Справа № 340/550/17
Головуючий у 1 інстанції Бучинський А. Б.
Суддя-доповідач Матківський
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2018 року м. Івано-Франківськ

Апеляційний суд Івано-Франківської області у складі колегії суддів:

головуючого Матківського Р.Й.

суддів: Девляшевського В.А., Фединяка В.Д.

секретаря Капущак С.В.

з участю: позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Крипопільська сільська рада про усунення перешкод в користуванні дорогою загального користування, з апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 29 листопада 2017 року,-

в с т а н о в и в:

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд із даним позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та просив зобов'язання їх усунути перешкоди у користуванні дорогою загального користування у присілку Малий Ходак села Кривопілля Верховинського району Івано-Франківської області, шляхом знесення з проїзної частини дороги дерев'яних воріт з навісним замком між земельними ділянками ОСОБА_3

Заявлені вимоги позивач обґрунтував тим, що на праві власності йому належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, земельні ділянки площею 0,25 га та 0,60 га, що знаходяться в присілку Малий Ходак села Кривопілля Верховинського району Івано-Франківської області, які він успадкував після смерті дядька ОСОБА_6 Відповідач ОСОБА_3 є власником двох земельних ділянок площею 0,2500 га та 2,000 га, між якими з центральної дороги с. Кривопілля проходить дорога загального користування до його господарства та земельних ділянок, а також господарств жителів присілку Малий Ходак та земель Держлісгоспу. Дана дорога передбачена Державними актами на право приватної власності на земельні ділянки відповідача ОСОБА_3 Однак, у липні 2017 року обидвоє відповідачів встановили на проїзній частині дороги дерев'яні ворота та закрили підвісним замком, чим позбавили його та жителів присілку Малий Ходак у вільному доступі до їхніх господарств. З приводу даних обставин звертався до Кривопільської сільської ради, якою було створено комісію, яка встановила наявність дерев'яних воріт на проїзній частині дороги загального користування та відсутність проїзду до його господарства та господарств жителів присілка. Однак, відповідачі у добровільному порядку перешкоди для вільного користування дорогою не усунули, тому звернувся за захистом до суду.

Ухвалою Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 15 листопада 2017 року до участі у даній справі залучено Крипопільську сільську раду в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Рішенням Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 29 листопада 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_3 та ОСОБА_4 усунути перешкоди у користуванні дорогою загального користування у присілку Малий Ходак села Кривопілля Верховинського району Івано-Франківської області, шляхом знесення з проїзної частини дороги дерев'яних воріт з навісним замком.

Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в користь ОСОБА_1 у рівних частках 640 гривень судового збору.

На дане рішення ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, просить його скасувати і відмовити у задоволенні позову.

Апелянт у апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що дорога про яку вказує позивач у Державному акті, виданому на її ім'я, зазначена помилково. Вона звернулася до геодезичної організації про внесення виправлень, після чого звернулася до Кривопільської сільської ради з заявою про внесення змін та затвердження нової технічної документації.

Спірної дороги в натурі не існує, згідно протоколу земельної комісії, до домогосподарства позивача є інша дорога через земельну ділянку, якою користується ОСОБА_7 Позивач просить усунути перешкоди в користуванні дорогою, якою ніколи не користувався та яка перебуває у її власності.

Суд не взяв до уваги надані нею фотографії та документи, з яких видно, що позивач має намір користуватися її двором у місці, яке знаходиться на відстані 3 метрів від будинку та впритул до опори лінії електропередачі та водопроводу.

Не відповідає дійсності обставина щодо користування дорогою працівниками Держлісгоспу, оскільки вони користуються іншою дорогою. Позивач безпідставно посилається і на те, що вона чинить перешкоди іншим мешканцям присілку Малий Ходак, оскільки ніхто з них жодних претензій їй не пред'являє.

Судом у рішенні помилково зазначено, що дерев'яні ворота встановлені саме тепер, вони є частиною огорожі, що відділяє двір від пасовища і встановлені при будівництві будинку у 1993 році.

Срава призначена для розгляду на 15.01.2017 року. Представник апелянта ОСОБА_4 просив відкласти розгляд справи у зв»язку з тим, що ОСОБА_3 знаходиться за межами України до 05.02.2017 року. 02.02.2017 року представник апелянта знову подав заяву про відкладення розгляду справи до 19.02.2018 року у зв»язку з тим, що апелянт перебуває на обстеженні стану здоров»я за межами України та у зв»язку із зайнятістю його адвоката.

Колегія суддів вважає, що представником не подано жодного доказу для підтвердження знаходження апелянта на лікуванні, сторони повторно не з»явились у судове засідання, хоча просили призначити засідання саме на 05.02.2017 року, необґрунтовано затягують розгляд справи, тому її розгляд необхідно проводити без їх участі.

Вислухавши доповідача, заперечення позивача та його представника, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки внаслідок дій відповідачів у вигляді встановлення дерев'яних воріт з навісним замком на проїзній частині дороги загального користування, що проходить до земельних ділянок та житлового будинку, які перебувають у власності позивача, він позбавлений можливості вільно користуватися цією дорогою та здійснювати під'їзд до свого володіння, тому порушене право підлягає захисту.

Відповідно до ст. 76 ЦПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За статтею 367 ЦПК, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом встановлено, що згідно з витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належать житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, земельна ділянка, площею 0,6 га, кадастровий номер НОМЕР_1 та земельна ділянка, площею 0,25 га, кадастровий номер НОМЕР_2 в с. Кривопілля присілок Малий Ходак Верховинського району Івано-Франківської області.

Згідно з державним актом на право приватної власності на землю НОМЕР_3 від 02.10.2009 року , та державним актом на право приватної власності на землю НОМЕР_4 від 02.10.2009 ОСОБА_3 є власником земельної ділянки, площею 0,2500 га. З цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, та земельної ділянки, площею 2,000 га, для ведення особистого селянського господарства в с. Кривопілля присілок Малий Ходак Верховинського району Івано-Франківської області.

Згідно з цими ж державними актами, схеми земельних ділянок (а.с.16), кадастрової документації (а.с.18-23) вбачається, що між зазначеними земельними ділянками відповідача по межі Б-Г земельної ділянки площею 0,25 га та по межі Е-А земельної ділянки площею 2,0000 га проходить дорога загального користування.

Згідно картографічних даних у матеріалах справи, зокрема на а.с. 16 та 24 громадська дорога передбачена між земельними ділянками відповідачів призначених для будівництва і обслуговування жилого будинку та для ведення особистого селянського господарства та її розміщення чітко відображено.

Актом обстеження земельної комісії від 23. 08. 2017 року а.с. 14 підтверджено, що проїзд по спірній дорозі закрила ОСОБА_3, тому жителі присілка Малий Ходак у тому числі і позивач не мають вільного проїзду до своїх господарств.

У запереченнях на позов відповідач ОСОБА_3 підтвердила, що забороняє позивачу користуватись проїздом через її господарство, оскільки виявила, що дорога включена до її державного акту помилково і позивач став зловживати її згодою на користування.

Колегія суддів вважає, що сам факт проходження громадської дороги через господарство відповідачів та між їхніми обома земельними ділянками не може бути підставою для користування нею позивачем за її цільовим призначенням.

Доводи відповідачів, що позивач може використовувати для заїзду до свого господарства інші земельні ділянки не можуть бути підставою для відмови у захисті його права на користування громадською дорогою за рахунок земель запасу сільської ради. Крім цього у матеріалах справи немає жодного доказу про облаштування іншого проїзду до господарства ОСОБА_1, а він у засіданні категорично заперечує про реальну можливість іншого проїзду у зв»язку із гірським рельєфом місцевості.

Суд першої інстанції обґрунтовано задоволив спосіб захисту обраний позивачем, оскільки відповідачі категорично заперечують право позивача на користування громадською дорогою, перекрили її не тільки встановивши ворота, а й закрили на навісний замок.

Громадська дорога на державних актах ОСОБА_3 відображена ще з 2009 року за її згодою та описом меж, тому також не можна брати до уваги її пояснення, що у правовстановлюючому документі такі відомості відображені помилково, а самої дороги реально не існує. У поясненнях відповідач і сама не заперечує. Що позивач до закриття користувався дорогою.

Відповідно до ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно досліджено обставини справи, зібраним доказам дана належна правова оцінка, висновок суду про наявність підстав для задоволення позову є вірним.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381 - 384 ЦПК України,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 29 листопада 2017 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 09.02.2018 року.

Головуючий Р.Й. Матківський

Судді: В.А. Девляшевський

В.Д. Фединяк