ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2018 року

м.Суми

Справа №592/815/17

Номер провадження 22-ц/788/2010/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Хвостика С. Г. , Ткачук С. С.

з участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

сторони:

позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач ОСОБА_1,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Сумської області у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 12 вересня 2018 року в складі судді Косолап М.М., ухвалене у м. Суми, повний текст якого складено 17 вересня 2018 року,

в с т а н о в и в:

17 січня 2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, мотивуючи вимоги тим, що 18 грудня 2007 року між ним та відповідачем укладено кредитний договір № SUH2GK, за умовами якого ПАТ КБ «ПриватБанк» зобовязався надати відповідачу кредит у розмірі 22450,00 доларів США на термін до 18 грудня 2017 року, а відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Погашення заборгованості повинно здійснюватися щомісяця в період сплати, відповідач повинен надавати банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. У випадку порушення зобовязань за кредитним договором, відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

Відповідач своїх обовязків щодо повернення заборгованості за кредитним договором належним чином не виконував.

У звязку з порушеннями зобовязань за кредитним договором станом на 29 листопада 2016 року виникла заборгованість у розмірі 105015,10 доларів США, яка складається із наступного: 19676,69 доларів США заборгованість за кредитом; 12756,72 доларів США заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 3680,00 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 68901,69 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором.

Просило стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за вищевказаним кредитним договором та судові витрати.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 12 вересня 2018 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач не направляв вимогу відповідачу про дострокове погашення заборгованості, а тому строк виконання зобовязання на вимогу банку не змінено, строк погашення кредиту встановлено договором до 18 грудня 2017 року.

Вказувало, що оскільки строк дії кредитного договору встановлено до 18 грудня 2017 року, а останній платіж здійснено 21 квітня 2009 року, то перебіг позовної давності щодо щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу. Таким чином, позовна давність за платежами, які мали бути внесені за останні 5 років перед зверненням кредитора до суду, не сплила. Отже, суд першої інстанції повинен був стягнути заборгованість по щомісячним платежам за період з 17 січня 2012 року по 29 листопада 2016 року, тобто за останні 5 років, з урахуванням п. 4.5 кредитного договору, що передували зверненню до суду.

ОСОБА_1 не скористався правом подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Пунктом 8 частини першої розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, також визначено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_2, яка заперечувала проти доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 18 грудня 2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № SUH2GK, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк з 18 грудня 2007 року по 18 грудня 2017 року включно у вигляді непоновлюваної лінії у розмірі 22450,00 доларів США на наступні цілі: 20000,00 доларів США на купівлю будинку, а також у розмірі 2450,00 доларів США на сплату страхових платежів, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,92% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 2% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,2% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, відсотки за дострокове погашення кредиту відповідно до п. 3.11 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно з п. 6.2 даного договору. Періодом сплати вважати період з «13» по «18» число кожного місяця.

Погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 317,69 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди.

Згідно з п. 2.2.2 договору, позичальник зобовязався сплатити відсотки за користування кредитом відповідно до п. п. 7.1, 2.3.1, 2.3.2, 2.3.3, 3.1, 3.2 даного договору. Повну сплату відсотків за користування кредитом здійснити не пізніше дати фактичного повного погашення кредиту.

Позичальник зобовязався погашення кредиту зробити в порядку, сумах і строки, передбачені п. п. 7.1, 7.1.1, 7.1.2 та п. 2.3 цього договору (п. 2.2.4 договору).

Відповідно до п. 2.3.1 договору, банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом, при зміні конюнктури ринку грошових ресурсів в Україні. При цьому банк надсилає позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом семи календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки.

Згідно з п. 4.5 договору, терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки, пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю пять років.

У звязку з неналежним виконанням ОСОБА_1 зобовязань за кредитним договором, станом на 29 листопада 2016 року утворилася заборгованість у розмірі 105015,10 доларів США, яка складається із: 19676,639 доларів США заборгованість за кредитом; 12756,72 доларів США заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 3680,00 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 68901,69 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором (а.с. 5-8).

З наданого суду позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що останній платіж за кредитним договором ОСОБА_1 здійснено 21 квітня 2009 року у розмірі 200,00 доларів США на погашення процентів за кредитом.

Умовами укладеного між сторонами кредитного договору, а саме пунктом 3.2 передбачено, що кошти, отримані від позичальника для погашення заборгованості по кредиту, насамперед направляються на відшкодування витрат/збитків банку згідно п. п. 2.2.9, 2.3.8 цього договору, далі пені згідно розділу 4 цього договору, далі простроченої комісії по кредиту, далі простроченої винагороди, далі прострочених відсотків, далі простроченої заборгованості за кредитом, частина суми, що залишається (у т.ч. числі, надана позичальником понад суму щомісячного платежу), направляється на погашення заборгованості за кредитом (якщо інше не передбаченого п. 6.8), далі комісії, далі винагороди, далі відсотків, далі кредиту. Остаточне погашення заборгованості за кредитом виконується не пізніше дати зазначеного в п. 7.1 Договору. Сума остаточного погашення заборгованості може відрізнятися від суми щомісячного платежу. При несплаті винагороди, комісії (у випадку її щомісячної сплати згідно п. 7.1 даного договору або згідно п. 3.10 даного договору), відсотків, і/або частини кредиту до останнього дня періоду сплати, вони вважаються простроченими.

