22-ц/4804/174/18
221/1900/18

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„01 листопада 2018 року місто Маріуполь Донецької області
Єдиний унікальний номер 221/1900/18
Номер провадження 22-ц/4804/174/18
Донецький апеляційний суд у складі:
головуючого: Зайцевої С.А.
суддів: Пономарьової О.М., Попової С.А.
за участю секретаря: Єфремової О.В
учасники справи :
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі Донецької області апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 на рішення Волноваського районного суду Донецької області від 21 червня 2018 року та на додаткове рішення Волноваського районного суду Донецької області від 05 липня 2018 року головуючого судді Писанець Н.В. із складанням повного тексту судового рішення 26 червня 2018 року та додаткового рішення 06 липня 2018 року по цивільній справі про розірвання шлюбу,-
У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. Позовна заява мотивована тим, що 11 листопада 2011 року, сторони уклали шлюб , який було зареєстровано Ленінським районним управлінням юстиції у м.Донецьку, актовий запис № 644. Від шлюбу мають доньку - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка мешкає з відповідачем, та після розірвання шлюбу, буде також мешкати з нею. Питання щодо стягнення аліментів на утримання доньки буде вирішуватись добровільно у подальшому. Спільно нажите майно відсутнє. З листопада 2017 року вони почали мешкати окремо кожний своїм особистим життям. Зазначав, що спільне життя з відповідачем не склалося внаслідок відсутності почуття любові та взаєморозуміння, примирення між ними не можливе, оскільки це буде суперечити його інтересам. Просив суд розірвати їх шлюб.
Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 21 червня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 про розірвання шлюбу задоволено. Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований Ленінським районним управлінням юстиції у м.Донецьку, актовий запис №644 розірвано.

Додатковим рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 05 липня 2018 року ,з урахуванням ухвали Волноваського районного суду Донецької області від 18 липня 2018 року про виправлення описки , стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати пов*язані зі сплатою судового збору у розмірі 704,80 грн.Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у зв*язку із відривом від звичайних занять у розмірі 67,23 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 понесені судові витрати у зв*язку із відривом від звичайних занять у розмірі 115,64 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 ОСОБА_6 просить скасувати рішення суду та додаткове рішення з урахуванням ухвали про виправлення описки та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на невідповідність рішення суду обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування доводів скарги зазначає, що ОСОБА_2 у шлюбі з позивачем перебувають сім років, до березня 2018 року спільно проживали, мали стосунки як подружжя, займались спільним вихованням неповнолітньої дитини, проводили спільно час та мали плани на майбутнє. Також зазначає, що відносини та сімейні стосунки можна відновити,тому відсутні підстави для розірвання шлюбу. Суд безпідставно залишив без задоволення клопотання про надання строку для примирення та зупинення провадження у справі, а також заперечення проти розірвання шлюбу. Судом допущено порушення норм процесуального права, що призвело до незаконного рішення та до стягнення зайвих судових витрат з відповідача. Позивачем та його представником до клопотання про долучення доказів про понесені судові витрати ,що пов*язані із відривом від звичайних занять у розмірі 67,23 грн. та 115,64 грн. ,в порушення вимог ч.9 ст.83 ЦПК України, не додано підтвердження надання їх копій іншим учасникам справи .

Відзив на апеляційну скаргу представника ОСОБА_1,що діє за довіреністю ОСОБА_5, мотивовано тим,що рішення суду та додаткове рішення суду є законними та обґрунтованими,а тому підстави для їх скасування відсутні. Зокрема зазначив,що ніякого шлюбу між сторонами вже давно немає і сторони не бажають збереження шлюбу,але представник відповідача навмисно подала апеляційну скаргу з метою затягування часу набрання рішення про розірвання шлюбу законної сили,оскільки після розірвання шлюбу буде під загрозою питання щодо знаходження та проживання ОСОБА_2 у Німеччині (а.с.146-148).

У судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_6 підтримала доводи апеляційної скарги.

У судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_7 просила апеляційну скаргу залишити без задоволення ,рішення суду та додаткове рішення залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін , дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає необхідним залишити апеляційну скаргу без задоволення ,виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 11 листопада 2011 року, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений шлюб, зареєстрований Ленінським районним управлінням юстиції у м.Донецьку, актовий запис №644. Від шлюбу мають доньку ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1. Не мешкають однією родиною тривалий час до моменту подачі позову. Попередні спроби прийти до примирення між ними не дали належного, стійкого результату. Спірне питання щодо визначення суми аліментів на утримання дитини буде вирішуватись окремо. Спору щодо поділу майна подружжя не мають.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про розірвання шлюбу ,суд першої інстанції виходив з того,що подальше спільне життя чоловіка й жінки та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін,тому що сімейне життя у подружжя не склалося. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу,відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам .

Вирішуючи спір по суті ,суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини по справі,надані сторонами докази,правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон,що їх регулює .

В своїй позовній заяві позивач посилається на те , що спільне життя з відповідачем не склалося внаслідок відсутності почуття любові та взаєморозуміння, примирення між ними не можливе.У судовому засіданні позивач наполягав на задоволенні позову ,вважав неможливим надання сторонам строку для примирення,оскільки у нього є інша жінка,з якою він планує створити сім*ю та укласти шлюб. Незгоду відповідача на розірвання шлюбу обумовлює іншими, ніж бажання зберегти їх шлюб обставинами.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 зверталася до районного суду із заявою про примирення ,судом першої інстанції перевірялась можливість такого примирення, та відповідно з урахуванням думки сторін, конкретних обставин справи ,судом заява залишена без задоволення.

Відповідно до ст.111 СК України ,суд вживає заходів щодо примирення подружжя,якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»зазначається, що вжиття заходів щодо примирення подружжя є можливістю суду, а не його обов'язком.

Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має в сім'ї рівні права та обов'язки.

За змістом ст. ст. 24 ч. 1, 104 ч. 2, 110 ч. 1, 112 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.

Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу.

Добровільність шлюбу - це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання.

За правилами ст. ст. 110, 114 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. У разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Відповідно до норм сімейного законодавства, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз», підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред'явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе.

Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу.

Оскільки, як зазначав позивач , він не бажає миритися з дружиною, суд не може примусити його зберегти шлюб.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Як встановлено судом , позивач не виказує наміру на збереження відносин, з моменту подання позову і до теперішнього часу сторони не підтримують стосунків притаманних сім*ї. Розлад між подружжям має тривалий характер.

Як вбачається з матеріалів справи , відповідач ОСОБА_2 04 квітня 2018 року перебуваючи у ФРН розпочала , уповноважуючи адвоката ОСОБА_9, справу про розлучення (забезпечення житлом) проживання . З листа адвоката Е.Маєр на адресу ОСОБА_1 вбачається,що ОСОБА_2 довірила представляти її інтереси та повідомила адвокату ,що вона хоче розірвати шлюб із ОСОБА_1 і попросила врегулювати наслідки розлучення (а.с.151-158).

Отже,доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції. Ніяких нових обставин чи доказів ,які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли б вплинути на правильність висновків та рішення скаржником не надано.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи (ч.1 ст.133 ЦПК України).

Відповідно до ч.2 ст.138 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачується іншою стороною компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати.

Постановою Кабінету Міністрів України № 590 від 27 квітня 2006 року «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» визначені граничні розміри компенсації витрат сторін. Так, позиціями 3 та 5 пункту 1 зазначеної Постанови передбачено, що судові витрати за відрив від звичайних занять стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, обчислюється пропорційно до розміру мінімальної заробітної плати особи і не може перевищувати її розмір, обчислений за фактичні години відриву від звичайних занять.

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги представника відповідача на додаткове рішення суду щодо розподілу судових витрат, оскільки відповідно до ч. 1 ч.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір та інші судові витрати,пов*язані з розглядом справи ,покладаються: у разі задоволення позову на відповідача.

До закінчення судових дебатів представник позивача неодноразово надавав розрахунки витрат,що пов*язані з явкою до суду (а.с.30-31,58,66,72-73,79). А тому доводи щодо відсутності доказів про понесені судові витрати спростовуються дослідженими матеріалами справи .

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позов задоволено та стягнув з відповідача на користь позивача сплачений останнім судовий збір, розмір якого підтверджується наявною у матеріалах справи квитанцією (а.с.10), та стягнув з відповідача на користь позивача та його представника судові витрати ,що пов*язані із відривом від звичайних занять .

Решта доводів апеляційної скарги не спростовують правильність правових висновків суду.

Тому виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами, повно, всебічно і об'єктивно перевірив доводи і заперечення сторін, встановленим фактам і доказам дав правильну правову оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог та розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції винесено з додержання вимог матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування.

Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Волноваського районного суду Донецької області від 21 червня 2018 року та додаткове рішення Волноваського районного суду Донецької області від 05 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 05 листопада 2018 року .

Судді: