Провадження № 2/638/4365/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2018 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого судді Семіряд І.В.,

при секретарі Романовій О.В.

за участі:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 виконавчої дирекції фонду соціального страхування в Харківській області про стягнення заборгованості по соціальним виплатам, що є складовою спадщини,-

ВСТАНОВИВ:

17.08.2018 позивач ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом доОСОБА_5 виконавчої дирекції фонду соціального страхування в Харківській області про стягнення заборгованості по соціальним виплатам, що є складовою спадщини.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що вона є спадкоємцем ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом спадщиною є недоотримана сума страхових виплат у сумі 25496,63 грн. На теперішній час свідоцтво про спадщину є дійсним і ніким не оспорено. Відповідач частково сплатив суму страхових виплат у розмірі 4688,34 грн, що підтверджується випискою банківською, залишок недоотриманою виплати складає 20808,29 грн. У звязку з чим позивачка просить стягнути з відповідача 20808,29 грн.

Позивач у судове засідання не зявилась, уповноважила представника ОСОБА_2 представляти її інтереси.

Представник позивача ОСОБА_2 у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила у задоволені позову відмовити з підстав зазначених у відзиві, додатково пояснивши, що ОСОБА_6, який на теперішній час помер, було припинено страхові виплати через те, що ним не було продовжено строк дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. На думку, представника відповідача, рішення про припинення щомісячних страхових виплат ОСОБА_6 є законним та таким, що відповідає вимогам чинного законодавства України.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши представників сторін, перевіривши обставини справи приходить до наступного:

Приписами ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 є дочкою ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3.

ОСОБА_6 був взятий на облік, як особа переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, що підтверджується довідкою від 23.12.2014 № (а.с.11).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_3 виданого виконавчим комітетом Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області (а.с.8).

ОСОБА_4 звернулась до Першої державної нотаріальної контор з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину.

Для вчинення нотаріальних дій видачі свідоцтва про право на спадщину державним нотаріусом було направлено запит до Харківського відділення УВД ФССУ в Харківській області для отримання інформації щодо наявності страхових виплат на імя ОСОБА_6 (а.с.12).

ОСОБА_5 виконавчої дирекції фонду соціального старухвання в Харківській області повідомлено, що залишок недоотриманої суми страхових виплат на імя ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 складає 25496,63 грн (а.с 13).

ОСОБА_4 є спадкоємицею майна ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину. Відповідно до зазначеного свідоцтва спадщина, на яку видано свідоцтво складається з недоотриманої суми страхових виплат, яка складає 25496,63 грн, яка належала спадкодавцю ОСОБА_6 на підставі довідки Харківського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України від 05.12.2017 №27.1-25/575 (а.с.7).

ОСОБА_4 звернулась на «гарячу лінію» Фонду соціального страхування України з питанням, яке стосується невиплати їй, як спадкоємиці померлого ОСОБА_6, належним сум щомісячних страхових виплат.

ОСОБА_5 виконавчої дирекції фонду соціального страхування в Харківській області від 02.04.2018 за №03.01-08-989 було повідомлено ОСОБА_4, що належні суми страхових виплат, які включені до складу спадщини складаються з сум раніше призначених та нарахованих, але не виплачених щомісячних страхових виплат за червень- листопад 2014, страхової виплати за грудень 2014 та за період з 24.06.2015-ІНФОРМАЦІЯ_3 (із урахуванням проведеного з 01.03.2017 перерахунку щомісячних страхових виплат). На даний час інформація по раніше призначеним та нарахованим, але не виплаченим щомісячним страховим виплатам за червень листопада 2014 знаходиться в стані обробці. Після отримання необхідної інформації належні суми щомісячних страхових виплат, а саме сума по раніше призначеним т та нарахованим, але не виплаченим виплатам, які включені до складу спадщини будуть виплачені у повному обсязі (а.с 15).

ОСОБА_4 у квітні 2018 було перераховано 4688,34 грн страхових виплат, що підтверджується довідкою ПАТ «ПриватБанк» (а.с.16).

Листом управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування в Харківській області від 22.05.2018 за №21.1-20/550 ОСОБА_4 було повідомлено, що ОСОБА_6 перебував на обліку у відділені та отримував щомісячні страхові виплати в період з 01.01.2015 по 23.06.2015. В цей період була дійсна довідка від 23.12.2014 про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території. Відповідно до постанови КабМіну України від 014.03.2015 №79 довідка не є дійсною без проставлення на її зворотному боці зазначеної відмітки, яку повинен ставити підрозділ ДМС, тому щомісячна страхова виплата була припинена з 24.06.2015. В період з 24.12.2015 по ІНФОРМАЦІЯ_3 нарахування ОСОБА_6 у відділенні не проводились, тому немає законних підстав для виплати суми 20808,29 грн (а.с 17).

Приписами ст. 46 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» встановлено, що Страхові виплати і надання соціальних послуг припиняються:1) на весь час проживання потерпілого за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України; 2) на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови, що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого; 3) якщо зясувалося, що виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості. Сума витрат на страхові виплати, отримані застрахованим, стягується в судовому порядку; 4) якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми; 5) якщо потерпілий ухиляється від медичної чи професійної реабілітації або не виконує правил, повязаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню; 6) в інших випадках, передбачених законодавством.

