Справа № 642/6258/17
Провадження 2/642/206/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2018 року Ленінський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Гримайло А.М.,

при секретарі Сорокіній Ю.В.

без участі сторін

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності у порядку спадкування за законом на 1/6 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель і господарчих споруд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 у грудні 2017 року звернулася до суду з позовними вимогами про визнання за нею права власності на 1/6 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель і господарчих споруд АДРЕСА_2 у порядку спадкування за законом після батька, ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_7.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона, уроджена «ОСОБА_1», уродженка м. Харкова, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 27.03.2017 року зареєстрована і фактично мешкає за адресою АДРЕСА_1. До того з дня народження позивач постійно мешкала і була зареєстрована за адресою АДРЕСА_2. На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15.07.2015 року, виданого державним нотаріусом Другої ХДНК Гончаренко Л.А., позивач отримала право власності на 1/6 частину житлового будинку АДРЕСА_2 з відповідною частиною надвірних будівель і господарчих споруд після матері, ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_8, за складеним останньою 06.10.2000 року заповітом, посвідченим приватним нотаріусом ХМНО Ключниковою В.О. На підставі рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 12.06.2015 року було встановлено, що ОСОБА_1 (уроджена «ОСОБА_1») А.І. - донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_7; рідна онука ОСОБА_7, 1882 року народження, померлої ІНФОРМАЦІЯ_9, яка є матір'ю ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_7. На підставі рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 29.03.2016 року за позивачем було визнано право власності на 1/3 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель і господарчих споруд, розташованого в АДРЕСА_2, у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8 та на 1/3 частину того ж житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель і господарчих споруд у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_9 Але ще 1/6 частина цього ж житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель і господарчих споруд залишилася відкритою, і право власності на цю частину будинку у порядку спадкування за законом після батька, ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_7, слід визнати за нею, виходячи з того, що вона - рідна донька спадкодавця, яка спадщину прийняла. Так, батьки позивача з 30.12.1954 року перебували у зареєстрованому шлюбі. 18.11.1975 року позивач вийшла заміж за ОСОБА_10 і змінила дівоче прізвище на «ОСОБА_1». Житловий будинок з надвірними будівлями і господарчими спорудами, розташований в АДРЕСА_2, за правом власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченому 09.08.1934 року Державною нотаріальною конторою м. Харкова, належав бабусі позивача з боку батька, ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_9. З її смертю відкрилася спадщина у вигляді вищезазначеного будинку, заповіту померла не залишила. Її спадкоємцями за законом першої черги у рівних частках явилися рідні діти спадкодавця, ОСОБА_11 та ОСОБА_3, а також ОСОБА_9 Чоловік померлої, ОСОБА_12, помер ще ІНФОРМАЦІЯ_10. Після смерті ОСОБА_7 її спадкоємці за законом ОСОБА_11 та ОСОБА_9 своєчасно звернулися до державного нотаріуса ХДНК № 2 із заявами про прийняття спадщини. Батько позивача на час відкриття спадщини постійно мешкав і був зареєстрований за однією адресою зі спадкодавцем по АДРЕСА_2, від прийняття спадщини ніколи не відмовлявся, а тому вважається таким, що прийняв спадок після матері, а саме 1/3 частину вищезазначеного будинку. ІНФОРМАЦІЯ_7 батько помер, з його смертю відкрилася спадщина, заповіту батько не залишив. Єдиними спадкоємцями померлого за законом першої черги і рівних частках, тобто по 1/6 за кожним, явилися дружина і донька спадкодавця. Дружина спадкодавця, ОСОБА_5, спадщину прийняла фактично, вступила до управління і володіння спадковим майном, оскільки на час відкриття спадку проживала і була зареєстрована за однією адресою зі спадкодавцем у житловому будинку АДРЕСА_2. ОСОБА_5 06.10.2000 року склала заповіт на користь позивача, тобто своєї доньки, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Ключниковою В.О. ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_5 померла. 15.07.2015 року позивач отримала у державного нотаріуса Другої ХДНК Гончаренко Л.А. свідоцтво про право на спадщину за цим заповітом на 1/6 частину будинку після смерті матері. Однак, являючись рідною донькою свого батька, спадкодавця ОСОБА_3, яка на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_7 була неповнолітньою і фактично проживала і була зареєстрована за однією з ним адресою, є такою, що також прийняла спадщину, адже свої спадкові права досі не оформила і свідоцтво про право на спадкування не отримала.

