АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 537/2415/17 Номер провадження 22-ц/786/62/18Головуючий у 1-й інстанції Хіневич В. І. Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді : Одринської Т.В

суддів: Карпушина Г.Л., Триголова В.М.

при секретарі - Коротун І.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 17 жовтня 2017 року з урахуванням ухвали Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 13 листопада 2017року про виправлення описки

по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2017 року позивачка звернулася до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вона та відповідач являються батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Вказувала, що добровільно допомогу на утримання сина відповідач не надає, тому просила суд стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання сина в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання заяви і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 17 жовтня 2017 року, з урахуванням ухвали Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 13 листопада 2017року про виправлення описки, позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07.06.2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

Допущено до негайного виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 640 грн.

З даним рішенням не погодився відповідач, в зв'язку з чим подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції змінити в частині стягнення з нього аліментів за липень та серпень. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що у вказаний ним період неповнолітній - ОСОБА_4 перебував на його утриманні, купував йому необхідні ліки, на підтвердження чого надав чек на суму 792,80 грн.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апелянта, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, батькомОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 виданого 10 жовтня 2000 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Жовтневої районної ради м.Дніпропетровська, актовий запис № 858 / а.с.3/.

Як встановлено місцевим судом та не заперечувалося сторонами у справі, неповнолітня дитина - ОСОБА_4, 2000 року народження, проживає разом з матір'ю - ОСОБА_3.

Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини не надає.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції правомірно виходив з того, що з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі народженняу розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. Стягнення необхідно проводити з моменту звернення позивача до суду - з 07.06.2017 року, оскільки відповідачем не доведено, що у період липень - серпень 2017 року він здійснював повноцінне утримання сина одноособово.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду та вважає, що він зроблений на підставі повного, всебічного та об'єктивного дослідження наданих сторонами доказів, доводів та заперечень сторін, яким дана відповідна правова оцінка.

Статтями 8, 11 ЗУ «Про охорону дитинства» визначено, що батько та мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ст. ст. 180-181 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у разі недосягнення згоди між батьками щодо їх участі у витратах на утримання дитини, суд своїм рішенням визначає розмір аліментів на утримання дитини.

Згідно положень ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК.

Слід також зазначити, що відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" (п. 17) розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України, а це, на момент розгляду справи в суді апеляційної інстанції, не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини передбачено ст. 183 СК України.

Колегія суддів вважає, що при визначенні розміру аліментів суд першої інстанції виходив із засад розумності виваженості та справедливості, та відхиляє доводи апеляційної скарги про зменшення розміру аліментів, виходячи з наступного.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Чинним законодавством визначено мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімум для дитини відповідного віку, однак батьки в межах своїх фінансових можливостей спроможні забезпечити не прожитковий мінімум, а належні умови життя необхідні для розвитку дитини.

В апеляційній скарзі, ОСОБА_2 вказує, що протягом липня - серпня 2017 року їхній неповнолітній син проживав у його батьків в селі, дитина перебувала на його утримані, також він ніс витрати на його лікування, оскільки неповнолітній ОСОБА_4 травмував коліно, тому вважає, що суд першої інстанції безпідставно стягнув з нього аліменти за ці місяці.

Відповідно до ч.1 ст. 79 Сімейного кодексу України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.

В свою чергу, відповідачем не надано належних та допустимих доказів, що спільний син сторін у справі протягом липня - серпня повністю перебував на його утриманні, а також відносно того, що мати дитина не несла витрат на розвиток дитини у вказаний період.

Як встановлено судом першої інстанції у спірний період неповнолітній син сторін перебував у бабусі та дідуся, що в свою чергу не заперечувалося самим відповідачем.

Витрати, які поніс відповідач на лікування сина - травми коліна, відносяться до додаткових витрат і не є предметом спору у даній справі, та не впливають на період стягнення аліментів.

Таким чином, колегія суддів за результатами апеляційного розгляду справи вважає, що висновки суду першої інстанції зроблені на підставі повного, всебічного та об'єктивного дослідження наданих сторонами доказів, доводів та заперечень сторін, яким судом надана відповідна правова оцінка.

Висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами матеріального та процесуального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2- залишити без задоволення.

Рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 17 жовтня 2017 року, з урахуванням ухвали Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 13 листопада 2017року про виправлення описки - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя : / підпис/ Т.В.Одринська

Судді: / підпис/ Г.Л.Карпушин / підпис/ В.М.Триголов

З оригіналом згідно:

Головуючий суддя : Т.В.Одринська