Апеляційний суд Житомирської області
Справа №295/6625/17 Головуючий у 1-й інст. Перекупка І. Г.
Категорія 19 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2018 року Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Трояновської Г.С., Миніч Т.І.,

секретаря Кучерявого О.В.

за участю

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу № 295/6625/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення коштів з незаконного володіння, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Богунського районного суду м.Житомира від 05 грудня 2017 року, постановлену під головуванням судді Перекупки І.Г. в м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом, який 09.10.2017 року уточнив та просив, повернути з незаконного володіння відповідача кошти у розмірі 26978 грн. 45 коп. станом на 05.12.2017 року. Позовні вимоги мотивував тим, що 11.03.2015 року надав на зберігання ОСОБА_2 20000 грн., які останній не повернув та продовжує володіти і користуватися його коштами, про що свідчить розписка від 11.03.2015 року.

Ухвалою Богунського районного суду м.Житомира від 05.12.2017 року провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення коштів з незаконного володіння - закрито.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на те, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, суд не звернув увагу на всі наявні в матеріалах справи докази та надані сторонами доводи і міркування, просить скасувати ухвалу суду та направити справу для продовження її розгляду до суду першої інстанції.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом першої інстанції, що рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 15.02.2017 року по цивільній справі №295/455/16-ц ОСОБА_1 було відмовлено у стягненні боргу із ОСОБА_2 на підставі розписки від 11.03.2015 року, вказане рішення в частині стягнення боргу було залишено без змін Апеляційним судом Житомирської області від 18.04.2017 року.

Закриваючи відповідно до п.1 ч.2 ст.205 ЦПК України провадження у справі, суд першої інстанції, виходив з того, що між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав Богунський районний суд м. Житомира 15.02.2017 року ухвалив рішення, яке набрало законної сили.

Проте такі висновки ґрунтуються на неправильному застосуванні судами п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України.

Пункт 2 частини 1 ст. 205 ЦПК України ( у редакції Закону на момент постановлення ухвали) передбачає закриття провадження у справі, якщо набрало законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову або укладення мирової угоди сторін, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Необхідність застосування п.1 ч. ст.205 ЦПК України зумовлена, по-перше, неприпустимістю розгляду судами тотожних спорів, в яких одночасно тотожні сторони, предмет і підстави позову, та, по-друге, властивістю судового рішення, яке набрало законної сили.

У той самий час прийняте з певних підстав судове рішення про відмову в позові за окремими категоріями справ при збереженні існуючих правовідносин, які спричинили звернення до суду, не є перешкодою для повторного звернення до суду заінтересованих осіб з метою вирішення спору.

Так, як встановлено судом, рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 15.02.2017 року, яке набрало законної сили, вирішувалось питання про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 коштів в розмірі 26 978 грн. 45 коп., відповідно до розписки від 11.03.2015 року. Підставою для відмови судом у позові було те, що з тексту розписки від 11.03.2015 року вбачається, що кошти були отримані на зберігання, а тому договір позики в цьому випадку сторони не укладали.

19 червня 2017 року ОСОБА_1 повторно звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2, в якій просив повернути з незаконного володіння відповідача 26 978 грн. 45 коп., 5 850 грн. інфляційнийх витрат, 466 грн. 85 коп. три відсотки річних.

За змістом п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України( у редакції Закону на момент постановлення ухвали) позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстава та предмет спору. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

У розумінні цивільно-процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

У матеріальному розумінні предмет позову - це річ, щодо якої виник спір.

Звертаючись до суду у січні 2015 року, позивач заявляв позов, предметом якого була повернення коштів за договром позики (з підстав, передбачених ст.ст.1046,1047 ЦК України).

На відміну від попередньої справи, у даній справі, предметом позову є інша матеріально-правова вимога - повернення коштів з чужого незаконного володіння (ст.388 ЦК України).

Таким чином, закриваючи провадження у справі, суд не врахував підстави відмови у позові за попереднім рішенням та зміни, які відбулися після ухвалення рішення у предметі позову, підставах та розміру позову.

З огляду на це закриття судом провадження у справі на підставі норми п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України суперечить змісту цієї норми та перешкоджає подальшому провадженню у справі щодо існуючого у сторін спору.

Оскільки судом першої інстанції допущено порушення норми п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України, а тому ухвала підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Богунського районного суду м.Житомира від 05 грудня 2017 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Дата складення повного судового рішення 30 січня 2018 року.

Головуючий

Судді