В підготовче засідання представник позивача адвокат Сугачева Н. Л. в судове засідання не з'явилась, проте надала до суду заяву в якій зазначила, що позов підтримує в повному обсязі, просить його задовольнити та розглядати справу у її відсутність.

Відповідач ОСОБА_14 також до підготовчого засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги визнає.

Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін.

За клопотанням позивача та її представника про витребування доказів від 27.12.2017 року судом були витребувані матеріали цивільної справи № 642/9912/2015ц, провадження № 2/642/282/2016, рішення по якій ухвалено 29.03.2016 року і набрало законної сили.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, приймаючи до уваги заяву відповідача, дослідивши усі матеріали, а також надані представником позивача і долучені до матеріалів справи письмові докази заявлених вимог, приходить до висновку про законність та обґрунтованість позову і можливість його задоволення у повному обсязі, виходячи з наступного.

Так, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Вирішуючи справу по суті позовних вимог, суд виходив з положень ст. 81 Цивільно-процесуального кодексу України про обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Також при розгляді справи суд виходив з положень частин 1 та 4 ст. 82 ЦПК України, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, судом на підставі паспорту громадянина України НОМЕР_8 на ім'я позивача ОСОБА_1 встановлено, що вона, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженка м. Харкова, з 27.03.1917 року зареєстрована в АДРЕСА_1. Згідно довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру ДПІ в Жовтневому районі ІПН позивача НОМЕР_1.

Зі свідоцтва НОМЕР_2 про народження, виданого 23.04.1973 року Ленінським районним бюро ЗАЦС м. Харкова на підставі актового запису № 476, вбачається, що ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_11 в м. Харкові. Батьками народженої зазначені ОСОБА_3 та ОСОБА_5 .

Як встановлено судом на підставі свідоцтва НОМЕР_3 про одруження, виданого Ленінським районним бюро ЗАЦС м. Харкова на підставі актового запису № 1542, ОСОБА_3 і ОСОБА_5 з 30.12.1954 року перебували у зареєстрованому шлюбі.

18.11.1975 року ОСОБА_1 вийшла заміж за ОСОБА_10, після чого змінила дівоче прізвище на «ОСОБА_1». Це доведено Витягом № 4 від 25.07.2012 року з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища свідоцтва про одруження, з якого вбачається, що актовий запис про шлюб за № 666 було складено 18.11.1975 року Ленінським відділом державної РАЦС Харківського міського управління юстиції.

Встановлено, що житловий будинок з надвірними будівлями і господарчими спорудами, розташований в АДРЕСА_2, житловою площею 26,2 кв. м., загальною - 47,6 кв. м., за правом власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченому Державною нотаріальною конторою м. Харкова 09.08.1934 року за реєстровим № 622/1, належав ОСОБА_7, бабусі позивача з боку батька (а.с. 8 цивільної справи № 642/9912/2015ц).

Як вбачається зі свідоцтва НОМЕР_4 про смерть, виданого Ленінським районним РАЦС на підставі актового запису № 44 від 17.01.1955 року, ОСОБА_7, 1882 року народження, померла ІНФОРМАЦІЯ_9.

З її смертю відкрилася спадщина - житловий будинок з надвірними будівлями і господарчими спорудами АДРЕСА_2.

Заповіту ОСОБА_7 не залишила, тому її спадкоємцями за законом першої черги відповідно до положень ст. ст. 416, 418 ЦК РСФСР (в редакції 1922 року) явилися рідні діти спадкодавця, ОСОБА_11 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 (рідний батько позивача), а також ОСОБА_9

Факт того, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, - рідний син ОСОБА_7 та ОСОБА_12, підтверджений свідоцтвом НОМЕР_5 про народження, виданим Ленінським районним РАЦС на підставі актового запису № 265 від 05.09.1954 року, і встановлений судовим рішенням від 12.06.2015 року по цивільній справі № 642/4359/2015 та судовим рішенням від 29.03.2016 року по цивільній справі № 642/9912/2015ц.

При розгляді справи суд виходить з положень абзацу 3 п. 1 ППВСУ № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», а також п. 1 Роз'яснень Роз'яснень Вищого Спеціалізованого суду України по розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року передбачено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 01.01.2004 року, а у разі відкриття спадщини до 01.01.2004 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Тому відповідно до положень ст.ст. 418, 420 ЦК РСФСР (в редакції 1922 року), коло осіб, які прикликаються до спадкування за законом та заповітом, обмежується прямими низхідними (дітьми, онуками, про онуками) та подружжям, яке пережило померлого, а також непрацездатними та немічними особами, які фактично перебували на повному утриманні померлого не менш одного року до його смерті.

Спадкоємцями за законом є діти (у тому числі всиновлені), дружина та батьки померлого, а також інші непрацездатні, які перебували на утриманні померлого не менш одного року до його смерті.

При отриманні спадщини за законом спадкове майно ділиться поголовно на рівні частки між усіма особами, вказаними в ст. 418 ЦК РСФСР (в редакції 1922 року).

При отриманні спадщини за законом спадкове майно ділиться на рівні частки між особами, закликаними до одержання спадщини в порядку черговості, зазначеної в 1 та 3 частинах ст. 418 ЦК РСФСР (в редакції 1922 року).

Судом на підставі посвідки про смерть за № 4557, виданої відділом актів громадянського стану, встановлено, що чоловік померлої, ОСОБА_12, помер ІНФОРМАЦІЯ_10 (а. 11 цивільної справи за № 642/9912/2015ц).

Спадкоємці померлої ОСОБА_7, ОСОБА_11 та ОСОБА_9, у встановлений законом шестимісячний строк від дня відкриття спадщини, а саме 27.05.1955 року, звернулися до державного нотаріуса ХДНК № 2 із заявами про прийняття спадщини, що вбачається з письмової відповіді Харківського обласного архіву від 01.07.2015 року за № 1639/01-20 (а.с 24 цивільної справи № 642/9912/2015ц).

ОСОБА_3 на час відкриття спадщини постійно мешкав і був зареєстрований разом зі спадкодавцем за адресою АДРЕСА_2 і протягом строку, встановленому законом, від прийняття спадщини не відмовлявся, а тому вважається таким, що прийняв спадок. Факт того, що ОСОБА_3 на час відкриття спадщини постійно мешкав і був зареєстрований разом зі своєю матір'ю, доведений довідкою від 22.09.2014 року про склад сім'ї та зареєстрованих у житловому приміщенні (а. 22 цивільної справи № 642/9912/2015ц).

Таким чином, судом встановлено, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_9 ОСОБА_7, її рідний син, ОСОБА_3, успадкував 1/3 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель і господарчих споруд за АДРЕСА_2, одна за життя свої спадкові права не оформив і свідоцтво про право на спадщину не отримав.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 29.03.2016 року (справа № 642/9912/2015ц, провадження № 2/642/282/2016) за позивачем ОСОБА_1 було визнано право власності на 1/3 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель і господарчих споруд, розташованого в АДРЕСА_2, у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8 та на 1/3 частину того ж житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель і господарчих споруд у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_9 (копія рішення буде надана суду до початку розгляду справи по суті).

ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_3 помер, що доведено свідоцтвом НОМЕР_6 про смерть, виданим Ленінським районним РАЦС, актовий запис № 1420 від 10.02.1973 року. З його смертю відкрилася спадщина - 1/3 частина житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель і господарчих споруд, розташованого в АДРЕСА_2.

