Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/328/18 Головуючий у 1 інстанції: Плечищева О.В.
Є.У.№ 323/2902/16-ц Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

Бєлки В.Ю.

при секретарі: Бєловій А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 18 серпня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про зарахування коштів та стягнення пені,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначало, що відповідно до укладеного договору № б/н від 25.08.2009 року ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 17000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п.3.2, п.3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною картою та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, а також підтверджується підписом у заяві.

При укладанні договору сторони керувались ст.ст.634 ч.1, 1054, 526, 527, 530 ЦК України.

Позивач свої зобов'язання до договором та угодою виконав в повному обсязі, надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

Відповідач свої зобов'язання не виконує, ухиляється від виконання, у зв'язку з чим утворилася заборгованість у розмірі 25670,01 грн., яка складається з наступного:

15812,24 грн. - заборгованість за кредитом;

7538,34 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

620,76 грн. - заборгованість за пенею та комісією;

а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та Правил надання банківських послуг: 500, 00 грн. - штраф 9фіксовна частина), 1198,57 грн. - штраф (процентна складова).

Згодом уточнивши позовні вимоги та посилаючись на зазначені обставини, просило суд, стягнути з відповідача на їхню користь зазначену заборгованість, а також судові витрати по справі в сумі 1218 грн. за сплату судового збору при поданні позову до суду.

У вересні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що з 13.08.2014 року по 10.10.2014 року він знаходився на стаціонарному лікуванні у торакальному відділенні Запорізької міської клінічної лікарні екстреної швидкої медичної допомоги, де було проведено екстрене оперативне втручання з приводу абсцесу легенів.

У період знаходження його на лікуванні на мобільний телефон надходило ряд смс-повідомлень про зняття з його кредитної картки декількома транзакціями сум грошових коштів від 500 до 1000 грн. В ніч з 20 на 21 серпня 2014 року: 700грн., 1000грн., 1000 грн.. 500грн., 500 грн., 500грн., 1000 грн., 500 грн. на загальну суму 5700 грн. Такі ж повідомлення надійшли 27 серпня 2014 року про зняття суми 2000 грн. двома транзакціями (кожна по 1000 грн.).

На момент зняття коштів він перебував на стаціонарному лікуванні, банківська картка перебувала в нього, нікому не надавав жодних розпоряджень на зняття коштів і не повідомляв стороннім особам пін-коду доступу до картки.

Після деякого покращення фізичного стану, а саме 29.08.2014 року він звернувся з цього приводу до найближчого відділення «Приватбанку», проте будь-якої достеменної інформації не отримав, було повідомлено лише про те, що зазначені суми зняті через мережу «Інтернет».

Після тривалого очікування, лише наприкінці жовтня 2014 року позивач отримав листа з банку від 24.10.2014 року з повідомленням, що його звернення розглянуто та проханням зачекати з відповіддю, оскільки спеціалісти головного офісу шукають необхідну інформацію в архівах і архівних комплексах банку та проводять перевірку даних. Такі відписки позивач отримував ще декілька раз - 21.11.2014 та 19.12.2014 року. У лютому 2015 року він звернувся до банку повторно і в березні 2015 року отримав листа із зазначенням того, що він винен в усьому сам, оскільки ніби-то передав третім особам ідентифікаційні відомості для використання кредитної картки.

З приводу шахрайських дій невстановлених осіб, які зняли грошові кошти з належної йому кредитної картки триває кримінальне провадження в Орджонікідзевському РВ м. Запоріжжя.

Позивач ОСОБА_3 зазначає, що пін-код картки нікому не розголошував, як користувач своїми діями би бездіяльності не сприяв втраті чи незаконному використанню пін-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Згодом уточнивши позовні вимоги та посилаючись на зазначені обставини, просив суд, зарахувати на його рахунок суму незаконно знятих грошових коштів в загальній сумі 7700 гривень, а також стягнути з відповідача ПАТ «Приватбанк» на його користь пеню в розмірі 8346, 80 гривень відповідно до зазначених законів.

Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 18 серпня 2017 року позовну заяву ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено частково, зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість у розмірі 17970,00 грн.

Стягнуто на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» за рахунок держави судовий збір в розмірі 852,60 грн.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_3 пеню в сумі 8346,80 грн.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь держави судовий збір в розмірі 640,00 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду ПАТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду частково скасувати в та ухвалити нове, яким в задоволенні зустрічного позову відмовити в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

За ст. 375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції було встановлено, що відповідно до укладеного кредитного договору № б/н від 25.09.2009 року відповідач отримав кредит у розмірі 17 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Протягом дії договору, ОСОБА_3 було порушено умови даного договору, у зв'язку з чим станом на 31.10.2015 року виникла заборгованість на загальну суму 25670, 01 грн., яка складається з наступного:

15812, 24 грн. - заборгованість за кредитом;

7538, 34 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

620, 76 грн. - заборгованість за пенею та комісією;

а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та Правил надання банківських послуг: 500, 00 грн. - штраф (фіксовна частина), 1198, 57 грн. - штраф (процентна складова).

Частково задовольняючи основний позов, суд першої інстанції послався на те, що ст. 526 ЦК України передбачає, що зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк згідно з вимогами договору. У ч.1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Положення зазначеного закону відповідачем не були дотримані, він допустив існування заборгованості.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу, а також розмір процентів встановлений договором.

З огляду на зазначені положення закону в тому числі ст. 1049 ЦК України, якою передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти, а також враховуючи, що відповідач порушив умови договору, суд першої інстанції частково задовольнив позов про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором.

В цій частині судове рішення не оскаржене відповідачем.

Одночасно судом було встановлено, що з 13.08.2014 по 10.10.2014 року відповідач ОСОБА_3 знаходився на стаціонарному лікуванні у торакальному відділенні Запорізької міської клінічної лікарні екстреної швидкої медичної допомоги де було проведено екстрене оперативне втручання з приводу гострого абсцесу нижньої долі правої легені, що підтверджується довідкою ( а.с.112 т.1) та за час знаходження в лікарні стан хворого був середньої тяжкості ( а.с.33 т.2). В цей період на мобільний телефон надходило ряд смс-повідомлень про зняття з його кредитної картки декількома транзакціями сум грошових коштів від 500 до 1000 грн. В ніч з 20 на 21 серпня 2014 року: 700грн., 1000грн., 1000 грн.. 500грн., 500 грн., 500грн., 1000 грн., 500 грн. на загальну суму 5700 грн. Такі ж повідомлення надійшли 27 серпня 2014 року про зняття суми 2000 грн. двома транзакціями ( кожна по 1000 грн.), що підтверджується випискою руху операцій по кредитній картці відповідача, в якій відображено, що в зазначені ним періоди відбулося зняття сум грошових коштів в банкоматі «BRUNCH» (а.с.132 - 133 т.1).

Відповідач неодноразово звертався до банку з приводу несанкціонованого списання коштів. Вперше 29.08.2014 року він звертався до ПАТ «Приватбанк» з приводу незаконного зняття грошових коштів з його кредитної картки та був повідомлений листами від 24.10.2014 року, 21.11.2014 року, 19.12.2014 року про те, що вони проводять перевірку з даного приводу ( а.с.173-173 т.1), по закінченню буде надана відповідь, а листом від 03.03.2015 року була направлена вимога за порушення кредитних зобов'язань та сплати боргу ( а.с.177-178 т.1).

ОСОБА_3 звернувся до правоохоронних органів із заявою про вчинення злочину, відомості про який були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000250 від 15.01.2015 року за ч.1 ст.185 КК України (а.с.37,45 т.1, а.с.32 т.2).

Відповідно до повідомлення слідчого СВ Вознесенівського ВП ДВП ГУНП України в Запорізькій області Корольова О.С. було встановлено, що згідно з повідомленням служби безпеки «Приватбанку», 20-21 та 27 серпня 2014 року з належної ОСОБА_3 банківської картки були зняті кошти у загальній сумі 7700 грн. шляхом перерахування на «загальний гаманець» у м. Києві. Там же (у м.Києві) грошові кошти були зняті готівкою. Проводяться слідчі дії з метою встановлення точного місця зняття коштів та осіб, які вчинили злочин.

Частково задовольняючи зустрічний позов, суд першої інстанції правомірно послався на те, що відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення « Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням» затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30.04.2010 року № 223 ( яка була чинна на момент списання коштів) у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засію було використано без фізичного пред»явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Відповідно до ст.1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка, банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно із пунктом 37.2 ст. 37 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов'язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені буде обумовлений договором між ними.

Враховуючи, що з моменту останньої транзакції щодо зняття грошових коштів, а саме 27.08.2014 року до дня судового засідання минуло 1084 дні, суд першої інстанції визначив, що підлягає стягненню сума пені - 1084 дні х (7700 грн. х 0,1%) = 8 346 грн. 80 коп. з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_3

Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідач сам міг повідомити пін-код картки та зняти кошти є припущенням, до того ж судом надана оцінка доводам сторін та враховано, що позивач тривалий час на неодноразові звернення позивача не проводив відповідну перевірку, хоча він звернувся до банку безпосередньо після отримання повідомлень про списання коштів, цією ж карткою розраховувався за ліки, перебуваючи на стаціонарному лікуванні в м. Запоріжжі, хоча кошти були зняті в м. Києві, порушена кримінальна справа за заявою ОСОБА_3

З огляду на викладене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення позовних апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - залишити без задоволення.

Рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 18 серпня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 25.01.2018 р.

Головуючий:

Судді: