Справа № 357/8179/17 Головуючий у І інстанції Ярмола О.Я.
Провадження № 22-ц/780/369/18 Доповідач у 2 інстанції Суханова Є. М.
Категорія 42 22.01.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

22 січня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Суханової Є.М.,

суддів: Волохова Л.А ., Данілова О.М.,

за участю секретаря Шуляка Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 листопада 2017 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: Білоцерківський міський відділ ДМС у Київській області про виселення з житлового будинку, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що вона є власниками квартири АДРЕСА_1 на підставі Свідоцтва про право власності від 16.12.2006р., в цій квартирі, крім неї, зареєстрований та проживає, також, її син, відповідач по справі, з 17.10.2001року. Позивач зазначає, що відповідач тривалий час зловживає спиртним, вчиняє п'яні дебоші, сварки, бійки, що негативно впливає на всіх членів сім'ї, не утримує майно. Позивач неодноразово зверталася до поліції, на відповідача складалися протоколи про адміністративне правопорушення за ст. 173-2 КУпАП.. Відповідач заперечує звільнити квартиру, а спільне проживання з ним є нестерпним, а тому позивач просить суд виселити відповідача з квартири АДРЕСА_1 та стягнути з відповідача судові витрати по справі.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 листопада 2017 року, у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржуване рішення є необґрунтованим і незаконним, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також з неповним з'ясуванням судом обставин справи, що мають значення для справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на те, що відповідача по праві неодноразово притягали до адміністративної відповідальності, що підтверджується систематичним порушення правил співжиття, тому просила скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач є єдиним власником квартириАДРЕСА_1 Свідоцтва про право власності від 16.12.2006 року, виданого Білоцерківським УЖКГ на підставі рішення виконкому Білоцерківської міської ради за №82 від 18.03.1996 р. (а.с.6,7).

Згідно довідки ДМС УДМС України в Київській області відповідач ОСОБА_4, у вказаній квартирі зареєстровані з 17.10.2001 року (а.с.18).

Також встановлено, що сторони перебувають в родинних відносинах, тобто є матір'ю та сином. В спірній квартирі, крім сторін зареєстровані чоловік та молодший син позивача, квартира має дві кімнати, порядок користування приміщеннями квартири між її мешканцями не визначався, що стверджується поясненнями осіб, які приймають участь у розгляді справи.

Встановлено що, між відповідачем та позивачем склалися напружені стосунки, на побутовому грунті часто виникали сварки, конфлікти із-за того, що відповідач зловживає спиртними напоями, не приймає участі в утриманні житла, в оплаті коштів за комунальні послуги, відповідач порушує спокій в сім'ї з приводу чого позивач ОСОБА_3 зверталася зі скаргами до правоохоронних органів.

Так, 02.03.2014р., 17.01.2016р.20.01.2016р.,08.02.2016 року зверталася позивач до Білоцерківського відділу поліції зі скаргами стосовно того, що її старший син ОСОБА_4 за місцем проживання, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, вчиняв сварки (а.с.8,9,10,13).

За результатами перевірки вказаних скарг позивача було прийнято висновок про складення відносно ОСОБА_4 протоколу про адміністративне правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що виселення відповідача без надання іншого жилого приміщення в зв'язку з систематичним порушенням правил співжиття, що робить неможливим для інших проживання із ним в одній квартирі, на даний час, передбачені в ст.116 ЖК України відсутні так, як жодних безспірних доказів для спростування цього висновку суду першої інстанції не було надано.

З такими висновками колегія суддів погоджується, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства виходячи з наступного.

За приписами ч.1 ст.405 ЦК України, відповідно до якої члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно ст.157 ЖК України членів сім'ї власника жилого будинку /квартири/ може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

За ч.1 ст.116 ЖК України якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

В п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року № 2 /зі змінами/ «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснено, що при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача.

Колегія суддів бере до уваги ту обставину, що у відповідача право власності на спірну квартиру не має, він набув права на користування цією квартирою як член сім'ї власника житла за приписами ч.1 ст.405 ЦК України.

Також, колегія суддів звертає свою увагу на те, що сторони перебувають в родинних відносинах, тобто є матір'ю та сином. В спірній квартирі, крім сторін зареєстровані чоловік та молодший син позивача, квартира має дві кімнати, порядок користування приміщеннями квартири між її мешканцями не визначався, що стверджується поясненнями осіб, які приймають участь у розгляді справи в суді першої інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин, колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Оскільки рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_3, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з вимогами ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови буде виготовлений не пізніше 26 січня 2018 року.

Головуючий:

Судді: