Справа № 373/2269/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2018 року м. Переяслав-Хмельницький

Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючої судді Керекези Я.І.,

при секретарі Олійник Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Переяслав-Хмельницькому справу № 373/2269/16 за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», представник позивача ОСОБА_1, до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся з позовом до суду і просить стягнути із відповідача заборгованість у розміоі 23369,69 (дол.США), що за курсом 25,80 відповідно до службового розпорядження НБУ від 21.09.2016 складає 602938,00 грн., за кредитним договором №138 МІКР-СР від 10.09.2008; також просить стягнути з відповідача судові витрати по справі. Посилається на те, що відповідно до укладеного 10.09.2008 договору відповідач отримала кредит у розмірі 65000,00 доларів США із сплатою 18 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач здійснив видачу кредитних коштів. Відповідач зобов`язання за кредитним договором не виконує, внаслідок чого утворилася вищезазначена заборгованість.

25 січня 2017 року було відкрито провадження по даній справі і призначено судове засідання на 10-00 17 березня 2017 року.

17 березня 2017 у зв`язку з неявкою представника позивача суд ухвалив відкласти судове засідання на 11-00 18 квітня 2017 року.

18 квітня 2017 року, для надання можливості врегулювати спір мирним шляхом, за клопотанням представника відповідача судове засідання відкладено на 14-00 10 травня 2017 року.

Того ж дня, ОСОБА_2 подала до суду апеляційну скаргу на ухвалу суду від 25 січня 2017 року про відкриття провадження.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 11 травня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 27 червня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 через неусунення недоліків повернуто апелянту.

11 липня 2017 року дана цивільна справа прийнята до провадження суддею Керекезою Я.І. та призначено судове засідання на 10-00 25 жовтня 2017 року.

17 жовтня 2017 року ОСОБА_2 подала до суду заяву про зупинення провадження у справі до вирішення іншої справи за її позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів, визнання недійсним кредитного договору та договору іпотеки.

В судове засідання 25 жовтня 2017 року сторони не з`явилися, судове засідання відкладено до 11-00 17 січня 2018 року.

Ухвалою суду від 25 жовтня 2017 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про зупинення провадження у справі.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просить їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 визнала, що має заборгованість у розмірі 23369, 69 доларів США, однак вважає, що заборгованість повинна стягуватись в гривнях за курсом НБУ, який був станом на дату отримання кредиту.

Судом встановлено наступне.

10 вересня 2008 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено договір кредиту №138 МІКР-СР.

Відповідно до копії Статут ПАТ КБ «ПриватБанк» Закрите акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», яке створене відповідно до Установчого договору від 06 липня 2000 року, є правонаступником прав та обов`язків комерційного банку «ПриватБанк». Рішенням загальних зборів акціонерів від 30 квітня 2009 року Закрите акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» було змінене на Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанку» із переходом до нього всіх прав та обов`язків попередника.

Відповідно до умов договору банк надав ОСОБА_2 кредит для придбання квартири в сумі 65000,00 доларів США зі сплатою 18% річних за користування кредитними коштами з терміном остаточного повернення 10 вересня 2018 року. Погашення кредиту відповідач зобовязаний здійснювати щомісячно рівними частинами з нарахованими процентами відповідно до графіку платежів. Банк виконав свої зобовязання за договором кредиту, здійснив видачу коштів у сумі 65000,00 доларів США відповідачу.

Відповідач ОСОБА_2 не виконує належним чином зобовязання за кредитним договором.

Згідно з розрахунком боргу по кредитному договору №138 МІКР-СР укладеному 10 вересня 2008 року, станом на 21 вересня 2016 року, заборгованість за кредитом складає 33963,71 доларів США, що складається з 23369,69 доларів США тіло кредиту, 7861,79 доларів США заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 2732,23 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язання.

Таким чином, відповідачем були порушені умови договору щодо своєчасного погашення заборгованості та сплати обумовлених договором платежів.

Відповідно до п.2.3.3 а) кредитного договору банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту, в разі порушення позичальником зобов`язань встановлених договором.

Суд, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин та досліджених в судовому засіданні наданих доказів, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав.

Правовідносини, що виникли між сторонами по справі, регулюються нормами глави 71 Цивільного кодексу України

Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до вимог ст. ст. 526 та 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений строк.

Відповідач ОСОБА_2 визнала факт отримання нею кредитних коштів, порушення нею умов кредитного договору та наявності заборгованості перед банком в сумі 23369,69 доларів США, однак вважає незаконною вимогу позивача щодо стягнення з неї заборгованості за курсом 25,80 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 21.09.2016. Погоджується виконати зобов`язання в гривнях за курсом НБУ, який був станом на дату отримання кредитних коштів.

Статтею 99 Конституції України визначено, що грошовою одиницею України є гривня.

Згідно зі статтею 192 ЦК України законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом з тим, відповідно до частини другої статті 533 ЦК України, якщо в зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Зазначена правова позиція викладена у постанові ВСУ у справі за № 6-284цс17.

Таким чином, сума, що підлягає сплаті за зобовязанням ОСОБА_2, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України встановленим для відповідної валюти на день платежу, тобто на на дату розрахунку 21.09.2016, що становить 602938,00 грн.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.533 ЦК України, якщо в зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частини перша та третя статті 533 ЦК України).

Як вбачається з п.4.7 кредитного договору, погашення кредиту, сплата відсотків за даним Договором здійснюється у валюті кредиту.

Згідно зі статтею 2 Закону України від 7 грудня 2000 року № 2121-III «Про банки і банківську діяльність» кошти це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент.

Статті 47 та 49 цього Закону визначають операції банків з розміщення, залучення коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці операції здійснюються на підставі банківської ліцензії.

Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» визначено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України (далі НБУ). Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральної ліцензії) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету.

Крім того, Національним банком України на виконання положень статті 11 Декрету прийнято Положення.

Згідно з пунктом 1.5 цього Положення використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких НБУ видав йому банківську ліцензію та генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій).

Відповідно до розяснень, викладених у пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192, частина третя статті 533 ЦК України, Декрет).

Отже, якщо в кредитному договорі виконання зобовязання визначено у вигляді грошового еквіваленту в іноземній валюті (стаття 533 ЦК України), то за наявності хоча б в однієї зі сторін зобовязання (у банку-отримувача або в ініціатора платежу) індивідуальної або генеральної ліцензії на використання іноземної валюти на території України (стаття 5 Декрету), суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті.

З правових позицій Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, що викладені в Постанові Пленуму Суду № 5 від 30.03.2012, у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК України.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як вбачається із правової позиції Верховного суду України викладеної у постанові № 6-1680 цс15, якщо у кредитному договорі виконання зобовязання визначено у вигляді грошового еквіваленту в іноземній валюті (стаття 533 ЦК України) за наявності хоча б у однієї сторони зобовязання: або у банка-отримувача або у ініціатора платежу індивідуальної або генеральної ліцензії на використання іноземної валюти на території України (стаття 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю"), то суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті.

Позивачем долучена до матеріалів справи банківська ліцензія №22 від 05.10.2011 на право надання банківських послуг визначених частиною третьою статті 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність» з приміткою, що банківські послуги, які є валютними операціями, надаються на підставі генеральної ліцензії Національного банку України на здійснення валютних операцій.

При цьому, представник позивача не надав суду зазначеної генеральної ліцензії, що слугувало б підставою для задоволення позову про стягнення боргу саме в іноземній валюті, зазначивши, що іншої ліцензії немає.

Оцінивши всі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 за кредитним договором № 138 МІКР-СР від 10.09.2008 в зазначеному в позовній заяві гривневому еквіваленті заборгованості в розмірі 602 938,00 гривень.

При цьому суд бере до уваги ту обставину, що відповідач ОСОБА_2 визнала факт наявності в неї заборгованості в розмірі 23369, 69 доларів США. Однак не може взяти до уваги її посилання на необхідність стягнення з неї боргу в гривневому еквіваленті по курсу на час отримання кредиту, оскільки курс долара США по відношенню до гривні дуже виріс, виходячи з наступного. Валюта погашення заборгованості по кредиту передбачена в кредитному договорі. Звертаючись до суду, позивач самостійно, за наявності необхідної сукупності факторів, зазначає валюту стягнення. Саме по собі зростання курсу іноземної валюти не є таким фактором. Позивач (позичальник) міг би, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті.

Відповідно до п.9 Перехідних положень ЦПК України ( в редакції Закону України № 2147-VII від 03 жовтня 2017 року) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Що стосується судового збору.

Як вбачається з платіжного доручення №ВО908В133J від 08.06.2016 позивачем сплачено судовий збір у розмірі 12634,43 грн.

Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції на дату звернення до суду 19.12.2016) розмір ставки судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше і розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ціна позову становить 602938 грн. 00 коп. Таким чином, позивачем мав бути сплачений судовий збір у розмірі 9044,07 грн.

У зв`язку із надмірно сплаченим судовим збором суд звертає увагу позивача, що відповідно до п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» зайвосплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду.

На підставі викладеного, відповідно до ст.ст.192,526,530,533,1054,1055 ЦК України, керуючись ст.ст. 12, 81, 263-265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», представник позивача ОСОБА_1, до ОСОБА_2 про стягнення боргу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором № 138 МІКР-СР від 10.09.2008 в розмірі 602 938 (шістсот дві тисячі дев»ятсот тридцять вісім) гривень 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» в розмірі 9044 (дев»ять тисяч сорок чотири) гривень 07 копійок.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу ХIIІ "Перехідні положення" Цивільного процесуального кодексу України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», , рахунок для погашення заборгованості і судового збору 3111, МФО 305299, місце знаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50.

Представник позивача: ОСОБА_1, зареєстрований за адресою: 02091, АДРЕСА_1.

Відповідач: ОСОБА_2, зареєстрована та проживаюча ІНФОРМАЦІЯ_1, пенсіонер, ідентифікаційний номер НОМЕР_1.

Складання повного рішення вчинено 25 січня 2018 року.

Суддя Я. І. Керекеза