г Інгулецький районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/3067/17
Номер провадження 2/213/219/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2018 року м. Кривий Ріг

Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:

головуючого - судді Попова В.В.,

за участі секретаря судового засідання - Малініної А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у залі суду, в м. Кривому Розі, цивільну справу №213/3067/17 за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення моральної шкоди, спричиненої смертю сина,

за участі представника позивача - ОСОБА_2, -

встановив:

Позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду, спричинену смертю сина, у розмірі 1 500 000 гривень.

В обґрунтування заявленої вимоги позивач зазначила, що її син, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, працюючи майстром зміни №4 ОВД №1 РЗФ-2 на ПАТ «Інгулецький Гірничо-Збагачувальний комбінат», виконуючи 28 вересня 2016 року свої робочі обов'язки та знаходячись в будівлі перевантажувального вузла №8 рудозбагачувальної фабрики №2 в рядах А-Б вісях 1-2 загинув на робочому місці внаслідок обрушення, обвалення будівель, споруд та їх елементів.

Згідно Акту № 8 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, затверджений 26 грудня 2016 року заступником начальника Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області Корольовим К.В. основною причиною нещасного випадку є неякісне розроблення або відсутність проектної документації на будівництво, реконструкцію виробничих об'єктів, будівель, споруд, інженерних комунікацій, обладнання, устаткування тощо; супутні причини - порушення вимог безпеки під час експлуатації обладнання, устаткування машин, механізмів тощо, невиконання посадових обов'язків. Отже, комісія прийшла до висновку що причинами настання нещасного випадку на підприємстві стало дії та бездіяльність посадових осіб ПРАТ «ІНГЗК».

В зв'язку з вище викладеним Позивач через смерть сина перенесла нервовий удар та психічне потрясіння оскільки у неї з сином були дуже гарні взаємовідносини, вони були найкращими друзями, мали спільні інтереси, полюбляли разом проводити час. На момент загибелі сину Позивача було лише 23 роки, в нього не залишилось сім?ї, дітей. Після звістки про смерть сина і по теперішній час Позивач досі морально страждає. Позивачка, перенесла, переносить та буде переносити нервові потрясіння та душевні страждання, в зв'язку зі смертю дитини, у неї виникли втрати немайнового характеру, а саме негативні зміни в житті та організації життєвої діяльності, викликані смертю рідної людини. Загинула людина, яка була для Позивачки - матері загиблого, найбільш дорогою та близькою. Позивачка перенесла, в зв'язку зі смертю сина велике потрясіння, шок, переживання, страждання. Все це призвело до порушення життєвого ритму, погіршення відносин з оточуючими, втраті здоров'я.

В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав позов та просив його задовольнити.

Відповідач, будучи повідомлений про час та місце розгляду справи до суду не з'явився, про причини суд не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи не заявив, надав суду письмове клопотання, в якому зазначив, що сума моральної шкоди надто завищена та не підлягає задоволенню саме в цій сумі.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що вона є донькою позивача, а загиблий ОСОБА_3 був її рідним братом, який постійно мешкав з батьками. Перший місяць після загибелі вона була змушена проживати разом з позивачем, а на цей час вона кожного дня з нею зв'язується за телефоном. Вона стала свідком того, що мати стала зовсім іншою людиною - непорозуміння, гнів, не бажання нікого бачити та спілкуватись, кожні вихідні обов'язкова поїздка на кладовище, з кімнати сина зроблено музей. Постійні нервові зриви, сльози, хвилювання та не бажання жити призвели до погіршення здоров'я, лікуватись позивач не хотіла і вона з іншими рідними змушували її проходити лікування. Раніше це була життєрадісна людина, а тепер позивач повністю закрилась від усього світу, сенс її життя втрачений, вона не бажає нікого бачити, ігнорує гостей, рідних, кумів, взагалі не бажає чути нічиїх думок, при зверненні до неї може накричати на людину. На цей час позивач живе на ліках і стан її здоров'я постійно погіршується - підвищений тиск, біль у серці, в суглобах.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що він є зятем позивача, яку він знав як життєрадісною та товариською людиною, яка після загибелі сина стала повністю закритою людиною, яка у зв'язку з цим постійно хворіє та завжди приймає ліки.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що позивач є жінкою її рідного брата і яку вона знала як життєрадісною людиною, яка на цей час перетворилась в «зомбі» - всі думки тільки про загиблого сина, кожні вихідні їздить на кладовище, зі своїм чоловіком мешкають поруч як чужі люди, у зв'язки із всім цим постійно хворіє і не може жити без ліків.

Заслухавши сторону позивача, свідків, дослідивши матеріали справи у їх сукупності суд приходить до наступного.

Так, судом встановлено, що позивач є матір'ю ОСОБА_3, який працював майстром зміни №4 ОВД №1 РЗФ-2 на ПАТ «Інгулецький Гірничо-Збагачувальний комбінат» та виконуючи 28 вересня 2016 року свої робочі обов'язки, знаходячись в будівлі перевантажувального вузла №8 рудозбагачувальної фабрики №2 в рядах А-Б вісях 1-2 загинув на робочому місці внаслідок обрушення, обвалення будівель, споруд та їх елементів (а.с. 8).

Згідно Акту № 8 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, затверджений 26 грудня 2016 року заступником начальника Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області Корольовим К.В. основною причиною нещасного випадку є неякісне розроблення або відсутність проектної документації на будівництво, реконструкцію виробничих об'єктів, будівель, споруд, інженерних комунікацій, обладнання, устаткування тощо; супутні причини - порушення вимог безпеки під час експлуатації обладнання, устаткування машин, механізмів тощо, невиконання посадових обов'язків. Отже, комісія прийшла до висновку що причинами настання нещасного випадку на підприємстві стало дії та бездіяльність посадових осіб ПРАТ «ІНГЗК» (а.с. 10-23).

