ПОСТАНОВА

Іменем України

24 січня 2018 року м. Кропивницький

справа № 383/507/17

провадження № 22-ц/781/315/18

Апеляційний суд Кіровоградської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах

:головуючої судді Авраменко Т.М.

суддів Суровицької Л.В., Чельник О.І. за участю секретаря Бодопрост М.М.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

представник позивача за довіреністю ОСОБА_2

відповідач ОСОБА_3

представник відповідача адвокат ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 12 грудня 2017 року у складі судді Замши О.В. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до положень частини 3 статті 3 ЦПК України, в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIІІ від 03.10.2017 року який набрав чинності з 15.12.2017 року, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з підпунктами 11, 13 пункту 1 розділу 13 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону № 2147-VІІІ заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цієї редакції Кодексу.

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про визнання недійсним заповіту від 21 березня 2011 року , яким його мати ОСОБА_5, яка померла 18 січня 2017 року, все своє майно заповіла відповідачу.

Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 12 грудня 2017 року позов залишено без розгляду відповідно до п.3 ч.1 ст.207 ЦПК України з тих підстав, що позивач, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, повторно не зявився в судове засідання.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. Зазначає, що захист його прав та законних інтересів здійснював представник за довіреністю, який через хворобу не мав можливості приймати участь в судовому засіданні, про що повідомив суд шляхом передачі телефонограми і просив відкласти судове засідання. Тобто представник позивача не зявився в судове засідання з поважних причин, про які повідомив суд.

Апеляційне провадження відкрито 28 грудня 2017 року (а.с.182), розгляд справи призначено на 24 січня 2018 року (а.с.187).

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_3 просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, оскільки позивач та його представник, який є юридично обізнаною особою, двічі не зявилися в судове засідання, не повідомили належним чином суд про причини неявки, не подали заяву про розгляд справи за їх відсутності, двічі в судове засідання прибували свідки, але не могли бути допитані в зв'язку з неявкою позивача (а.с.188-189).

В засіданні апеляційного суду позивач та його представник підтримали доводи апеляційної скарги, а відповідач та його представник просили залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Частиною 2 ст.77 ЦПК України (чинного на час розгляду справи судом першої інстанції) передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобовязані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не зявилися в судове засідання без поважних причин.

Особи, які беруть участь у справі, зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки (частина 3 ст.27 ЦПК України).

Залишаючи позовну заяву без розгляду, суд виходив з того, що позивач, будучи належним чином під розписку повідомленим про дату, час та місце розгляду справи ( а.с.134,135,149), не прибув в судові засідання 21 листопада 2017 року та 12 грудня 2017 року (а.с.143-144,164-165), тобто повторно, причини неявки суду не повідомив, а заяви про розгляд справи за його відсутності не подавав.

Такий висновок суду підтверджується матеріалами справи та не спростовується доводами апеляційної скарги.

Матеріали справи не містять повідомлення від позивача або представника позивача про причини їх неявки в судові засідання 21 листопада 2017 року та 12 грудня 2017 року, а також клопотання про їх відкладення. Зазначені обставини підтверджуються журналами судових засідань. При першій неявці позивача суд відклав розгляд справи на 12 грудня 2017 року.

Листками непрацездатності підтверджується, що представник позивача з 17 листопада 2017 року (тобто за чотири дні до першого судового засідання) по 24 листопада 2017 року перебував на стаціонарному лікуванні (а.с.176), а з 25 листопада 2017 року по 15 грудня 2017 року лікувався амбулаторно (а.с.177), проте ці документи додані лише до апеляційної скарги від 18 грудня 2017 року. На час постановлення оскаржуваної ухвали суду така інформація в суді була відсутня.

Крім того, колегія суддів зазначає, що відсутні причини неявки в судові засідання самого позивача.

Згідно п.3 ч.1 ст.207 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не зявився в судове засідання, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Положення п.3 ч.1 ст.207 ЦПК України враховуються у системному та логічному звязку з положеннями п.3 ч.1 ст.169 ЦПК України, згідно з якою суд відкладає розгляд справи лише в разі першої неявки в судове засідання належним чином повідомленого позивача без поважних причин. При повторній неявці незалежно від причини неявки належним чином повідомленого позивача, від якого не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає заяву без розгляду.

Отже, згідно з вимогами ЦПК України суд не повинен зясовувати причини повторної неявки належним чином повідомленого позивача в судове засідання і це не може бути підставою для скасування постановленої ним ухвали про залишення позову без розгляду, оскільки суд діяв у порядку, встановленому законом.

Доводи представника позивача, що залишення позову без розгляду є обмеженням права на доступ до суду, є безпідставними, оскільки саме внаслідок поведінки самого позивача, який проігнорував виклик до суду, самостійно розпоряджається своїми правами, несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням процесуальних дій, позов залишено без розгляду.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції постановлено ухвалу про залишення позову без розгляду з додержанням вимог процесуального закону. В межах доводів апеляційної скарги підстав для її скасування не встановлено.

Колегія суддів також зазначає, що законодавець передбачив захист прав позивача, який повторно не зявився в судове засідання (незалежно від причини неявки), оскільки відповідно до ч.2 ст.207 ЦПК України (чинного на час розгляду справи судом першої інстанції), а також відповідно до ч.2 ст.257 ЦПК України (чинного на час розгляду справи судом апеляційної інстанції) має право на повторне звернення до суду з тим самим позовом. Залишення цього позову без розгляду не перешкоджає позивачу звернутися з таким же позовом до суду повторно.

Керуючись п.1 ст.374,375,381,382,384 ЦПК України , суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення , а ухвалу Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 12 грудня 2017 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 26 січня 2018 року.

Головуюча суддя Т.М.Авраменко

Судді: Л.В.Суровицька

ОСОБА_6