Постанова

Іменем України

24 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 643/2322/16-ц

провадження № 61-18472св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю фірма «Елавус ЛТД»,

третя особа: ОСОБА_5,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Елавус ЛТД» на рішення Апеляційного суду Харківської області у складі колегії суддів: Хорошевського О. М., Кіся П. В., Шаповал Н. М., від 24 січня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Елавус ЛТД» (далі - ТОВ фірма «Елавус ЛТД»), третя особа: ОСОБА_5, про стягнення середнього заробітку за час затримки в розрахунку.

Позовна заява мотивована тим, що з 19 лютого 2013 року по 12 листопада 2013 року вона працювала у відповідача на посаді машиніста цементних млинів. 12 листопада 2013 року вона була звільнена з роботи за власним бажанням.

Судовим наказом Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 09 квітня 2014 року з ТОВ фірма «Елавус ЛТД» на її користь стягнуто заборгованість із заробітної плати за період з серпня 2013 року по листопад 2013 року у розмірі 9 236,65 грн, які були отримані у повному обсязі лише 03 грудня 2015 року.

Зазначала, що відповідач, у порушення вимог трудового законодавства, не виплатив належну їй заробітну плату у день звільнення.

З урахуванням зазначеного, ОСОБА_4 просила стягнути з відповідача на її користь суму середнього заробітку за період затримки розрахунку за період з 01 грудня 2013 року по 02 грудня 2015 року в розмірі 68 044,72 грн та компенсацію за нараховану, але не виплачену заробітну плату станом на 02 грудня 2015 року, з урахуванням індексу інфляції, в розмірі 53 482,40 грн.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова у складі судді Оксененко В. А. від 03 серпня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що

позивач не пред'явила конкурсні вимоги про стягнення з ТОВ фірми «Елавус ЛТД» суми середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні та компенсації за нараховану, але невиплачену заробітну плату у справі про визнання ТОВ «Елавус ЛТД» банкрутом (справа № 922/3048/15).

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 24 січня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково, рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення. Позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ фірма «Елавус ЛТД» на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 52 332,12 грн та компенсацію втрати частини заробітку у зв'язку з порушенням термінів їх виплати у розмірі 6 731,67 грн, а всього 59 063,79 грн.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд апеляційної інстанції виходив із того, що не проведення розрахунку з ОСОБА_4 у день її звільнення є підставою для застосування відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України. Оскільки фактично заборгованість ОСОБА_4 була виплачена 03 грудня 2015 року з вини роботодавця, тому на її користь підлягають стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні та компенсація втрати частини доходів у зв'язку з несвоєчасною виплатою коштів.

У лютому 2017 року ТОВ фірма «Елавус ЛТД» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення апеляційного суду, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що частиною четвертою статті 83 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» визначено, що у випадку, передбаченому пункту 7 частини першої статті цієї статті, господарський суд в ухвалі про припинення провадження у справі зазначає, що вимоги конкурсних кредиторів, які не були заявлені в установлений цим Законом строк або відхилені господарським судом, вважаються погашеними, а виконавчі документи за відповідними документами визнаються такими, що не підлягають виконанню. Ухвалою господарського суду Харківської області від 15 січня 2016 року провадження у справі про банкрутство ТОВ фірми «Елавус ЛТД» припинено у зв'язку із задоволенням всіх кредиторських вимог, у тому числі й позивача. Таким чином, вимоги позивача до ТОВ фірми «Елавус ЛТД» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку з 01 грудня 2013 року по 02 грудня 2015 року та компенсації частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати є погашеними.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 березня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції та зупинено виконання оскаржуваного судового рішення до закінчення касаційного провадження.

Заперечення на касаційну скаргу від позивача не надходили.

У березні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла спільна заява представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 та ТОВ фірми «Елавус ЛТД» про визнання мирової угоди та закриття провадження у справі у зв'язку з укладенням ними мирової угоди від 13 березня 2017 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 серпня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У затвердженні мирової угоди між сторонами необхідно відмовити з огляду на наступне.

За змістом статті 408 ЦПК України незалежно від того, за касаційною скаргою кого з учасників справи було відкрито касаційне провадження, у суді касаційної інстанції позивач має право відмовитися від позову, а сторони мають право укласти між собою мирову угоду з додержанням правил цього Кодексу, що регулюють порядок і наслідки вчинення цих процесуальних дій. Якщо заява про відмову від позову чи мирова угода сторін відповідають вимогам статей 206 і 207 цього Кодексу, суд визнає нечинними судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та постановляє ухвалу про прийняття відмови позивача від позову або про затвердження мирової угоди сторін, якою одночасно закриває провадження у справі.

Згідно вимог статті 207 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов'язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб. Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу. До ухвалення судового рішення у зв'язку з укладенням сторонами мирової угоди суд роз'яснює сторонам наслідки такого рішення, перевіряє, чи не обмежені представники сторін вчинити відповідні дії.

Суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо: 1) умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є невиконуваними; або 2) одну із сторін мирової угоди представляє її законний представник, дії якого суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Пунктами 1.2, 1.3 мирової угоди ТОВ фірма «Елавус ЛТД» визнає відповідальність перед ОСОБА_4 за затримку розрахунку при звільненні та зобов'язується здійснити відшкодування у розмірі 39 249,09 грн, а також визнає зобов'язання щодо сплати суми компенсації за нараховану, але не виплачену заробітну плату, з урахуванням індексу інфляції у розмірі 5 048,75 грн.

