Справа № 344/6918/17
Провадження № 2/344/897/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2018 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді Татарінової О.А.,

за участю секретаря Бухвак І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Івано-Франківську цивільну справу за позовом ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення,-

В С Т А Н О В И В:

ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» звернулося до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів за послуги з централізованого опалення в сумі 34700,82 грн., стягнення судових витрат.

30.10.2017 року позивач подав до суду заяву про збільшення позовних вимог з поясненням, в яких зазначив, що з 01.08.2014 року даний житловий будинок відключено від мереж центрального опалення. Нарахування за опалення було припинено з 01 серпня 2014 року та відновлено з жовтня 2016 року. Між сторонами укладено договір про надання послуг з централізованого опалення від 03.10.2016 року та діє по даний час. Тобто нарахування за послуги теплопостачання здійснювалося з часу придбання квартири з грудня 2004 року по липень 2014 року та з 03 жовтня 2016 року по 01.12.2016 року. В обґрунтування своїх пояснень позивачем додано копії акту про від 26.03.2007 року про проведення обстеження систем опалення та гарячого водопостачання ж/б по вул. Гарбарська, 2, копію акта від 01.08.2014 року про відключення вказаного будинку від мереж центрального опалення, копію заяви ОСОБА_1 від 03.10.2016 року про підключення централізованого опалення до будинку по вул. Гарбарська, 2 в м. Івано-Франківськ, та копію акта від 20.10.2016 року про включення опалення та гарячого водопостачання до будинку по вул. Гарбарська, 2 в м. Івано-Франківську (а.с. 72-75).

Окрім цього, в своїх поясненнях позивач зазначає, що звертався до Івано-Франківського міського суду із заявами про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання з ОСОБА_2, ОСОБА_3, які проживають ІНФОРМАЦІЯ_1, та який скасований за заявою ОСОБА_3, що підтверджується доданими до матеріалів копіями ухвал Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області (а.с. 69-71).

15.12.2017 року позивач подав заяву про уточнення позовних вимог, в якій просив врахувати як переривання строку позовної давності звернення позивача із заявою про видачу судового наказу та здійснення більших оплат, ніж становили нарахування, та стягнути з ОСОБА_1 34910,82грн. боргу за послуги теплопостачання станом на 01.02.2017 року (а.с.103), на підтвердження додав довідки за опалення (а.с.104,105).

06.02.2017 року позивач подав заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої просив стягнути з ОСОБА_1 30300,82грн. боргу за послуги теплопостачання станом на 01.01.2018 року, про що надав відповідні довідки за опалення.

В судовому засіданні представник відповідача заперечив проти заявлених позовних вимог, просив відмовити в задоволенні позову через пропуск строку позовної давності.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» проводить господарську діяльність в т.ч. у сфері теплопостачання, та надає послуги до будинку, де знаходиться квартира відповідачів, що не спростовано належними доказами.

Власником квартири №1 та квартири АДРЕСА_1 являється ОСОБА_1, що підтверджено договорами купівлі продажу квартири від 29.12.2004 року та 30.12.2004 року (а.с.9-10).

Згідно адресної довідки від 28.10.2005 року ОСОБА_1 зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2.

З 01.08.2014 року житловий будинок по вул. Гарбарська 2 в м. Івано-Франківську відключено від мереж центрального опалення, що підтверджується копією акта від 01.08.2014 року .

03.10.2016 року ОСОБА_1 звернулася до позивача з заявою про підключення централізованого опалення до будинку по вул. Гарбарська, 2 в м. Івано-Франківськ, та 03 жовтня 2016 року між сторонами укладено договір про надання послуг з централізованого опалення, про що свідчить акт від 20.10.2016 року.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обовязки визначає Закон України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до вказаного закону, термін «житлово-комунальні послуги» визначається як результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування у жилих та нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Згідно зі статтею 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг з конкретним споживачем сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Правовідносини, які виникли у сфері надання комунальних послуг, регулюються спеціальним законодавством, а саме як вже зазначалось Законом України «Про житлово-комунальні послуги» та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Разом з тим відповідно до загальних умов виконання зобовязання, установлених ст. 526 ЦК України, зобовязання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобовязань.

З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору про надання послуг з теплопостачання є зобовязанням, у якому, серед інших прав і обовязків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обовязок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) вимагати сплату грошей за надані послуги.

Заборгованість по даних послугах відповідача, за розрахунком позивача за період з 01.12.2004 року по 01.01.2018 року, становить 30300,82грн. Нарахування за послуги теплопостачання за наданими розрахунками здійснювалася з часу придбання квартири з грудня 2004 року по квітень 2014 року та з 03 жовтня 2016 року по 01.12.2016 року.

У позовній заяві позивач посилається на те, що на виконання вимог п.3 ч.2 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ним було оприлюднено договір приєднання на сайті організації та в газеті «Західний курєр» від 13.12.2012 року.

У поданому до суду запереченні (а.с. 36-40) відповідач зазначає, що між сторонами 03.10.2016 року було укладено договір. Відповідач вказує на те, що укладення договору у 2016 році підтверджує те, що позивач визнав розірваним договір приєднання від 13.12.2012 року.Таким чином 2014,2015 та майже весь 2016 роки ніяких зобов'язань між позивачем та відповідчем не було. 03.10.2016 року сторони уклали новий договір на теплопостачання строком на один рік Позовна заява складена 10.04.2017 року, а борги за теплопостачання, якого не було, нараховані до 26.02.2014 року. Виходячи з наведеного відповідач просив застосувати позовну давність.

Загальна позовна давність, відповідно до вимог ст. 257 ЦК України, встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

В даній справі представник відповідача просив про застосування позовної давності.

Згідно довідки про розрахунки за опалення за 2016 рік, борг за опалення квартири № 1 за 2016 рік складає 4530,11грн., яку в лютому 2017 року було сплачено, що видно з довідки за опалення за 2017 рік. Сума 5981,11грн. оплачена у травні 2017 року за січень, лютий, березень 2017 року. З довідки за опалення за 2016 рік по квартирі № 2 вбачається, що березні 2017 року оплачено нараховану суму за 2016 рік - 2519,60грн.

З даних довідок також вбачається про те, що зазначено і відповідачем, що оплата проводилась не по місячному нарахуванню, а по мірі можливості.

З листа № 14/2281 від 15.12.2017 року ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» (а.с.110) вбачається, що між ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» та ОСОБА_1 03.10.2016 року укладено договір «Про надання послуг з централізованого опалення», та станом на 15.12.2017 року заборгованість за надані послуги квартири № 1 -в сумі 1031,22грн., що утворилась за період з 03.10.2016 по 01.10.2017 рокуАДРЕСА_2 в сумі 4608,07грн., що утворилась за період з 03.10.2016 року по 01.10.2017 року, оплачена споживачем 01.12.2017 року та 13.12.2017 року відповідно. Житловий будинок по вул. Гарбарська, 2 з 01.10.2017 року відключений від централізованого опалення, договір «Про надання послуг з централізованого опалення» від 03.10.2016 року, укладений між ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» та мешканкою кв. 1 та кв. 2 ж/б Гарбарська, 2 ОСОБА_1, розірваний. Заборгованість по вказаному договору виплачена в повному обсязі.

За змістом ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач, а тому помилковим є твердження представника позивача про переривання строку позовної давності у звязку із зверненням до суду із заявою про видачу судового наказу, оскільки заява про видачу судового наказу була повернута позивачу,а тому в даному випадку перебіг позовної давності не переривається.

Оскільки позивач звертався до суду із заявами про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання з ОСОБА_2, ОСОБА_3, які проживають ІНФОРМАЦІЯ_1, а даному випадку не до відповідача за даним позовом, суд вважає, що строк позовної давності за вимогою не переривався.

Таким чином, на час розгляду справи у відповідача існує заборгованість перед позивачем за період з з грудня 2004 року по квітень 2014 року, однак з позовом до суду ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» звернувся лише в травні 2017 року, тобто з пропуском строку позовної давності, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі ст.ст. 509, 526, 815, 901, 903 ЦК України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, керуючись ст.ст. 12,13, 263-265 ЦПК України суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Татарінова О.А.

Повний текст рішення складено 09 лютого 2018 року.