У разі порушення термінів оплати, передбачених п. 7.1.2 (в т.ч. оплати заборгованості не в повному обсязі) на 120 календарних днів сторони дійшли згоди вважати строком повернення кредиту (залишку заборгованості по кредиту), відсотків, винагороди, пені (в повному обсязі) в останній день місяця, в якому відбулося порушення термінів оплати на 120 календарних днів (п. 7.1.2 Договору).

Також судом встановлено, що рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 08 вересня 2009 року в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору від 18 грудня 2007 року, укладеному між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 на суму 19400 доларів США 50 центів, звернуто стягнення на предмет іпотеки присадибну земельну ділянку та житловий будинок, загальною площею 67,1 кв м, житловою площею 42,8 кв м, що знаходиться за адресою: м. Великий Вистороп, Лебединського району Сумської області, вул. Шевченківська, 19 та належить на праві власності ОСОБА_1, шляхом продажу зазначеного предмету іпотеки ЗАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від імені власника договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем з отриманням витягу з Державного реєстру права власності, а також наданням ЗАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу (а.с. 110).

Рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» мотивоване тим, що позивач звернувся до суду із позовом за захистом свого порушеного права поза межами пятирічного строку позовної давності, яка визначена умова кредитного договору і про застосування якої заявлено представником відповідача.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції ухвалене правильне по суті рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

12 липня 2018 року представником відповідача ОСОБА_1 адвокатом ОСОБА_2 подано клопотання про застосування строку позовної давності (а.с. 80).

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 останній платіж на погашення процентів було здійснено 21 квітня 2009 року, а до суду банк звернувся з позовом лише 17 січня 2017 року, тобто з пропуском строку позовної давності, про застосування наслідків спливу заявлено відповідачем.

Крім того, за змістом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи.

Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо за кожним простроченим платежем.

Відповідно до частини другої статті 264 ЦК України, позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Отже, виходячи з вищевикладеного, перебіг позовної давності шляхом предявлення позову може перериватися в разі звернення позивача до суду, в тому числі й направлення позовної заяви поштою, здійсненого з додержанням вимог процесуального законодавства.

Пунктом 7.3 кредитного договору передбачено, що забезпечення виконання позичальником зобовязань за кредитним договором виступає іпотека будинку за адресою: Сумська обл., Лебединський район, с. Великий Вистороп, вул. Шевченківська, 19.

З матеріалів справи вбачається, що у 2009 році ЗАТ КБ «ПриватБанк» зверталося до суду з позовом до ОСОБА_1 про погашення заборгованості за кредитним договором за рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки та 08 вересня 2009 року судом ухвалено рішення про задоволення позову.

Отже, вказане свідчить, що у зв'язку з неналежним виконанням позичальником зобов'язань за кредитним договором, банк реалізував передбачене ч. 2 ст. 1050 ЦК України право вимоги дострокового виконання основного зобов'язання та відповідно змінив строк виконання основного зобов'язання.

Враховуючи те, що внаслідок предявлення позивачем позову за вищевказаним кредитним договором позовна давність згідно з ч. 2 ст. 264 ЦК України перервалась, і після переривання перебіг позовної давності почався заново.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що ОСОБА_1 порушено права позивача, оскільки існує заборгованість за кредитним договором № SUH2GK від 18 грудня 2007 року, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем, у розмірі 19676,69 доларів США.

Проте, порушене право ПАТ КБ «ПриватБанк» не підлягає захисту, оскільки банк звернувся до суду з позовом про захист свого порушеного права лише 17 січня 2017 року, тобто поза спливом пятирічного строку позовної давності, який визначено п. 4.5 кредитного договору. Поважності причин пропуску строку звернення до суду позивач не надав.

За встановлених обставин справи та вимог закону апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову ПАТ КБ «ПриватБанк» за пропуском строку позовної давності.

Доводи апеляційної скарги про те, що банком не пропущено строк позовної давності, оскільки строк виконання зобовязання за кредитним договором до 18 грудня 2017 року, не заслуговують на увагу колегії суддів апеляційного суду та не ґрунтуються на законі, оскільки позичальник допустив кредитну заборгованість, а банк пред'явив дострокову вимогу про повернення кредиту, подавши позов про звернення стягнення на предмет іпотеки, який задоволено рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 08 вересня 2009 року, тому строк виконання основного зобовязання змінився. Після пред'явлення позову у 2009 році позовна давність перервалась і перібіг строку позовної давності для банку по щомісячним платежам розпочався заново, проте, позов банком було пред'явлено лише у січні 2017 року.

Посилання в апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» на необхідність стягнення заборгованості по щомісячним платежам у межах останніх пяти років до звернення банку до суду з позовом, також є безпідставними.

Так, Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав - учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

Європейський суд з прав людини зауважив, що відмова національного суду обґрунтувати причину відхилення заперечення стосовно спливу позовної давності є порушенням статті 6 Конвенції. Встановлена законом позовна давність була важливим аргументом, вказаним компанією-заявником в ході судового розгляду. Якби він був прийнятий, то це, можливо, могло призвести до відмови в позові. Проте, суд не навів ніяких обґрунтованих причин для неприйняття до уваги цього важливого аргументу (GRAFESCOLO S.R.L. v. THE REPUBLIC OF MOLDOVA, № 36157/08, § 22, 23, ЄСПЛ, від 22 липня 2014 року).

Апеляційний суд вважає, що при вирішенні справи суд першої інстанції правильно, всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо дослідив всі докази, які підтверджували позицію позивача та входили до предмета доказування, надав їм належну оцінку, застосував положення законодавства, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин та дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк».

За таких обставин, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 367- 369, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 12 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді: О.Ю. Кононенко

ОСОБА_3

ОСОБА_4