Справа № 465/8261/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Мигаль Г.П.
Провадження № 22-ц/783/6657/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючої судді - Копняк С.М.,

суддів - Крайник Н.П., Ніткевича А.В.,

секретаря - Юзефович Ю.І.,

з участю представника апелянта - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Галицької районної адміністрації Львівської міської ради на ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 17 липня 2017 року у справі за позовом Галицької районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_3, за участі третіх осіб: ЛМКП «Айсберг», Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради про демонтаж самовільно встановленого кондиціонеру, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся в суд з позовною заявою до ОСОБА_3, за участю третіх собі: ЛМКП «Айсберг», Управління охорони історичного середовища ЛМР про демонтаж самовільно встановленого кондиціонеру.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 05 січня 2015 року відкрито провадження у вищевказаній справі.

Відповідно до ухвали Апеляційного суду Львівської області від 27 березня 2017 року ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 05 січня 2015 року про відкриття провадження у справі від 465/8261/14-ц скасовано і передано питання про відкриття провадження у справі на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 17 липня 2017 року матеріали позовної заяви Галицької районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_3, за участю третіх собі: ЛМКП «Айсберг», Управління охорони історичного середовища ЛМР про демонтаж самовільно встановленого кондиціонеру повернуто позивачу для подання до належного суду.

Роз'яснено позивачу, що він відповідно до вимог ч. 1 ст. 114 ЦПК України вправі звернутися з відповідним позовом до Галицького районного суду м. Львова.

Не погоджуючись з даною ухвалою, Галицька районна адміністрація Львівської міської ради оскаржила таку в апеляційному порядку.

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що оскаржувана ухвала є незаконною, необгрунтованою, винесена з порушенням норм цивільного законодавства, відповідно підлягає скасуванню.

Зазначає, що в позовній заяві зазначено, що 23 вересня 2014 року Галицьким районним судом м. Львова постановлено ухвалу про повернення позовної заяви, відповідно до якої позивачу роз»яснено, що для вирішення даної справи районна адміністрація має право звернутися до Франківського районного суду м. Львова. Відтак, ГРА ЛМР звернулася з позовом до Франківського районного суду м. Львова.

Просить ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 17 липня 2017 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою скасувати ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника апелянта ОСОБА_2 в підтримання мотивів викладених в апеляційній скарзі, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про залишення без задоволення такої, виходячи з наступного.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п. 9 ст. 1 Перехідних положень якого, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно із ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обовязків має право на справедливий судовий розгляд.

В силу положень ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Перевіряючи законність оскарженої ухвали колегія суддів враховує норми матеріального та процесуального права, які діяли на момент постановлення такої, тобто 17 липня 2017 року.

Стаття 122 ЦПК України регламентувала дії судді при вирішенні питання відкриття провадження у справі. Про відкриття провадження у справі суддя постановляє ухвалу.

Суддя має перевірити належність справи до юрисдикції та підсудності суду.

Визначити підсудність суду - означає з'ясувати коло цивільних справ, які компетентний вирішувати по суті даний суд.

Підсудність - це розподіл підвідомчих загальним судам цивільних справ між різними судами першої інстанції залежно від роду (характеру) справ, що підлягають розгляду, і від території, на яку поширюється юрисдикція того чи іншого суду (ст.15 ЦПК).

Територіальна підсудність - це підсудність цивільної справи загальному суду в залежності від території, на яку поширюється юрисдикція даного суду. За її допомогою вирішується питання, яким з однорідних судів підсудна для розгляду відповідна справа.

Критеріями даного виду підсудності зокрема виступають: місце проживання відповідача, місце заподіяння шкоди, місце знаходження спірного майна, місце розгляду первісного позову тощо.

За загальним правилом статті 109 ЦПК України, позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування, а до юридичних осіб - за їхнім місцезнаходженням.

Відповідно до приписів ч.1 ст. 114 ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, предявляються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Крім цього, як роз»яснено в п. 41 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» №3 від 01.03.2013 року, перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність (стаття 114 ЦПК) є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Місцезнаходження нерухомого майна має бути підтверджено документально. У разі конкуренції правил підсудності (наприклад, при об'єднанні позовів, на один з яких поширюється дія правила про виключну підсудність) мають застосовуватися правила виключної підсудності.

Згідно п. 42 цієї ж Постанови виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 114 ЦПК). Згідно з положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви позивач просить ухвалити рішення, яким зобовязати ОСОБА_3 - власника квартир № 2 та 4 на вул. Вірменській, 2 за власні кошти демонтувати самовільно встановлені кондиціонери на дворовому фасаді будинку № 2 у м. Львові. Тобто місцем знаходження нерухомого майна є Галицький район м. Львова.

А відтак, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що загальні вимоги процесуального закону щодо підсудності, передбачені ч.1 ст.109 ЦПК України у даному випадку застосуванню не підлягають, оскільки у справах з приводу нерухомого майна діє спеціальна норма процесуального закону (ч.1 ст.114 ЦПК України), що підлягає обов»язковому застосуванню, незважаючи на вимоги ст.ст.109, 110 ЦПК України

Аналогічні норми містяться і у новій редакції ЦПК України.

Відтак, надаючи правову оцінку зібраним у справі доказам та встановленим обставинам справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час постановлення оскаржуваної ухвали, дійшов вірного висновку про повернення позовної заяви позивачу для подання до належного суду.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки такі є вірними та відповідають нормам як матеріального, так і процесуального права, ґрунтуються на повному та всебічному дослідженні поданих суду доказів. Підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали Франківського районного суду м. Львова від 17 липня 2017 року відсутні.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 268, 367-369, 372, 374 ч.1 п.1, 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Галицької районної адміністрації Львівської міської ради - залишити без задоволення.

Ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 17 липня 2017 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 25 січня 2018 року.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Крайник Н.П.

ОСОБА_4