Часом відкриття спадщини згідно ст. 525 ЦК Української РСР (у редакції 1963 року), визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений у статті 21 Кодексу.

Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідомо - місце знаходження майна або його основної частини.

Згідно положень ст. 524 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року), спадкування здійснюється за законом та за заповітом.

Спадкування за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 12.06.2015 року (справа № 642/4359/15, пров. № 2-0/642/78/15) було встановлено, що ОСОБА_1ІНФОРМАЦІЯ_1, - донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_7; рідна онука ОСОБА_7, 1882 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_9, яка є матір'ю ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с. ).

Заповіту ОСОБА_3 не залишив, тому його спадкоємцями за законом першої черги у рівних частках відповідно до положень ст. 529 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року), явилися дружина спадкодавця, ОСОБА_5, та його рідна донька, ОСОБА_1, і кожна з них успадкувала по 1/6 частині вищевказаного будинку (1/3:2).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 529 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року), при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги являються в рівних частках діти (у тому числі всиновлені), подружжя і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги відносяться також дитина померлого, народжена після його смерті.

Встановлено, що дружина спадкодавця ОСОБА_3, ОСОБА_5, спадщину після свого чоловіка прийняла відповідно до вимог ст. 548 та п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року), оскільки фактично вступила до управління і володіння спадковим майном: на час відкриття спадщини проживала і була зареєстрована за однією адресою зі спадкодавцем у житловому будинку АДРЕСА_2. Це підтверджено довідкою від 22.09.2014 року про склад сім'ї та зареєстрованих у житловому приміщенні (а. 22 цивільної справи № 642/9912/2015ц), свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 15.07.2015 року, виданим на її ім'я державним нотаріусом Другої ХДНК Гончаренко Л.А. за реєстровим № 3-256 та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 15.07.2015 року за № 40689102.

Як доведено матеріалами справи, ОСОБА_5 06.10.2000 року склала заповіт на користь позивача ОСОБА_1, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Ключниковою В.О. за реєстровим № 3015. ІНФОРМАЦІЯ_8 вона померла, що підтверджено свідоцтвом НОМЕР_7 про смерть, виданим міським відділом РАЦС № 4 Харківського міського управління юстиції на підставі актового запису № 15157 від 17.10.2006 року (а. 13 цивільної справи за № 642/9912/2015ц).

15.07.2015 року позивач ОСОБА_1 на підставі зазначеного заповіту отримала у державного нотаріусом Другої ХДНК Гончаренко Л.А. свідоцтво (реєстровий № 3-256) про право на спадщину від 06.10.2000 року на 1/6 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель і господарчих споруд, розташованого в АДРЕСА_2.

Таким чином, судом встановлено, що відповідно до положень ч. 1 ст. 529 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року), позивач ОСОБА_1, являючись рідною донькою спадкодавця ОСОБА_3, яка на час відкриття спадщини була неповнолітньою і фактично проживала за однією адресою зі своїм батьком у житловому будинку АДРЕСА_2, що вбачається з даних будинкової книги (а. 17-20 цивільної справи за № 642/9912/2015ц), прийняла спадщину відповідно до вимог ст. 548 та п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року), але її особисте право власності на 1/6 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель і господарчих споруд, розташованого в АДРЕСА_2, у порядку спадкування за законом, залишилося не оформленим.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 12, 19, 76, 81, 82, 133, 259, 264, 265 ЦПК України, ст.ст. 418, 420 ЦК РСФСР (в редакції 1922 року), ст. ст. 4, 6, 524-527, 529, 548, 549 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року), п.1 ППВСУ № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», п. 1 Роз'яснень ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованою в АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, паспорт громадянина України НОМЕР_8, право власності в порядку спадкування за законом на 1/6 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель і господарчих споруд, розташованого по АДРЕСА_2, після батька, ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_7.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через районний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 06.02.2018 року.

Суддя: Гримайло А.М.