Справа № 454/1429/16-Ц Головуючий у 1 інстанції: Адамович М.Я.
Провадження № 22-ц/783/2869/17 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2018 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого - Мікуш Ю.Р.,

суддів: Павлишина О.Ф., Приколоти Т.І.

секретар Бохонко Е.Р.

З участю:представників позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3, відповідачки та її представника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 27 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третіх осіб Острівської сільської ради, Комунального підприємства Львівської обласної ради «Червоноградське МБТІ», Сокальської районної державної адміністрації, Сокальської державної нотаріальної контори, про визнання права власності на майно та усунення перешкод у користуванні майном,-

в с т а н о в и л а :

Оскаржуваним рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 27 лютого 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Додатковим рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 13 червня 2017 року стягнуто з ОСОБА_5 в дохід держави 1280 грн. недоплаченого судового збору.

Рішення суду оскаржила позивач ОСОБА_5 В апеляційній скарзі зазначає, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального права та без повного з'ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Важає помилковим висновок суду про те, що акт №12 від 04.04.1953 року про передачу будинку з надвірними спорудами у власність її батька як переселенця не є безумовною підставою для набуття права власності на спірний колодязь та таким, що суперечить п.7 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу УРСР», яка діяла до 12.12.1995 року. Згідно з додатком 1 до цієї Інструкції акт про передачу будинків у власність переселенцям є саме тим належним доказом, який підтверджує право власності на спірний колодязь. Твердження відповідачів про те, що у них теж був такий акт, однак він не зберігся, нічим не підтверджене, а тому є голослівним та не повинно братися до уваги. Стверджує, що колодязь незаконно віднесений до будинку ОСОБА_7 на підставі його усного повідомлення, що підтверджено листами Червоноградського МБТІ від 21.06.2006 року та від 22.03.2016 року, а відтак незаконно успадкований відповідачем, оскільки постійно перебував у її володінні та користуванні. Звертає увагу, що розміщення колодязя на земельній ділянці, яка належала родичам позивача підтверджується містобудівними документами за 1970 рік, а також доказами наявними в матеріалах справи. Відтак, на думку скаржника рішення є необгрунтованим, тому просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_6 у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що в апеляційній скарзі не наведено достатніх підстав для скасування рішення, таке є законним та обгрунтованим. Стверджує, що спадкодавці позивача та відповідача були переселені одночасно та одночасно отримали у користування спірний колодязь. На час отримання Переселенських актів і на даний час органи місцевого самоврядування, як і спадкодавці (між якими не було спору) вважали, що колодязь є спільним для використання та користувались спільно. Спірна криниця не будувалася ні спадкодавцями позивача, ні спадкодавцями відповідача та переселенські акти були видані на одну криницю двом переселенцям. Просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши пояснення представників позивача ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення з приводу апеляційної скарги відповідача ОСОБА_6 та її представника ОСОБА_4, вивчивши матеріали цивільної справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Матеріалами справи встановлено, що позивач ОСОБА_5 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_6 про визнання за нею права власності на криницю, яка облаштована на межі суміжних земельних ділянок між її та відповідачки будинковолодіннями. Просила усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні спірною криницею, визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину, видане на ім»я відповідачки після смерті її батька та зобов»язати відповідачку не чинити перешкод у користуванні та розпорядженні криницею.

Із листа Червоноградського МБТІ №352 від 21.06.2006 року та доданих до нього копій інвентаризаційних документів вбачається, що будинковолодіння позивача ОСОБА_5НОМЕР_1 (житловий будинок, літня кухня з прибудовою і два сараї, споруди) по АДРЕСА_1 було зареєстровано в Червоноградському МБТІ 11.01.1988 року на праві приватної власності за ОСОБА_8 на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Острівської сільської ради згідно рішення Сокальського райвиконкому від 29.12.1987 року № 392.

27.11.1992 року вищезгадане будинковолодіння перереєстроване на праві приватної власності за ОСОБА_5 (позивач по справі, змінене прізвище ОСОБА_5 на ОСОБА_5) на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Сокальською держнотконторою 28.08.1990 року за реєстровим номером 2155.( а.с.11).

При первинній інвентаризації будинковолодіння АДРЕСА_1 21.05.1987 року (зведена інвентарна справа) на земельній ділянці знаходились: цегляний критий шифером житловий будинок, дерев»яні літня кухня з прибудівкою криті толлю, два дерев»яні сараї криті толлю, будинковолодіння НОМЕР_1 частково огорожено дерев»яною огорожею.

Будинковолодіння НОМЕР_2 (власник відповідач по справі ОСОБА_6) АДРЕСА_2 складається із: житловий будинок, літня кухня-сарай і два сараї, споруди зареєстроване в Червоноградському МБТІ 11.01.1988 року на праві приватної власності за ОСОБА_10 на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Острівської сільради згідно рішення Сокальського райвиконкому від 29.12.1987 року за № 392.

При первинній інвентаризації будинковолодіння АДРЕСА_2 21.05.1987 року (заведена інвентарна справа) на земельній ділянці знаходились: дерев»яний критий шифером житловий будинок, зблоковані цегляні літня кухня з сараєм покриті шифером та два дерев»яні сараї криті толлю, дерев»яна вбиральня. Подвір»я замощене асфальтобетоном, садиба частково огорожена дерев»яною огорожею. Крім того, на межі з будинковолодінням АДРЕСА_1 знаходився колодязь з бетонних кілець. ( а.с.17).

Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 28.10.2009 року, реєстровий номер НОМЕР_3, виданого Сокальською держнотконторою, право власності на нерухоме майно по АДРЕСА_2 зареєстровано за ОСОБА_6. Спадкове майно складається із дерев»яного житлового будинку, цегляної господарської будівлі з літньою кухнею, два сараї, вбиральня, споруди №1, №2, криниця.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із зібраних по справі доказів та дійшов вірного висновку, що відповідач ОСОБА_6 набула право власності на спірну криницю, яка є приналежною річчю до головної ( житлового будинку по АДРЕСА_2) на підставі вищеназваних правовстановлюючих документів, виданих на прізвище її батька ОСОБА_10, а саме свідоцтва про право власності від 11.01.1988 року .

За період з 1988 року попередній власник будинковолодіння НОМЕР_1 ОСОБА_8 та її спадкоємець по заповіту ОСОБА_5, яка стала власником будинковолодіння АДРЕСА_1, не оспорювали приналежність спірної криниці до будинковолодіння АДРЕСА_2. Відтак, у суду відсутні підстави для визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, виданого відповідачу ОСОБА_6 після смерті її батька ОСОБА_10.

Посилання представників позивача ОСОБА_5 на переселенський акт №12 ( а.с.7) від 04.04.1953 року відповідно до якого переселеній сім»ї ОСОБА_11 із Сколівського району Дрогобицької області на підставі постанови РМ СРСР від 28.08.1951 року надано цегляну хату №69, дерев»яну стайню, цегляну пивницю , бетонний колодязь із семи кілець колегія суддів не приймає до уваги, оскільки правовстановлюючі документи на право власності на будинковолодіння НОМЕР_1 видавалися на іншій правовій підставі та ніким із попередніх власників не оспорювалися, таким чином набули юридичної сили. Право власності відповідача ОСОБА_6на будинковолодіння АДРЕСА_1 є похідним від права власності її батька, отриманим на підставі свідоцтва про прийняття спадщини від 28.10.2009 року, де крім головної речі є приналежною річчю серед інших споруд криниця.

За змістом статті 186 ЦК річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов»язана з нею спільним призначенням є її приналежністю. Приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України (далі ЦК) спадкуванням є перехід прав та обов»язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

За приписами ст. 1218 ЦК до складу спадщини входять усі права та обов»язки, що належали спадкодавцеві, на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ст.328 ЦК право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом статті 321 ЦК право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

В суді апеляційної інстанції представник позивача ОСОБА_3 пояснив, що спору щодо користування спірною криницею на даний час немає, оскільки їхня сім»я облаштували собі іншу криницю, свою власну на подвір»ї, де користуються одноособово. Криниця, яка є предметом спору у справі, була спільною для сторін, однак власником, за його поясненнями, повина бути позивач по справі.

Із довідки №1324 від 09.06.2006 року вбачається, що позивач ОСОБА_5 є власником будинковолодіння АДРЕСА_1, однак не проживає там з 1978 року.

Відповідно до свідоцтва від 15.04.2005 року позивач змінила прізвище та ім»я з ОСОБА_5 на ОСОБА_5.

Відповідно до ст.12 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

За змістом статті 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення бз змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1, 375, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 27 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку визначеному ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 12 лютого 2018 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: О.Ф.Павлишин

Т.І.Приколота