ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 596/981/17Головуючий у 1-й інстанції Митражик Е.М.
Провадження № 22-ц/4817/57/18 Доповідач - Ткач З.Є.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2018 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Ткач З.Є.

суддів: Міщій О. Я., Шевчук Г. М.,

за участю секретаря Сович Н.А.

з участю сторін ОСОБА_1,

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу №596/981/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 17 серпня 2018 року, ухваленого суддею Митражик Е.М., повний текст рішення суду виготовлено 22 серпня 2018 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди.

ВСТАНОВИВ:

В червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Печерського районного суду м. Києва, Державної казначейської служби України про виконання обов'язку та стягнення моральної шкоди у розмірі 13 копійок.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 29 травня 2017 року в Печерський районний суд поступила його скарга на бездіяльність Генеральної прокуратури України щодо внесення відомостей до ЄДРДР за його заявою відомостей про злочин.

Згідно ст. 304 КПК термін розгляду таких заяв має відбуватись не пізніше 72 годин. Проте станом на 26 червня 2017 року його скарга не лише не розглянута, а й не призначена до розгляду.

Вищевказані дії Печерського районного суду м. Києва позбавили його права на справедливий суд в розумні строки та завдали йому моральної шкоди. Він змушений звертатись до суду, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, що потребує від нього додаткових зусиль для організації його життя, хід якого повністю порушений. Бездіяльність Печерського районного суду м. Києва вселили в нього відчуття беззахисності, і забрали віру в правосуддя.

У відповідності до статті 56 Конституції України має право на відшкодування моральної шкоди заподіяної судом.

Ухвалою Гусятинського районного суду Тернопільської області від 14 вересня 2017 року, залишеної без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 03 листопада 2017 року, відкрито провадження у вищевказаній цивільній справ в частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди. В частині позову ОСОБА_1 до Печерського районного суду м. Києва, Державної казначейської служби України про зобов'язання вчинити дії - у відкритті провадження відмовлено.

12 березня 2018 року в підготовчому судовому засіданні збільшив позовні вимоги та просив стягнути з Державної казначейської служби України 100000,00 грн. завданої моральної шкоди. (а.с.134)

Ухвалою Гусятинського районного суду Тернопільської області від 12 березня 2018 року заява ОСОБА_1 про збільшення розміру позовних вимог повернута заявнику.

Заочним рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 17 серпня 2018 року вирішено:

В задоволенні позову ОСОБА_1 (жителя селища Гусятин, вул.Петра Хамчука, 4 Гусятинського району Тернопільської області) до Державної казначейської служби України (адреса місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 6, ) про стягнення моральної шкоди - відмовити.

Не погоджуючись з даним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся із апеляційною скаргою, в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права, а покладені в його основу висновки суду дійсним обставинам справи не відповідають.

Зазначає, що суд не взяв до уваги те, що предметом оскарження була адміністративна діяльність суду і позов не стосувався відправлення правосуддя по цивільній справі. Вказав, що предметом вимоги були захист порушених прав на доступ до суду, розгляд в розумні строки і нанесення йому моральної шкоди внаслідок порушення цих прав. Не вірно встановивши предмет спору суд до спірних правовідносин неправильно застосував норми матеріального права та безпідставно відмовив у задоволенні позову.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

У судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав, посилаючись на доводи, викладені в ній. Окрім того наголосив, що в основі заявленого ним позову лягла адміністративна, а не процесуальна бездіяльність суду, яка виявилась у тому, що в порушення інструкції з діловодства в судах, а також Положення про автоматизовану систему документообігу суду подана ним скарга не була зареєстрована апаратом Печерського районного суду м. Києва в день її надходження, через що він змушений був неодноразово звертатись до суду із вимогою про вчинення цих дій. Суд першої інстанції цієї обставини не врахував та не дав їй належної правової оцінки.

Представник Державної казначейської служби в судове засідання не з'явився, хоча про дату і час повідомлений належним чином.

У відповідності до вимог статей 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у його відсутності.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що до юрисдикції суду не належить вирішення питання щодо законності або незаконності дій чи бездіяльності судді або суду загалом, з яких і випливає позовна вимога про стягнення моральної шкоди.

З цими висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів, з наступних мотивів.

Із змісту позовної заяви вбачається що ОСОБА_1 предявив позов про відшкодування моральної шкоди з підстав передбачених статтями 55, 56 Конституції України.

Частиною першою статті 55 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Стаття 56 Конституції України проголошує право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 23 Цивільного Кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Заявлені вимоги позивач ОСОБА_1 мотивував тим, що моральна шкода заподіяна внаслідок порушення Печерським районним судом м. Києва передбаченого ст. 306 КПК України терміну розгляду скарги (не пізніше 72 годин з моменту надходження скарги) на бездіяльність Генеральної прокуратури України щодо внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань по його заяві.

Оцінюючи ці доводи, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Проте в зазначеному вище випадку між позивачем та суддями (відповідачами) такі правовідносини не виникають, тому така справи не можуть бути підсудна судам загальної юрисдикції.

Такі спори не пов'язані із захистом прав, свобод чи інтересів у публічно-правових відносинах від порушень з боку органів державної влади, оскільки оскаржені позивачем дії вчинені при здійсненні правосуддя, а тому законність таких дій може перевірятися лише судом вищої інстанції в порядку, передбаченому процесуальним законом.

Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України.

Таким чином, суддя виступає як посадова особа, уповноважена на виконання функцій держави, а не як приватна особа, до якої можна звернутися з позовом.

Відповідно до ст. 125 Конституції України в Україні діють місцеві, апеляційні, вищі спеціалізовані суди та Верховний Суд.

Особи мають право оскаржити судове рішення до судів вищої інстанції в порядку та з підстав, визначених у процесуальному законодавстві.

Питання притягнення судді до відповідальності врегульовано законами України "Про судоустрій і статус суддів" та Про Вищу раду правосуддя".

Таким чином, на сьогодні чинне законодавство дає можливість громадянину повною мірою реалізувати своє право на оскарження судового рішення та дій судді під час здійснення правосуддя.

Отже, законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суддів, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю. Намагання зробити це в конкретній справі шляхом подання окремого позову проти судді є протиправним втручанням у здійснення правосуддя й посяганням на процесуальну незалежність (ст. ст. 126, 129 Конституції України).

У зв'язку із викладеним, розгляд судом позовних вимог, незалежно від їх викладення та змісту, предметом яких є, по суті, оскарження процесуальних дій судді (суду), пов'язаних із розглядом справи (від стадії відкриття провадження у справі до розгляду по суті, перегляду судових рішень у передбачених процесуальним законом порядках і їх виконання), нормами ЦПК України чи іншими законами України не передбачено.

Зі змісту позовних вимог чітко вбачається, що предметом їх оскарження є процесуальні дії суддів Печерського районного суду м. Києва щодо нерозгляду скарги на бездіяльність Генеральної прокуратури, внаслідок якої, як вказує позивач, він був позбавлений доступу до правосуддя у розумні строки, що спричинило приниження честі, гідності та його ділової репутації, йому була заподіяна моральна шкода.

Цим обставинам суд першої інстанції дав належну правову оцінку, поклавши їх в основу свого рішення.

Щодо інших доводів ОСОБА_1, викладених в апеляційній скарзі та поясненнях в суді апеляційної інстанції, зокрема того, що предметом оскарження було адміністративна діяльність суду, оскільки в порушення інструкції з діловодства в судах, а також Положення про автоматизовану систему документообігу суду не була зареєстрована в день її надходження, то ці обставини матеріалами справи не підтверджуються.

Згідно листа Печерського районного суду м. Києва від 30 березня 2018 року №1227/18 вбачається, що 06 червня 2017 року на адресу суду надійшла скарга ОСОБА_1 на бездіяльність Генеральної прокуратури України, яка полягала у невнесенні відомостей до ЄРДР, яка була зареєстрована, як судове провадження №757/316335/17-к та того ж дня розподілена в автоматичному режимі за допомогою комп'ютерної програми Діловодство-3 для розгляду судді Підпалому В.В.

Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Докази, які б підтверджували доводи ОСОБА_1 про те, що в наслідок адміністративної діяльності Печерського районного суду м. Києва порушено його право доступу до правосуддя та право на розгляд справи в розумні строки, внаслідок чого йому була заподіяна моральна шкода, в матеріалах справи відсутні.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому правові підстави для задоволення апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 відсутні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 17 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повна постанова складена 31 жовтня 2018 року.

Головуючий: Ткач З.Є.

Судді: Міщій О.Я.

ОСОБА_2