АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер справи: 667/5810/15-ц
Номер провадження: 22-ц/791/105/18
У Х В А Л А

про відмову у відкритті апеляційного провадження

29 січня 2018 року м. Херсон

Суддя судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області Вейтас І.В., вирішуючи питання відкриття апеляційного провадження в справі за позовом ОСОБА_2 до колективного підприємства «Промжилбуд» та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою ОСОБА_4, від імені якого діє ОСОБА_5, на рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 21 серпня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Комсомольського районного суду м.Херсона від 21 серпня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 до Колективного підприємства «Промжилбуд» та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто солідарно з колективного підприємства «Промжилбуд» та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 1000 гривень.

Стягнуто з колективного підприємства «Промжилбуд» на користь ОСОБА_2 1 901 814,70 гривень.

Звернуто стягнення на частку колективного підприємства «Промжилбуд» в статутному капіталі Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Енограй», розмір якої складає 79,5%, що відповідає 17 779 866, 45 гривень та визнано за ОСОБА_2 право власності на частку 79,5% в статутному капіталі Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Енограй» у розмірі внеску до статутного фонду: 17 779 866,45 гривень, що належала колективному підприємству «Промжилбуд» .

В решті позовних вимог відмовлено за необґрунтованістю.

10 листопада 2017 ОСОБА_4, від імені якого діє ОСОБА_5, звернувся до Апеляційного суду Херсонської області з апеляційною скаргою на вказане рішенням суду від 21 серпня 2015 року, посилаючись на те, що цим рішенням суду порушено його права, як засновника СТОВ «Енограй», частка в статутному капіталі якого становить 1,025% на переважне право купівлі частки (її частини) пропорційно до розміру його частки.

При зверненні до суду з апеляційною скаргою ОСОБА_4, від імені якого діє ОСОБА_5, не подана заява про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду від 21 серпня 2015 року та не було зазначено таке прохання в самій апеляційній скарзі.

Ухвалою судді Апеляційного суду Херсонської області від 20 листопада 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4, від імені якого діє ОСОБА_5, залишено без руху та надано строк для подачі вмотивованої заяви про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження.

На виконання вказаної ухвали суду, ОСОБА_5 14 грудня 2017 року звернувся до апеляційного суду з заявою про поновлення строку на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що ОСОБА_4 не був учасником цивільного процесу по даній справі, про існування вказаного рішення суду від 21 серпня 2015 року дізнався випадково. З матеріалами справи ознайомився та отримав копію рішення суду 01 листопада 2017 року.

Ухвалою судді Апеляційного суду Херсонської області від 14 грудня 2017 року визнано неповажними вказані в заяві ОСОБА_5 підстави для поновлення строку, оскільки, як вбачається з направлених на адресу апеляційного суду заперечень ОСОБА_2 на апеляційну скаргу, ОСОБА_4 був обізнаний про існування рішення Комсомольського районного суду м.Херсона від 21 серпня 2015 року з листопада 2015 року, та надано можливість ОСОБА_4 вказати інші, за наявності, підстави для поновлення строку.

24 січня 2017 року від ОСОБА_5 надійшла заява в якій він заперечує обізнаність ОСОБА_4 про існування рішення Комсомольського районного суду м.Херсона від 21 серпня 2015 року до 1 листопада 2017 року та просить визнати поважними причини пропуску строку на апеляційне оскарження та поновити вказаний процесуальний строк.

Дослідивши матеріали справи прихожу до висновку, що зазначені ОСОБА_5 причини пропуску строку є неповажними з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст.292 ЦПК України, в редакції чинній на час ухвалення рішення та звернення ОСОБА_4 з апеляційною скаргою, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

З матеріалів долучених до заперечення ОСОБА_2 на апеляційну скаргу вбачається, що 23 листопада 2015 року загальними зборами учасників СТОВ «Енограй», відповідно до протоколу№ 5, було прийнято рішення про передачу частки КП «Промжилбуд» в розмірі 79,5% статутного капіталу ОСОБА_2.

ОСОБА_4 разом з іншими особами оскаржував в судовому порядку рішення загальних зборів учасників СТОВ «Енограй» прийняті в 2015 році, в тому числі і вказане рішення оформлене протоколом № 5 від 23 листопада 2015 року.

З матеріалів долучених ОСОБА_2 вбачається, що в апеляційній скарзі датованій 30 січня 2017 року на рішення Господарського суду Херсонської області від 17.01.2017 року, яким було задоволено позов ОСОБА_4 та інших позивачів, СТОВ «Енограй» вказувало, що передача частки КП «Промбуд» до ОСОБА_2 відбулась на виконання рішення Комсомольського районного суду м.Херсона у справі № 667/5810/15-ц від 21 серпня 2015 року. Вказана апеляційна скарга, на виконання вимог ГПК України була направлена сторонам у справі, в тому числі ОСОБА_4.

Крім того, як слідує з протоколу № 6 загальних зборів учасників сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Енограй» від 18 лютого 2017 року, на яких, в числі інших учасників, був присутній ОСОБА_4, було прийнято рішення у зв'язку зі зміною складу учасників затвердити у новій редакції та підписати статут СТОВ «Енограй», з розподіленням часток серед засновників, в тому числі : ОСОБА_2 - 79,5%. При цьому в протоколі відображено, що головуючим зборів доповідалось, що підставою переходу у власність ОСОБА_2 частки КП «Промжилбуд» в розмірі 79,5% статутного фонду є рішення Комсомольського районного суду м.Херсона від 21 серпня 2015 року.

Протоколом загальних зборів учасників сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Енограй» № 6 від 18 лютого 2017 року затверджено статут СТОВ «Енограй» з відображення в п.4.1. Статуту вказаних часток учасників в тому числі ОСОБА_2.

Статут СТОВ «Енограй» підписано всіма учасниками товариства в тому числі ОСОБА_4.

Отже, як слідує з матеріалів доданих до апеляційної скарги та до відзиву на апеляційну скаргу вбачається, що ОСОБА_4 достовірно знав про існування рішення Комсомольського районного суду м.Херсона від 21 серпня 2015 року, принаймні з 18 лютого 2017 року.

Посилання ОСОБА_5 в заяві про поновлення строку оскарження зазначеного рішення суду на те, що ОСОБА_4 дізнався про існування даного рішення суду 1 листопада 2017 року спростовується наданими сторонами матеріалами справи, інших підстав поважності пропуску строку заявник не зазначає.

Частиною 3 ст. 297 ЦПК України, в редакції чинній на час ухвалення рішення та звернення ОСОБА_4 з апеляційною скаргою, передбачено, що апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків установлених статтею 294 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом тридцяти днів з моменту отримання ухвали особа має право звернутися до апеляційного суду з заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суддя -доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.358 ЦПК України, в редакції чинній на час постановлення вказаної ухвали, суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Апеляційна скарга ОСОБА_4 не містить обґрунтування причин неможливості оскаржити відоме йому рішення протягом розумного строку.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Порушення пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод констатував Європейський суд з прав людини у справі «Устименко проти України».

Зокрема, ЄСПЛ вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення у справі «Рябих проти Росії»).

Відповідно до сталої практики ЄСПЛ, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення у справі "Олександр Шевченко проти України" від 26 квітня 2007 року, та "Трух проти України" від 14 жовтня 2003 року).

Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі "Пономарьов проти України").

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та порушенням принципу стабільності судового рішення, що суперечить статті 124 Конституції України та практиці Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини визнає легітимним обмеження у доступі до суду через значний пропуск строку оскарження рішення суду, що є дотриманням принципу правової визначеності (рішення Нешев проти Болгарії від 28 жовтня 2004 року, рішення Брумареску проти Румунії від 28 листопада 1999 року).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що скаржником та його представником не надано доказів поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду на протязі тривалого часу.

Оскільки сплачена сума судового збору, відповідно до п.3 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір», повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду у разі, в тому числі у разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі, заявники мають право звернутись до апеляційного суду із заявою про повернення суми судового збору сплаченого за подання апеляційної скарги.

Керуючись п.4 ч.1 ст. 358 ЦПК України

У Х В А Л И Л А:

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргоюОСОБА_4, від імені якого діє ОСОБА_5, на рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 21 серпня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до колективного підприємства «Промжилбуд» та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовити.

Роз'яснити заявнику право на звернення до Апеляційного суду Херсонської області із заявою про повернення суми сплаченого судового збору.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя: І.В. Вейтас