108834,66 грн.

Згідно з приписами ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

18.03.2014 року видано виконавчий лист з примусового виконання вказаного судового рішення.

Однак, станом на день звернення позивача до суду з даним позовом заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 10.10.2013 року так і не було виконано та виконавчий лист повернуто стягувану без виконання 28.09.2015 року.

Оскільки курс НБУ суттєво зріс моменту ухвалення Деснянським районним судом м. Києва заочного рішення від 10.10.2013 року і станом на день подання позовної заяви складає 25,5 грн. за 1 долар США, сума основного боргу складає 262650 грн., збитки позивача за договором позики становлять 153815,34 грн.

Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу.

Як вбачається з положень ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Частинами 1, 2 ст. 533 ЦК України передбачено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За змістом ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Даний договір є одностороннім, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Статтею 1047 ЦК України визначено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Згідно з ч.2 ст.1047 ЦК на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Аналізуючи положення вищезазначених процесуальних норм, під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов?язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.

Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків.

Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, враховуючи те, що відповідач ОСОБА_2 свої зобов'язання по поверненню суми боргу не виконав, а також не скористався своїми процесуальними правами та обов'язками, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача грошові кошти в розмірі 153815,34 грн.

На підставі ст.ст.11, 526, 527, 533,610, 611, 625, 1046, 1047 Цивільного кодексу України, керуючись Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.1-18, 76, 77-81, 95, 141, 228, 229, 235, 241, 244, 245, 258, 259, 263-265, 268, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

в и р і ш и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_2, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2) грошові кошти в розмірі 153815 грн. 34 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Повне рішення суду складено 19.02.2018 року.

Суддя