При вивченні вищевказаного Акту судом встановлено, що у загибелі ОСОБА_3 його вини не має, вина рахується саме за відповідачем, що у свою чергу не заперечується і самим відповідачем. Виходячи зі змісту письмового заперечення відповідача (а.с. 42-43), не оспорюючи право позивача на стягнення з відповідача моральної шкоди, спричиненою смертю сина, відповідач оспорює лише розмір моральної шкоди, яку позивач визначив у сумі 1 500 000 грн. При цьому, з свого боку відповідач не зазначає розмір моральної шкоди, який на його думку є справедливим та законним.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Пункт 2 частина 2 статті 23 ЦК України передбачає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Згідно із ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини.

Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові дружині, батькам усиновлювачам, дітям усиновленим, а також особам, які проживали з нею однією сім'єю, згідно ч.2 ст.1168 ЦК України.

У зв'язку із загибеллю сина, позивач знаходилась на стаціонарному лікуванні в КЗ «Криворізька міська клінічна лікарня № 8» ДОР» з 15.05.2017 року по 02.06.2017 року. Згідно Картки хворого денного стаціонару поліклініки № 101, яка була витребувана судом за клопотанням представника позивача для огляду (а.с. 64) та Виписного епікризу позивач поступила на лікування з наступними скаргами - головний біль, підвищена тривожність, відчуття страху у вечерні та денні часи, яке супроводжується відчуттям слабкості та запамороченням, підвищений рівень особистої тривожності, скарги на оніміння обличчя, біль у серці, плаксивість, недовірливість. Поставлений основний діагноз: нейроциркуляторная дистонія з соматоформними вегетативними порушеннями, супутній діагноз - посттравматичний стресовий синдром. Під час лікування встановлено, що стан позивача середньої важкості, підвищена тривожність, дратівливість, фон настрою тривожно-пригнічений, сон неспокійний, ранні пробудження, виражений астенічний синдром, апетит знижений, соціальна адаптація знижена; рекомендовано лікування певними лікарськими засобами.

Отже, судом достовірно встановлено, що смертю сина, який загинув на робочому місці з вини відповідача - дій та бездіяльності посадових осіб ПРАТ «ІНГЗК», позивачу завдано моральної шкоди, яка полягає у тому, що вона втратила рідну їй людину з якою постійно проживала однією сім'єю, від чого пережила дуже важкий емоційний та душевний шок, під впливом якого постійно знаходилась і знаходиться до цього часу. Відчуття втрати свого сина, який до смерті не був у шлюбі і не залишив після себе дітей та сім'ї, постійно переслідують її, що завдає Позивачу тяжких моральних переживань. Смерть сина призвела до того, що вона постійно перебуває у напруженому психічному стані, адже думки про його смерть не залишають її навіть до теперішнього часу. Смерть сина корінним чином змінило звичайний уклад життя позивача, що крім письмових доказів - Картки хворого денного стаціонару поліклініки № 101 у свою чергу підтвердилось і вищевказаними показаннями свідків, які, кожний окремо, але однаково показали, що позивача знали як життєрадісну людину, яка після смерті сина повністю закрилась і від зовнішнього світу, і від оточуючих її людей, весь час думками знаходиться із померлим сином, весь вільний час на вихідних витрачала та до цього часу витрачає тільки на відвідування кладовища, за таких обставин стала фізично хворою людиною, постійно приймаючою ліки. Отже, є очевидним встановлений судом факт того, що смерть сина позивача вимагає від неї постійних додаткових зусиль на організацію власного життя. Отже, смерть сина вимагає від Позивача додаткових зусиль на організацію власного життя.

При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує глибину фізичних і душевних страждань позивача, те, що ці страждання у нього довічні, ступень вини відповідача, з винних дій та бездіяльності посадових осіб якого і загинув син позивача.

Суд виходить з засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно роз'яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року № 4. Суд враховує, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, який має позивач від загибелі свого сина.

При цьому, суд вважає, що визначена позивачем сума моральної шкоди в розмірі 1 500 000 грн. є завищеною та не доведеною і на думку суду сума такої шкоди має бути визначена у розмірі 1 000 000 грн.

При цьому, судом було враховано, що ПРАТ «ІНГЗК» позивачу були виділені кошти, як матеріальна допомога в сумах 223 059, 88 грн., 180 000 грн. та 1 378 грн. (а.с. 58, 59), проте, на думку суду, крім того, що ці витрати були передбачені умовами колективного договору та положенням про надання допомоги в похованні померлого (загиблого) відповідача (а.с. 68-103), а також пішли на витрати у зв'язку з похованням сина позивача (а.с. 66-67), вони, згідно чинного законодавства, не позбавляють позивача права на стягнення саме моральної шкоди з відповідача, винного у загибелі сина позивача.

Також, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в розмірі 704,80 грн., оскільки ця сума щодо немайнових позовних вимог не залежить від розміру стягнення.

На підставі викладеного, керуючись ч.1 ст.267 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення моральної шкоди, спричиненої смертю сина задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, спричинену смертю сина, у розмірі 1 000 000 (один мільйон) гривень 00 копійок.

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» на користь держави судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду, в зв'язку з оголошенням його вступної та резолютивної частини, подається до апеляційного суду Дніпропетровської області через Інгулецький районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, з урахуванням п.15.5 Перехідних положень ЦПК України.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - ОСОБА_1, місце проживання: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1.

Відповідач - Приватне акціонерне товариство «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат», місце знаходження: м. Кривий Ріг, вул. Рудна, 47, .

Дата складення повного судового рішення - 19 лютого 2018 року.

Головуючий суддя В.В.Попов.