Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2018 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Шепетко І.О.,

за участі секретаря Терпай С.В.,

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ужгород цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання договору недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним з моменту укладення кредитний договір №105/8-07 від 27.07.2007 підписаний між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (правонаступник ПАТ «Альфа-банк») та ОСОБА_3 Свої вимоги мотивувала тим, що 27.07.2007 р. між Промінвестбанком України та ОСОБА_3 підписано договір про іпотечний кредит № 105/8-07, за яким банк зобовязався надати 42 000дол. США зі сплатою 12 % річних з кінцевим строком погашення 26.07.2027.

Укладений сторонами кредитний договір визначений сторонами як споживчий кредит, а тому для нього встановлено особливий порядок укладення. При укладенні кредитного договору позичальник не був ознайомлений з усіма умовами кредитування, що пропонуються банком, в обсязі і в порядку, що передбачені Законом України «Про захист прав споживачів». Позивач був ознайомлений лише з тією інформацією, яка була фактично викладеною безпосередньо в змісті самого договору, який був розроблений відповідачем.

Всупереч вимогам ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» належно не наведено детальний розпис сукупності вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобовязань споживача, у тому числі перелік і розмір інших фінансових зобовязань споживача, які виникають на користь третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами кредитного договору, тощо; кредитний договір та графік платежів не містить відомостей (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі погашення основного боргу, вартості сплати вартості всіх супутніх послуг, а також фінансових зобовязань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до цих правил; не визначено сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобовязань споживача, які повязані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також не зазначено її в процентному значені та в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором, у вигляді: а) реальної процентної ставки (у процентах річних), яка точно дисконтує всі майбутні грошові платежі споживача за кредитом до чистої суми виданого кредиту, розрахунок якої здійснюється з використання наведеної в Постанові Правління НБУ №168 від 10.05.2007 року формули; б) абсолютного значення подорожчання кредиту (у процентах річних), розрахунок якого здійснюється шляхом підсумовування всіх платежів (проценти за користування кредитом, усі платежі за супутні послуги, повязані з наданням кредиту, його обслуговуванням і погашенням), здійснених споживачем як на користь банку, так і на користь третіх осіб під час отримання, обслуговування та погашення кредиту.

Оскільки, вказані обовязкові відомості не зазначені в кредитному договорі, і докази про те, що ці відомості були офіційно оприлюднені є відсутніми, то відсутні підстави вважати, що кредитний договір відповідає вимогам чинного законодавства України.

Крім того, встановлена банком кредитного договору умова, щодо обовязку сплати позичальником на користь банку комісії є такою, що суперечить вимогам ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», тобто є несправедливою, а сума комісії, сплаченої позивачем, є незаконно отриманою банком.

Крім того, умови договору є несправедливими, оскільки є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача, так встановлено відповідальність позичальника у формі пені за кожен день прострочення та штрафу, але аналогічної відповідальності для банку договором не встановлено.

Зазначає, що відповідач скористався тим, що позивачу обєктивно бракувало знань необхідних для здійснення правильного вибору при підписанні оспорюванного договору і він був введений в оману при отриманні кредитних послуг, а відповідач, в порушення вимог ч.2 ст. 11 та абзацу 16 ч.1 ст. 6 Закону України «Про захист прав споживачів» не надав позивачу відомості, які потрібні клієнту при укладенні договору, та по суті примусів до сплати платежів на незаконних підставах. Зазначає, що був введений відповідачем в оману при укладенні кредитного договору, а тому такий підлягає визнанню недійсним.

17.12.2012 між Промінвестбанком та ПАТ «Альфа-банк» укладено договір відступлення права вимоги, а відтак відповідачем пор справі є ПАТ «Альфа-банк».

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, з наведених в позові підстав. Крім того на заперечення відповідача зазначив, що позивач був повідомлений тільки про ту інформацію, яка зазначена в договорі. Інформація, обовязкова до повідомлення, не була доведена позичальнику, що призвело до введення в оману. В договорі відсутні встановлені законодавством обовязкові умови, які необхідні для їх укладання.

В судовому засіданні представник відповідача заперечувала проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. З тих підстав, що при укладенні кредитного договору сторони погодили його умови, позивач засвідчив, що надана йому банком інформація є повною, доступною і достовірною, що підтвердив своїм підписом та виконанням умов договору, а також у письмову вигляді зазначив, «що з умовами кредитування ознайомлений», а отже не вважав його умови несправедливими, оскільки тривалий час виконував свої зобовязання.

Крім того, звертає увагу суду на той факт, що позивачем пропущено строк позовної давності на звернення до суду з даним позовом.

В судовому засіданні представником позивача було заявлено клопотання про витребування документів кредитної справи по кредитному договору №105/8-07 від 27.07.2007 р., підписаного між ПАТ «Акціонерний комерційний промисловий-інвестиційний банк» та ОСОБА_3, для встановлення документального підтвердження наявності факту та обставин підписання кредитного договору, зокрема умови кредитування та сукупної вартості кредиту, в задоволенні якого судом було відмовлено, оскільки представником позивача не конкретизовано, які самі документи з кредитної справи необхідно витребувати, що є складності в отриманні даних доказів й що дійсно перебувають такі докази (документи) у відповідача.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 27 липня 2007 року між ОСОБА_3 та Акціонерним комерційним промислово-інноваційним банком було укладено договір про іпотечний кредит № 105/8-07, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит в сумі 42 000, 00 доларів США.