Проте, ухвалою господарського суду Харківської області від 15 січня 2016 року провадження у справі про банкрутство ТОВ фірми «Елавус ЛТД» припинено у зв'язку із задоволенням всіх кредиторських вимог.

Частиною четвертою статті 83 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» визначено, що у випадку, передбаченому пункту 7 частини першої статті цієї статті, господарський суд в ухвалі про припинення провадження у справі зазначає, що вимоги конкурсних кредиторів, які не були заявлені в установлений цим Законом строк або відхилені господарським судом, вважаються погашеними, а виконавчі документи за відповідними документами визнаються такими, що не підлягають виконанню.

Отже, подана представником ОСОБА_4 - ОСОБА_6 та ТОВ фірмою «Елавус ЛТД» на затвердження суду касаційної інстанції мирова угода від 13 березня 2017 року про обов'язок ТОВ фірми «Елавус ЛТД» здійснити відшкодування у загальному розмірі 44 297,84 грн суперечить вимогам частини четвертої статті 83 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а тому вказана мирова угода не може бути затверджена згідно пункту 1 частини п'ятої статті 207 ЦПК України.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

У справі, що переглядається, установлено, що ОСОБА_4 працювала в ТОВ фірма «Елавус ЛТД» на посаді машиніста цементних млинів.

Наказом відповідача від 12 листопада 2013 року ОСОБА_4 звільнена з роботи на підставі статті 38 КЗпП України за власним бажанням.

У день звільнення з ОСОБА_4 остаточний розрахунок здійснено не було.

Судовим наказом Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 09 квітня 2014 року з ТОВ фірми «Елавус ЛТД» на користь ОСОБА_4 стягнуто заборгованість із заробітної плати, що підлягала виплаті при звільненні, в сумі 9 236,65 грн.

Ці кошти отримані позивачем 03 грудня 2015 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 23 червня 2015 року порушено провадження у справі про банкрутство ТОВ фірми «Елавус ЛТД».

Ухвалою господарського суду Харківської області від 23 жовтня 2015 року затверджено кредиторські вимоги до ТОВ фірми «Елавус ЛТД», до яких також входить кредиторська вимога ОСОБА_4 у розмірі 9 236,65 грн.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 15 січня 2016 року провадження у справі про банкрутство ТОВ фірми «Елавус ЛТД» було припинено. Цією ж ухвалою суду було визначено, що вимоги конкурсних кредиторів, які не були заявлені в установлений Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» строк або відхилені господарським судом, вважаються погашеними, а виконавчі документи за відповідними вимогами визнаються такими, що не підлягають виконанню.

Відповідно до вимог статті 23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство, зобов'язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом тридцяти днів від дня офіційного оприлюднення оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство.

Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство.

Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає.

У пункті 3 ухвали господарського суду Харківської області від 15 січня 2016 року у справі № 922/3048/15 визначено, що вимоги конкурсних кредиторів, які не були заявлені в установлений цим Законом строк або відхилені господарським судом, вважаються погашеними, а виконавчі документи за відповідними вимогами визнаються такими, що не підлягають виконанню.

Частиною четвертою статті 10 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» передбачено, що суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Відповідно до вимог частини другої статті 10 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство, зобов'язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом тридцяти днів від дня офіційного оприлюднення оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство.

Відповідно до частини четвертої статті 83 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» у випадку, передбаченому пунктом 7 частини першої цієї статті, господарський суд в ухвалі про припинення провадження у справі зазначає, що вимоги конкурсних кредиторів, які не були заявлені в установлений цим Законом строк або відхилені господарським судом, вважаються погашеними, а виконавчі документи за відповідними документами визнаються такими, що не підлягають виконанню.

Підставою для звернення до суду з цим позовом слугувала та обставина, що заборгованість ОСОБА_4 фактично була виплачена у повному обсязі лише 03 грудня 2015 року.

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції не врахував, що на момент відкриття провадження у вказаній справі ухвалою господарського суду Харківської області від 15 січня 2016 року у справі про банкрутство ТОВ фірми «Елавус ЛТД», у якій брала участь ОСОБА_4, визначено, що вимоги конкурсних кредиторів, які не були заявлені в установлений цим Законом строк або відхилені господарським судом, вважаються погашеними, а виконавчі документи за відповідними документами визнаються такими, що не підлягають виконанню.

Суд першої інстанції, правильно застосувавши вищенаведені положення Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», надавши належну правову оцінку поданим сторонами доказам, з дотриманням норм процесуального права, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову у зв'язку з тим, що у межах розгляду господарським судом справи про визнання відповідача банкрутом позивач не заявила у встановлений строк вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації за нараховану, але невиплачену заробітну плату, отже, такі вимоги є погашеними.

Оскільки під час дослідження доказів та встановлення фактів у справі судом першої інстанції не були порушені норми процесуального права, правильно застосовані норми матеріального закону, тому рішення суду є законним і обґрунтованим.

Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Керуючись статтями 400, 408, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_4, поданої представником ОСОБА_6, та товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Елавус ЛТД» про визнання мирової угоди та закриття провадження у справі у зв'язку з укладенням мирової угоди від 13 березня 2017 року.

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Елавус ЛТД» задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Харківської області від 24 січня 2017 року скасувати, рішення Московського районного суду м. Харкова від 03 серпня 2016 року залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник
Судді: О. В. Білоконь Є. В. Синельников С. Ф. Хопта Ю. В. Черняк