Припиняючи нарахування та виплату ОСОБА_6 соціальних виплат за відсутності передбачених законами України підстав, відповідач порушив право позивача на зазначені виплати.

При цьому право на отримання соціальних виплат є об'єктом захисту за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція). Втручання відповідача у право ОСОБА_6 на мирне володіння своїм майном у вигляді соціальної допомоги не ґрунтується на Законі. Право ОСОБА_6 на мирне володіння своїм майном було порушено. З огляду на викладене припинення соціальних виплат ОСОБА_6 було здійснено не у спосіб, передбачений ЗУ «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування», а в контексті положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції відбулося втручання у право власності позивача, і таке втручання не було законним.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ст. 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03 травня 1996 року, ратифікована Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V, яка набрала чинності з 01 лютого 2007 року (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов'язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання соціальних виплат як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов'язаннями України.

Приписами ст. 2 ЗУ «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування», встановлено, що законодавство про соціальне страхування складається із Основ законодавства України про загальнообовязкове державне соціальне страхування, Кодексу законів про працю України, цього Закону, інших законодавчих актів та прийнятих відповідно до них інших нормативно-правових актів. Якщо міжнародним договором України, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про соціальне страхування, застосовуються норми міжнародного договору.

Отже, нормативно-правовим актом, яким визначено підстави припинення соціальних виплат є ЗУ «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування».

Поняття «Закон України», на відміну від поняття «законодавство України», не підлягає розширеному тлумаченню, це - нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах її повноважень. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.

Проте, згідно з листа ОСОБА_5 виконавчої дирекції фонду соціального страхування в Харківській області від 22.05.2018 за №21.1-20/550 (а.с.17) щомісячна страхова виплата була припинена у звязку з тим, що ОСОБА_6 не було проставлено на зворотному боці довідки відмітки про реєстрацію місця проживання.

Як випливає з пояснень ОСОБА_4 її батько вчасно не звернувся до територіального підрозділу ДМС для проставлення на зворотному боці довідки відмітки про реєстрації місця проживання осіб у звязку з тим, що він був людиною похилого віку, мав ряд хронічних захворювань.

Конституційний Суд України у Рішенні від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 зазначив, що виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

У рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07 лютого 2014 року, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) дійшов висновку про те, що право на отримання пенсії, яке стало залежним від місця проживання заявника, свідчить про різницю в поводженні, яка порушувала статтю 14 Конвенції, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. При цьому Суд зауважив, що у цій справі право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця поживання заявника, що призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункти 51-54).

Отже, у вказаних рішеннях Конституційного Суду України та ЄСПЛ застосовано підхід, згідно з яким право на пенсію та її одержання не може пов'язуватися з місцем проживання людини.

Такий підхід можна поширити не тільки на отриманні пенсії, а і на отримання соціальних виплат, і не тільки на громадян, що виїхали на постійне місце проживання до інших держав, а й на внутрішньо переміщених осіб, які мають постійне місце проживання на непідконтрольній Уряду України території. У контексті справи, що розглядається, правовий зв'язок між державою і людиною, який передбачає взаємні права та обов'язки, підтверджується фактом набуття громадянства. Свобода пересування та вільний вибір місця проживання гарантується статтею 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України.

Загальні норми національного права передбачають, що відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи. Відповідно до ст. 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, спадкоємцями за законом першої черги є діти спадкодавця та той з подружжя, хто його пережив, батьки. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Як вбачається зі свідоцтва про право на спадщину за законом, яке видано 08.12.2017 державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області, ОСОБА_4 є спадкоємицею недоотриманої суми страхових виплат, складає у сумі 25496,63 грн, яка належала спадкодавцю ОСОБА_6 на підставі довідки Харківського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківської області від 05.12.2017 №27.1-25/575 (а.с.7).

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

З урахування того, що позивачкою отримано свідоцтво про право на спадщину за законом, нараховані, але не виплачені суми соціальні виплати у сумі 25496,63 грн складають спадкову масу та є власністю позивачки.

Проте, не зважаючи на те, що до спадкової маси належать соціальні виплати у сумі 25496,63 грн, стягненню підлягає сума з урахуванням вже виплачених 4688,34 грн, тобто 20808,29 грн.

З урахуванням викладеного вище суд вважає, що вимоги позивача про стягнення заборгованості по соціальним виплатам підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір.

Керуючись 3, 12, 81, ст. 259, 265, 268, 273, 279 ЦПК України, ст. ст. 328,1218,1296,12,98,1301 ЦК України, суд-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_5 виконавчої дирекції фонду соціального страхування в Харківській області про стягнення заборгованості по соціальним виплатам, що є складовою спадщини задовольнити.

Стягнути зОСОБА_5 виконавчої дирекції фонду соціального страхування в Харківській області ( ) на користь ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_2) заборгованість по соціальним виплатам в розмірі 20808 (двадцять тисяч вісімсот вісімдесят вісім) грн 29 коп, що є складовою спадщини згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.12.2017.

Стягнути зОСОБА_5 виконавчої дирекції фонду соціального страхування в Харківській області ( ) на користь ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_2) сплачену суму судового збору у розмірі 704 (сімсот чотири) грн 80 коп.

У відповідності до п.п. 15.5) п. 15 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд міста Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання ) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 01.11.2018.

СУДДЯ І.В. СЕМІРЯД