Позивач, як на недійсність кредитного договору, посилається на те, що його умови не відповідають вимогам закону. При укладенні кредитного договору сторонами, не дотримано відповідачем вимог ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», зокрема не наведено детальний розпис сукупності вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобовязань споживача, у тому числі перелік і розмір інших фінансових зобовязань споживача, які виникають на користь третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами кредитного договору, тощо; кредитний договір та графік платежів не містить відомостей (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі погашення основного боргу, вартості сплати вартості всіх супутніх послуг, а також фінансових зобовязань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до цих правил; не визначено сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобовязань споживача, які повязані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також не зазначено її в процентному значені та в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором, у вигляді: а) реальної процентної ставки (у процентах річних), яка точно дисконтує всі майбутні грошові платежі споживача за кредитом до чистої суми виданого кредиту, розрахунок якої здійснюється з використання наведеної в Постанові Правління НБУ №168 від 10.05.2007 року формули; б) абсолютного значення подорожчання кредиту (у процентах річних), розрахунок якого здійснюється шляхом підсумовування всіх платежів (проценти за користування кредитом, усі платежі за супутні послуги, повязані з наданням кредиту, його обслуговуванням і погашенням), здійснених споживачем як на користь банку, так і на користь третіх осіб під час отримання, обслуговування та погашення кредиту. Зазначені умови повинні бути доведені позичальнику письмово. Договір містить дискримінаційні та несправедливі умови, що призвело до суттєвого дисбалансу інтересів сторін, зокрема не передбачена відповідальність банку за порушення умов договору.

У відповідності до ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За положенням п. 4 ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки.

Частиною 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Статтею 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди, з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як Істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно до положень ч. 1. 2, 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним..

У відповідності до положень ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3,5,6 ст. 203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Як вбачається із договору кредиту, позивач ОСОБА_3 була ознайомлена з умовами кредитування та погодилася із ними, підписавши договір без зауважень, отримала кошти в розмірі 42 000 доларів США і лише у грудні 2016 року, майже через десять років після отримання кредиту, заявила позовні вимоги про визнання договору кредиту недійсним.

Згідно п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» суди повинні з'ясувати виконання банками чи іншими фінансовими установами положення статей 11, 18, 21 Закону України «Про захист прав споживачів», а також пункту 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року № 541/13808 (щодо договорів, укладених після набрання постановою чинності), де передбачено обов'язок банків у разі надання кредиту в іноземній валюті під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за цим договором несе споживач.

Пунктом 14 Постанови № 5 від 30.03.2012 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз'яснив «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», визначено, що при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215,1048- 1052,1054- 1055), статті 18- 19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Статтею 81 ЦПК України встановлено обов'язок сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.

З огляду на викладене, позивач мав довести ті обставини, за якими законодавець передбачає визнання кредитного договору недійсним.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач була ознайомлена з умовами договору, всіма істотними обставинами та наслідками його підписання, що підтверджується її особистим підписом. Кредитний договір укладений сторонами з дотриманням вимог закону, необхідних для чинності правочину, а належних і допустимих доказі протилежного позивачем не надано.

Так відповідно до п. 7.6 Кредитного договору, до укладення цього договору, позичальник стверджує про умови кредитування, закріплені цим Договором, були попередньо йому повідомлені банком в письмовій формі. Підписання позичальником цього договору є свідченням його згоди на прийняття всіх умов Договору в процесі здійснення банком його кредитування.

Щодо посилання представника позивача, що існує дисбаланс прав та обовязків сторін кредитного договору, зокрема через відсутність в договорі відповідальності банку за порушення вимог договору (пені за кожен день прострочення та штрафу) зазначене спростовується умовами кредитного договору. Так, в п. 6.1 договору зазначається, за невиконання або неналежне виконання прийнятих на себе згідно умов цього Договору зобовязань винна Сторона сплачує іншій Стороні суму неустойки та збитків, передбачену даним Договором.

Таким чином, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б давали підстави вважати спірний кредитний договір несправедливим, оскільки при підписанні зазначеного договору позивач ознайомилася та погодилася з його умовами.

Суд не може погодитись з доводами позивача, що її було введено в оману, оскільки такі доводи не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Крім того, суд зазначає, що позивач не був обмежений часом ознайомлення з умовами кредитного договору, отримання юридичної допомоги, обрання іншої банківської установи.

Як вбачається з матеріалів справи при укладанні спірного договору сторони погодили усі умови договору без будь-яких зауважень, ОСОБА_3 отримала кредитні кошти, що не заперечується позивачем.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання спірного договору недійсним у зв'язку із порушенням прав споживача є необґрунтованими та задоволенню не підлягають,.

На підставі та керуючись ст. ст. 6, 203, 215, 626-629, 638, 1054 ЦК України, ст. ст. 11, 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. ст. 13, 76, 81, 89, 265, 273, 352-355 ЦПК України суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання договору недійсним - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Апеляційного суду Закарпатської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повне судове рішення складено 25 січня 2018 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_4