Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 336/9511/14Головуючий у 1-й інстанції Щаслива О.В.
Пр. № 22-ц/778/551/18Суддя-доповідач ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Гончар М.С.

суддів Кочеткової І.В., Маловічко С.В.

за участі секретаря Ващенко З.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10 жовтня 2017 року про залишення без розгляду заяви ОСОБА_3 про відміну стягнення за виконавчим листом у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення інфляційних втрат у звязку з невиконанням зобовязань

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2017 року боржник ОСОБА_3 звернулась до суду у цій справі із вищезазначеною заявою (а.с. 54), в якій просила: у звязку з рішенням ВССУ №6-37412 св 15 від 26 жовтня 2016 року відмінити стягування з її пенсії грошей по виконавчому листу №336/9511/14ц Пр. 2/336/349/2015 про стягнення судових витрат, оскільки ухвала оскарженню не підлягає.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10 жовтня 2017 року (а.с. 99) вищезазначену заяву ОСОБА_3 залишено без розгляду.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм процесуального права судом першої інстанції при її постановленні, ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 101-103) просив ухвалу суду першої інстанції скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною скаргою відкрито (а.с. 120), справу призначено до апеляційного розгляду (а.с. 122).

У судове засідання 01 лютого 2018 року належним чином повідомлена апеляційним судом про час і місце розгляду цієї справи (а.с. 126) ОСОБА_3 не зявилась, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістила, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавала.

Встановлено, що апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито ще до 15.12.2017 року (ухвала апеляційного суду від 06 грудня 2017 року а.с. 120).

В силу вимог п. 9 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 року № 2147-VІІ, якій набрав чинності з 15.12.2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції має бути розглянута протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

В силу вимог ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

При вищевикладених обставинах, апеляційний суд визнав неповажними причини неявки у дане судове засідання ОСОБА_3 і на підставі ст. 372 ч. 2 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, ухвалив розглядати дану справу апеляційним судом у даному судовому засіданні за відсутністю останньої за присутністю ОСОБА_2

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_2, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

В силу вимог ст. 258 ч. 1 п. 1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, судовими рішеннями є ухвали.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, залишаючи без розгляду вищезазначену заяву ОСОБА_3 про відміну стягнення за виконавчим листом у цій справі, керувався ст. ст. 207 ч. 1 п. 5, 293 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, та виходив із того, що у судове засідання заявник подала заяву, в якій просила залишити без розгляду її вищезазначену заяву.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а ухвалу суду першої інстанції - такою, що постановлена з додержанням вимог закону, є правильною та законною.

При перевірці законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції у цій справі апеляційний суд виходить із положень ЦПК України, в редакції, що була чинною до 14.12.2017 року, тобто чинною на час постановлення оскаржуємої ухвали судом першої інстанції у цій справі (10 жовтня 2017 року).

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що боржник ОСОБА_3 звернулась до суду із вищезазначеною заявою (а.с.54), в якій просила: у звязку з рішенням ВССУ №6-37412 св 15 від 26 жовтня 2016 року відмінити стягування з її пенсії грошей по виконавчому листу №336/9511/14ц Пр. 2/336/349/2015 про стягнення судових витрат, оскільки ухвала оскарженню не підлягає.

Зазначена заява були прийнята судом першої інстанції у цій справі до провадження та призначена до розгляду на 10 жовтня 2017 року (а.с. 62-64).

Однак, в судове засідання 10 жовтня 2017 року заявник ОСОБА_3 не зявилась, при цьому, подала суду першої інстанції через канцелярію заяву (а.с.68), в якій просила залишити її вищезазначену заяву без розгляду.

Стягувач ОСОБА_2 подав суду першої інстанції через канцелярію письмові заперечення на вищезазначену заяву ОСОБА_3 із додатками (а.с. 69-97), в яких він також просив стягнути з ОСОБА_3 на його користь витрати на правову допомогу у розмірі 1497,60 грн. та додавав певні докази на підтвердження останніх.

Відповідно до ст. 207 ч.1 п. 5 ЦПК України в редакції, що була чинною до 14.12.2017 року включно, суд ухвалою залишає заяву без розгляду, якщо заявник надав заяву про залишення заяви без розгляду.

Неявка належним чином повідомлених судом першої інстанції про час і місце розгляду вищезазначеної заяви ОСОБА_3 (а.с. 65-67) всіх осіб, які беруть участь у цій справі, у судове засідання 10 жовтня 2017 року (довідка а.с. 76) не була перешкодою для розгляду цієї справи судом першої інстанції та зокрема для постановлення оскаржуємої ухвали про залишення без розгляду вищезазначеної заяви ОСОБА_3 про відміну стягнення за виконавчим листом у цій справі на підставі ст. 207 ч. 1 п. 5 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включено.

Всі особи, які беруть участь у справі, із вищезазначеною ухвалою суду першої інстанції погодились, останню в апеляційному порядку не оскаржували, окрім стягувача ОСОБА_2

Доводи апеляційної скарги стягувача ОСОБА_2 не спростовують фактичних обставин, встановлених судом першої інстанції на час постановлення оскаржуємої ухвали у цій справі, є безпідставними.

Так, хоча дійсно, в силу вимог ст. 89 ч. 3 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року, у разі залишення заяви без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов'язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

За змістом п. 38 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз'яснено, що у разі залишення заяви без розгляду відповідач має право заявити вимоги про відшкодування здійснених ним витрат, пов'язаних із розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. У такому разі заявлені вимоги розглядаються у цій же справі одночасно із вчиненням наведених процесуальних дій.

Проте, встановлено у цій справі, що при постановленні оскаржуємої ухвали суд першої інстанції дійсно одночасно із залишенням без розгляду вищезазначеної заяви боржника ОСОБА_3 не вирішив питання про судові витрати сторін, зокрема судові витрати стягувача ОСОБА_2, понесені останнім на правову допомогу фахівця у галузі права ОСОБА_4 у розмірі 1497,60 грн., про які стягувач ОСОБА_2 заявляв у своїх письмових запереченнях (а.с. 69-97, зокрема а.с. 71) на вищезазначену заяву ОСОБА_3 про відміну стягнення за виконавчим листом у цій справі.

Проте, невирішення судом першої інстанції питання про судові витрати сторін при вищевикладених обставинах не може бути підставою для скасування правильної про суті вищезазначеної оскаржуємої ухвали суду першої інстанції у цій справі апеляційним судом.

Оскільки, питання про вищезазначені судові витрати стягувача ОСОБА_2, якщо вони дійсно повязані із подачею та розглядом судом першої інстанції у цій справі вищезазначеної заяви ОСОБА_3 про відміну стягнення за виконавчим листом у цій справі, може бути вирішено у подальшому додатково ухвалою суду першої інстанції у цій справі за ініціативою останнього або за заявою осіб, які беруть участь у цій справі, зокрема стягувача ОСОБА_2

Описки суду першої інстанції в оскаржуємій ухвалі в частині ПІБ боржника (матеріали цієї справи не містять копії документу на підтвердження особи боржника) також не можуть бути підставою для скасування апеляційним судом оскаржуємої ухвали суду першої інстанції у цій справі за результатами розгляду вищезазначеної апеляційної скарги ОСОБА_2, а можуть бути виправлені у подальшому судом першої інстанції за ініціативою останнього або за заявою осіб, які беруть участь у справі, в порядку, передбаченому ст. 269 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2, як особи, яка подала апеляційну скаргу у цій справі, є безпідставними, ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, постановлена з додержанням вимог ЦПК України.

За таких обставин, судова колегія не вбачає передбачених законом підстав для скасування ухвали суду першої інстанції у цій справі або ж її зміни.

Крім того, у разі відмови ОСОБА_2 у задоволенні його вищезазначеної апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції у повному обсязі у цій справі, останній не має права на компенсацію за рахунок ОСОБА_3 будь-яких судових витрат, повязаних із розглядом цієї справи апеляційним судом, у тому числі у вигляді судового збору у розмірі 320,00 грн. (а.с. 117), сплаченого ним при подачі вищезазначеної скарги до апеляційного суду.

Керуючись ст.ст. 367-368, 371-372, 374-375, 381-384, п. 9 Перехідних положень ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10 жовтня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду апеляційної інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Верховного Суду, як суду касаційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови апеляційним судом у цій справі складений 06 лютого 2018 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_1 ОСОБА_5ОСОБА_6