Постанова

Іменем України

31 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 343/1898/16-ц

провадження № 61-24368св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),

суддів: Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Вигодська селищна рада Долинського району Івано-Франківської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області у складі колегії суддів: Ясеновенко Л. В., Васильковського В. М., Проскурніцького П. І. від 09 березня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Вигодської селищної ради Долинського району Івано-Франківської області про визнання права власності на квартиру.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер її дядько - ОСОБА_2, після смерті якого відкрилась спадщина на квартиру АДРЕСА_1, яку він успадкував після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року матері - ОСОБА_3, фактично вступивши в управління спадковим майном. Вона є спадкоємцем за правом представлення, оскільки брат спадкодавця, а її батько - ОСОБА_4, помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року. Інших спадкоємців немає. Прийнявши спадщину після смерті ОСОБА_2, вона звернулась в нотаріальну контору для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно.

Постановою державного нотаріуса Дудкевич О. Я. від 07 жовтня 2016 року їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1, оскільки відсутні правовстановлюючі документи щодо належності спадкового майна спадкодавцеві.

Спадкоємець першої черги, дочка спадкодавця - ОСОБА_6, подала до норіальної контори заяву про те, що строк для прийняття спадщини після смерті свого батька пропустила без поважних причин і до суду за визначенням додаткового строку для прийняття спадщини звертатись не буде.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просила суд визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області у складі судді Керніцького І. І. від 03 листопада 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_2 загальною площею 41,3 кв. м.

Задовольняючи позов ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив із того, що на момент смерті ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_1 були зареєстровані ОСОБА_3 та ОСОБА_2 і останній прийняв спадщину після смерті матері, фактично вступивши в управління спадковим майном. Відповідно до статті 1268 ЦК України спадщина належить спадкодавцеві, незалежно від часу прийняття спадщини. Після смерті ОСОБА_2 спадкоємцем за правом представлення є ОСОБА_1, оскільки брат спадкодавця, а її батько - ОСОБА_4, помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року. Інших спадкоємців немає.

Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 09 березня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_7 задоволено.

Рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 03 листопада 2016 року скасовано.

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції і відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1, виходив із того, що рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської областівід 03 листопада 2016 року порушено права ОСОБА_7, яка пред'явила до суду позов до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання понад п'ять років однією сім'єю без реєстрації шлюбу зі спадкодавцем та визнання права спадкування за законом разом з спадкоємцем другої черги, однак не була залучена до участі в справі, чим позбавлено її можливості скористатися процесуальними правами, передбаченими статтею 27 ЦПК України 2004 року, що не сприяло всебічному і повному з'ясуванню дійсних обставин справи, прав і обов'язків сторін та ухваленню законного і обґрунтованого рішення.

У березні 2017 рокуОСОБА_1 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржуване судове рішення і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не звернув увагу на положення пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», згідно з яким постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на іас відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, як і прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Проте ОСОБА_8 взагалі не зверталася у нотаріальну контору із заявою про постійне проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та не надала відповідної відмови нотаріуса в оформленні спадщини, тому немає підстав для звернення до суду з позовом про встановлення факту спільного проживання після пропущення шестимісячного строку відповідно до статті 1270 ЦК України, а тим більше про визнання права власності на спадкове майно. Отже, ОСОБА_8 може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України.

Відзив на касаційну скаргу учасники справи до суду не подали.

У пункті 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

10 травня 2018 року справа передана з Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Судом встановлено, що згідно архівних даних за ОСОБА_3 17 вересня 1992 року на підставі договору купівлі-продажу від 11 вересня 1992 року зареєстровано право власності на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1.

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, а її сини: ОСОБА_4, батько позивача, - ІНФОРМАЦІЯ_4 року, ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_2 року (а.с.10, 11, 12).

Дочка ОСОБА_2 - ОСОБА_6, відмовилась в установленому законом порядку від прийняття спадщини після смерті батька, надавши до нотаріальної контори відповідну заяву (а.с. 15).

Постановою державного нотаріуса Дудкевич О. Я. від 07 жовтня 2016 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на це майно (а.с. 20).

Згідно з довідками комунального підприємства «Вигодський комбінат комунальних підприємств» від 13 квітня 2016 року та від 16 вересня 2016 року у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_2 та ОСОБА_7, остання з моменту реєстрації у зазначеній квартирі проживає та займається її утриманням (а.с. 48, 49).

Крім того, рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 15 вересня 2017 року позов позов ОСОБА_7 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання понад п'ять років однією сім'єю без реєстрації шлюбу та визнання права спадкування за законом разом з спадкоємцем другої черги задоволено частково.

Встановлено факт проживання понад п'ять років ОСОБА_7 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з померлим ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_2 У рештіпозову відмовлено.

Постановою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 22 грудня 2017 року рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 15 вересня 2017 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 про зміну черговості спадкування, надання права на спадкування за законом разом зі спадкоємцями другої черги та визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частку спадкового майна після смерті ОСОБА_2, а саме квартиру АДРЕСА_1 скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення.

Зміненочерговість спадкування та надано ОСОБА_7 право на спадкування за законом після смерті ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, разом зі спадкоємцями другої черги.

Визнано за ОСОБА_7 право власності в порядку спадкування на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1.

Згідно з статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за законом або заповітом.

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1, апеляційний суд дійшов вірного висновку про те, що оскаржуваним рішенням суду першої інстанції порушуються права ОСОБА_7, яка з 22 лютого 1997 року до 06 липня 2010 року перебувала у зареєстрованому шлюбі зі спадкодавцем, ОСОБА_2, і на момент його смерті була зареєстрована у спірній квартирі, що встановлено преюдиційним рішенням суду.

У частині третій статті 61 ЦПК України 2004 року зазначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно з пунктом 9 частини третьої статті 124 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Частиною першою статті 14 ЦПК України 2004 року визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Разом з тим районний суд, ухвалюючи рішення про визнання права власності на спірну квартиру за позивачем, не встановив кола всіх спадкоємців після смерті ОСОБА_2 та не залучив ОСОБА_7 до участі у справі.

При цьому у силу процесуальних повноважень згідно зі статтями 303, 307 ЦПК України 2004 року апеляційний суд не має права залучати до участі у справі на стадії апеляційного провадження інших осіб. Отже, скасовуючи рішення районного суду та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд норм ЦПК України не порушив.

Доводи касаційної скарги про те, що ОСОБА_7 не має права на спадкове майно є безпідставними, оскільки апеляційним судом встановлено, що вона є спадкоємцем за законом і їй надано право на спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 разом зі спадкоємцями другої черги.

Таким чином, висновки апеляційного суду відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, наданим суду доказам дана належна правова оцінка.

Доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають, зводяться до незгоди з висновками суду апеляційної інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Згідно з статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення апеляційного суду - без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палатиКасаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 09 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк