Провадження №22-ц/772/252/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кіосак Н. О.
Доповідач :Рибчинський В. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2018 рокуСправа № 145/1109/17м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької областів складі:

головуючого судді Рибчинського В.П.,

суддів: Войтка Ю.Б., Кучевського П.В.,

за участі секретаря Топольської В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом,за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Тиврівського районного суду Вінницької області, ухвалене суддею Кіосак Н.О. 08 листопада 2017 року, о 08 год. 48 хв.,-

ВСТАНОВИВ:

21 липня 2017 року до Тиврівського районного суду Вінницької області звернувся ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом.

Позов мотивований тим, що він -власник даного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами. Будинок побудований його батьками до укладення шлюбу між ним та відповідачкою. Після укладення шлюбу він з своєю дружиною та дітьми, проживав в цьому будинку. Його мати померла в 1998 році, а батько - 16.02.2003 року. Перед своєю смертю, в 2002 році батько зареєстрував його дружину в даному будинку, де вона зареєстрована по даний час. Як член сім'ї вона мала право користуватись даним житлом.

Спільне життя у них з відповідачкою не склалось і 28.01.2016 року шлюб було розірвано. Вони не проживають разом, не підтримують ніяких відносин. З моменту розірвання шлюбу, тобто з 28.01.2016 року відповідачка в даному будинку не проживає, виїхала на постійне місце проживання в місто Вінниця, де проживає на даний час.

У них з колишньою дружиною склались неприязні стосунки, ОСОБА_3 перебуває в фактичних шлюбних відносинах з іншим чоловіком, він також намагається влаштувати своє особисте життя. Тому неодноразово звертався до відповідаки з проханням добровільно скасувати свою реєстрацію в належному йому житловому будинку, але йому було відмовлено, тому він вимушений звернутись до суду з даним позовом.

Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 08 листопада 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено, визнано ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право на користування житлом в будинку під номером АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 640 грн.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідач подала апеляційну скаргу, в якій послалась на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним, оскільки прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просить скасувати рішення Тиврівського районного суду Вінницької області 08 листопада 2017 року, ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Суд, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 47 Конституції України, ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Крім того, відповідно до ч. 4 ст.9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Як зазначено в ч.1 ст.156 ЖК України, члени сім'ї власника квартири, які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником квартири, якщо при вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічні положення містяться у ч.1 ст. 405 ЦК України.

Так, згідно з ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

За змістом ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч.2 ст. 64 цього Кодексу, зокрема, його дружина, діти і батьки. Членами сім'ї власника будинку може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Підстави виселення членів сім'ї (колишніх членів сім'ї) власника будинку передбачені ст. 157 ЖК України та ч. 1 ст. 116 ЖК України.

Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї ( в тому числі колишній член сім'ї) власника квартири втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Їх шлюб було зареєстровано 05травня1998 року відділом РАЦС Вінницької міської ради. Рішенням Тиврівського районного суду від 28 січня 2016 року шлюб розірвано. Рішення набрало законної сили 09 лютого 2016 року (а.с. 4-5).

Відповідач зареєстрована в даному будинку 06.08.2002 року, що підверджується домовою книгою на будинок (а.с. 11-14).

Відповідач була зареєстрована в даному будинку за згодою ОСОБА_2, - колишнього власника будинку, що не заперечується сторонами.

Згідно технічного паспорту на будинок (а.с. 7-9) він побудований в 1980 році, тобто до реєстрації шлюбу між сторонами.

Відповідно до витягів з погосподарських книг Великовулизької сільської ради за 1991-1995 р.р. головою двору даного будинку був ОСОБА_4, члени двору: ОСОБА_5, ОСОБА_8 ОСОБА_2, ОСОБА_6 в 1996-2000 роки голова двору ОСОБА_4, члени двору: ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_2

Згідно довідки виконкому Великовулизьскої сільської ради від 20 липня 2017 року №194 з 1974 року по дату смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 домовласником даного будинку був батько позивача ОСОБА_4 (а.с.17).

ОСОБА_2 та ОСОБА_5- батьки позивача, що підверджується свідоцтвом про народження. ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_3, що стверджується свідоцтвами про їх смерть.

Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 18 квітня 2017 року, ОСОБА_2 являється власником будинку АДРЕСА_1.

Суд першої інстанції задовольняючи позов та визнаючи ОСОБА_3 такою, що втратила право на користування житловим будинком виходив із вимог ст. 391 ЦК України.

Однак, апеляційний суд з даним висновком погодитись не може з наступних підстав.

Відповідно до заявлених позовних вимог позивач ставив вимоги про визнання ОСОБА_7 такою, що втратила право на користування житловим будинком з тих підстав, що вона виїхала на інше постійне місце проживання, за місцем реєстрації відсутня понад один рік.

Суд першої інстанції вирішуючи позовні вимоги вказав, що за змістом ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї ( в тому числі колишній член сім'ї) власника квартири втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом, тому до спірних правовідносин застосовуються вимоги ст. 391 ЦК України та визнав ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим будинком.

Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» суд може визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням, лише з однієї вказаної позивачем підстави, передбаченої ст.71 або ст.107 ЖК. Змінити підставу позову суд вправі тільки за згодою позивача.

Не зважаючи на те, що позовні вимоги змінені не були, суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, до спірних правовідносин застосував положення цивільного законодавства, які не заявлялись позивачем, а тому зазначені обставини є підставою для скасування рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 08 листопада 2017 року.

Вирішуючи позовні вимоги суд апеляційної інстанції виходить з того, що відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном . Відповідно до цієї статті, власник має право вимагати захисту свого права і від особи, яка перешкоджає його користуванню та розпорядженню своїм майном. Предмет даного позову має становити вимогу володіючого майном власника до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися, розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом (виселення громадян з неправомірно займаних жилих приміщень власника).

Таким чином позивачем обрано невірний спосіб захисту порушених його прав, оскільки він, як новий власник житлового будинку, вправі скористатися способами захисту свого права, що передбачені главою 29 ЦК України.

За наведених підстав, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. 376, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково, рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 08 листопада 2017 року - скасувати, та ухвалити нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий /підпис/ Рибчинський В.П.

Судді /підпис/ Войтко Ю.Б.

/підпис/ Кучевський П.В.

Згідно з оригіналом.

Суддя Рибчинський В.П.