АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/1456/15-ц Номер провадження 2-др/786/4/18 Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
13 лютого 2018 року м. Полтава
Апеляційний суд Полтавської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
Головуючого судді: Панченка О.О.,
Суддів: Бутенко С.Б., Обідіної О.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення коштів та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про визнання договору недійсним та застосування наслідків недійсності правочину, -
Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 15 червня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено.

У задоволенні вимог зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

На вказане рішення суду першої інстанції ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, за результатами якої рішенням апеляційного суду Полтавської області від 15 жовтня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано недійсним договір простого товариства від 15 жовтня 2011 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні вимоги про застосування наслідків недійсності правочину шляхом зобов'язання сторін договору простого товариства від 15 жовтня 2011 року повернути один одному у натурі все, що вони одержали на виконання цього правочину.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 квітня 2016 року касаційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_5 задоволено частково, рішення апеляційного суду Полтавської області від 15 жовтня 2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

При новому апеляційному розгляді ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 6 червня 2016 року рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 15 червня 2015 року, залишено без змін.

Далі ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 жовтня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, рішення Апеляційного суду Полтавської області від 06 червня 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Апеляційного суду Полтавської області від 21 грудня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_6, представника ОСОБА_2 - задоволено частково.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 15 червня 2015 року - скасовано, ухвалено нове рішення по суті позовних вимог.

В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення коштів відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про визнання договору недійсним та застосування наслідків недійсності правочину задоволено частково.

Визнано недійсним договір простого товариства від 15 жовтня 2011 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні вимоги про застосування наслідків недійсності правочину шляхом зобовязання сторін договору простого товариства від 15жовтня 2011 року повернути один одному у натурі все, що вони одержали на виконання цього правочину.

09 січня 2018 року до Апеляційного суду Полтавської області надійшла заява ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення щодо вирішення питання про судові витрати, а саме стягнення з відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в солідарному порядку судового збору сплаченого нею до Апеляційного суду Полтавської області та до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Заслухавши суддю-доповідача та вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 133 ЦПК України, визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно зі змістом ч. 1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

З системного аналізу зазначених норм права, колегія суддів приходить до висновку про необхідність ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат між сторонами по справі, оскільки як вбачається судом апеляційної інстанції при прийнятті постанови не вирішено питання щодо стягнення судового збору.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_2 був сплачений судовий збір за розгляд справи, у суді першої інстанції у розмірі 243, 60 грн., у суді апеляційної інстанції в розмірі 1827,00 грн. (а.с. 93 т. 1) та в суді касаційної інстанції 7268, 00 грн. (а.с. 40, т.2) , а всього 9338,6 грн.

В заяві про ухвалення додаткового рішення ОСОБА_2 просила стягнути з відповідачів судовий збір сплачений нею до суду апеляційної та касаційної інстанції.

Однак заява підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Згідно пп. 1, 2 п. 1 ч. 2. ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» за звернення із позовною заявою майнового характеру законом встановлено розмір судового збору 1 відсоток від ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати, а за звернення із позовною заявою немайнового характеру 0,2 розміру мінімальної заробітної плати (в редакції від 01.01.2015 року та від 28.03.2015 року, які були чинними на час подачі позовів).

Так, при зверненні з позовом майнового характеру ОСОБА_3 сплатила 3654 грн., оскільки 1 % від ціни позову перевищував 3 розміри мінімальної заробітної плати, а ОСОБА_2 при зверненні з позовом немайнового характеру 243, 60 грн.

При цьому, згідно п 8 ч. 2 ст. 4 вказаного вище Закону ставки судового збору за апеляційною скаргою на рішення суду встановлені у розмірі 50 відсотків ставки, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви (в редакції від 28.03.2015 року, яка діяла на момент звернення ОСОБА_2 з апеляційною скаргою (02.07.2015 року).

Отже, згідно вимог ЗУ «Про судовий бір» звертаючись з апеляційною скаргою на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 15 червня 2015 року, ОСОБА_2 повинна була сплатити судовий збір у розмірі 1827 грн. та 121, 80 грн., тобто 50 % ставки, що підлягала сплаті при поданні позовних заяв, оскільки рішення суду першої інстанції останньою оскаржувалося в повному обсязі.

Проте ОСОБА_2 був сплачений судовий збір до суду апеляційної інстанції лише в розмірі 1827,00 грн. (а.с. 93 т. 1), питання доплати судового збору судом апеляційної інстанції не вирішувалося.

Далі у червні 2016 року звертаючись з касаційною скаргою на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 15 червня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 6 червня 2016 року, ОСОБА_2 сплатила судовий збір у розмірі 7268, 00 грн. (а.с. 40, т.2).

В свою чергу відповідно до пп.7. п. 1 ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» за подання до суду касаційної скарги на рішення суду ставка судового збору становила 120 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги (в редакції від 26.09.2015 року, яка діяла на момент звернення ОСОБА_2 з касаційною скаргою (06.07.2016 року)).

Виходячи з викладеної норми Закону, при звернення з касаційною скаргою ОСОБА_2 повинна була сплатити 4384,80 грн. ( позов майнового характеру) та 292, 32 грн (позов немайнового характеру), що в загальній сумі мало би складати 4677, 12 грн.

З викладеного вбачається, що за розгляд справи в суді касаційної інстанції, ОСОБА_2 були зайво сплачені кошти у розмірі 2590, 88 грн. (7268 4677, 12).

Таким чином, враховуючи, що постановою Апеляційного суду Полтавської області від 21 грудня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задоволено частково, рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 15 червня 2015 року - скасовано, ухвалено нове рішення по суті позовних вимог, а саме: позовну вимогу майнового характеру задоволено повністю (в позові ОСОБА_3 відмовлено), позовну вимогу немайнового характеру задоволено частково (позов ОСОБА_2 задоволено частково), тому у відповідності до ч. 1 ст.141 ЦПК України, на ОСОБА_7 та ОСОБА_4, покладається судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто 1827 грн. (сума повністю за розгляд справи в суді апеляційної інстанції), 4384, 80 грн. (сума, яка підлягала сплаті в суді касаційної інстанції) та 146, 16 грн. (50% від 292, 32 грн. суми, яка підлягала сплаті за розгляд апеляційної скарги), а всього 6357, 96 грн.

Разом з тим, з аналізу п. 35 Постанови № 10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ « Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року, судовий збір присуджується окремо з кожного відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

В такому випадку з ОСОБА_7 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір у розмірі по 3178, 98 грн., сплаченого ОСОБА_2 за час розгляду справи в суді апеляційної і касаційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 133, 141, 270 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Заяву ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення про судові витрати у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення коштів та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про визнання договору недійсним та застосування наслідків недійсності правочину - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 грн. судовий збір у розмірі по 3178, 98 грн. з кожного, сплачений ОСОБА_2 за розгляд справи в судах апеляційної і касаційної інстанцій

В іншій частині заяви відмовити.

Додаткова постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя : /підпис/ ОСОБА_1

Судді: /підпис/ ОСОБА_8 /підпис/ ОСОБА_9

КОПІЯ

ВІРНО: суддя Апеляційного суду

Полтавської області ____________ ОСОБА_1

Повний текст судового рішення складено 13 лютого 2018 року.