Справа №489/371/18
Провадження №2/489/1067/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2018 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста ОСОБА_1 у складі:

головуючого - судді Румянцевої Н.О.,

із секретарем судових засідань ОСОБА_2

за участю відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_1 заяву ОСОБА_5, ОСОБА_3 про відстрочення виконання рішення Ленінського районного суду міста ОСОБА_1 від 18 квітня 2016року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа банк» до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про стягнення боргу за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 та ОСОБА_5 звернулись до суду з заявою про відстрочення виконання рішення Ленінського районного суду міста ОСОБА_1 від 18 квітня 2016року по цивільній справі за позовом ПАТ «Альфа банк» про стягнення боргу за кредитним договором.

Як на підставу своєї заяви посилаються на фінансову кризу, подорожчання валюти, внаслідок чого значно збільшилась сума боргу у гривневому еквіваленті, хворобу на цукровий діабет, високі ціни на житлово-комунальні послуги та відсутність джерел доходу. Також посилались на Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

У судовому засіданні ОСОБА_3, ОСОБА_5 та їх представник підтримали заяву та викладені в ній обставини.

Суд , дослідивши письмові матеріали, заслухавши пояснення сторін, дійшов наступного.

Рішенням Ленінського районного суду міста ОСОБА_1 частково задоволений позов Публічного акціонерного товариства «Альфа банк» про стягнення з ОСОБА_5, ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором від 30 травня 2008року за № 140/0508/71-017 в сумі 1163389,79грн..

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 18 травня 2017року, зазначене рішення залишено без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для виконання для всіх органів державної влади.

Відповідно до ст. 435 ЦПК України за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення:1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сімї; її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події, тощо) за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Відповідно до ст. 33 Закону України „Про виконавче провадження за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.

Таким чином, системне тлумачення положень ст. 435 ЦПК України, ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження» дає підстави дійти висновку, що питання про відстрочку або розстрочку виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання рішення може бути вирішено або при ухваленні судом рішення або вже після відкриття виконавчого провадження у виняткових випадках, що обумовлюють обєктивні ускладнення при виконанні судового рішення і його виконання є неможливим. Тобто єдиною підставою для зміни чи встановлення способу і порядку виконання рішення є наявність обставин, що утруднюють виконання рішення.

Вказане підтверджується й Постановою Пленуму Верховного суду України від 26.12.2003 р. N 14, задоволення заяви про відстрочку виконання судового рішення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

7 червня 2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій», згідно з пунктом 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Заявники помилково посилаються на вимоги зазначеного закону, як на підставу відстрочення виконання рішення суду, оскільки рішенням суду стягнуто заборгованість за кредитним договором у певній сумі та не було предметом розгляду справи звернення стягнення на іпотечне майно.

За правилом ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ст. ст. 10, 81 ЦПК України саме заявник зобов'язаний довести зазначений предмет доказування, тобто виняткові підстави для відстрочки виконання судового рішення.

Як на підставу для розстрочення виконання рішення суду, заявники, в поданій заяві, посилались на хворобу на цукровий діабет, знецінення гривні, високі ціни на житлово-комунальні послуги та відсутність джерел доходу.

На докази зазначеного надано довідку з Інгульського УПФ України про відсутність пенсії у ОСОБА_3 від 01.06.2017року, довідку з Державної податкової інспекції в Інгульському районі про отримання ОСОБА_3 доходу за період з 01.01.2016року по 31.12.2016року у розмірі 59600грн. та довідки з Центру первинної медико-санітарної допомоги №2 про наявність у заявників цукрового діабету ІІ ступеню.

Разом з цим, матеріальний стан боржників не є безумовною підставою для невиконання судових рішень, які набрали законної сили, та не є винятковою обставиною, що утруднює виконання рішень суду, так само як й хвороба на цукровий діабет.

Інших доказів на підтвердження існування виняткових обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення суду, надано не було.

Зазначене свідчить про те, що заявниками не надано доказів на підтвердження обставин, які мають характер особливих або виняткових та які можуть бути підставою для розстрочки виконання рішення суду відповідно до приписів ст. 435 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 259-261, 435 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_5, ОСОБА_3 про відстрочення виконання рішення Ленінського районного суду міста ОСОБА_1 від 18 квітня 2016року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа банк» до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про стягнення боргу за кредитним договором - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги.

У разі оголошення вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту судового рішення.

У відповідності до п. 15.5 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя Ленінського районного

суду міста ОСОБА_1 Румянцева

Повний текст судового рішення складений "19" лютого 2018 року