АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М.КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/546/18 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Волошина В.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2018 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Слюсар Т.А., Панченка М.М.

при секретарі Маличівській Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 05 вересня 2017 року у справі за поданням старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Мурихіна Сергія Володимировича про тимчасове обмеження ОСОБА_4 у праві виїзду за межі України, заінтересована особа: ОСОБА_6.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2017 року старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України МурихінС.В. звернувся до суду із поданням, в якому просив постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_4 до виконання ним зобов'язання, покладеного на боржника судовим рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 10 лютого 2014 року (справа № 2-2298/11) про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 суму боргу та судові витрати в загальному розмірі 48 530 048,87 грн.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 05 вересня 2017 року подання старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Мурихіна СергіяВолодимировича про тимчасове обмеження ОСОБА_4 у праві виїзду за межі України задоволено. Тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_4 шляхом заборони перетинати державний кордон України до виконання своїх зобов'язань, покладених на нього виконавчим листом № 2-2298/11 виданим Приморським районним судом м. Одеси 24.06.2016.

Не погоджуючись з постановленою ухвалою суду першої інстанції заінтересована особа ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі порушує питання про скасування ухвали суду першої інстанції та поставлення нової ухвали, якою в задоволенні подання старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Мурихіна Сергія Володимировича відмовити, мотивуючи тим, що ухвала постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції не враховано, що особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне. Аналіз письмових доказів, на які державний виконавець посилається у своєму поданні, свідчать про недостатність необхідної інформації про наявність саме умислу з боку боржника у невиконанні судового рішення. Із наданих державним виконавцем доказів вбачається, що при вчинення виконавчих дій виконавець не перевіряв наявність у боржника грошей, цінностей в банках та фінустановах України, немає доказів, що він намагався звернути стягнення на заробітну плату та доходи боржника та звернення до податкової інспекції м. Одеси для встановлення місця роботи боржника. Ні стягувач ОСОБА_6, ні державний виконавець не повідомили суд, що з 14 серпня 2009 року все нерухоме майно, що належить боржнику знаходиться під арештом в рамках судового провадження за позовом ОСОБА_6 про стягнення суми боргу. У своєму поданні до суду від 29.01.2017 державний виконавець навмисно не зазначив, що ухвалою ВССУ від 11.07.2016 виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси було зупинено, про що винесена відповідна постанова державним виконавцем. Ці недоліки з боку державного виконавця спростовують твердження суду першої інстанції про те, що при примусовому виконанні судового рішення державним виконавцем були вчинені всі можливі виконавчі дії та в повній мірі вжито заходів щодо розшуку боржника чи його майна». Такі дії державного виконавця свідчать про перевищення повноважень та перешкоджання боржнику ОСОБА_4 займати високі представницькі посади в міжнародних компаніях і асоціаціях, завдаючи тим самим непоправної репутаційної шкоди особисто - ОСОБА_4, оскільки його участь у міжнародних правовідношеннях, які потребують його періодичних відряджень, підтверджується контрактами, меморандумами та заходами ТОВ «Європейське бюро розвитку бізнесу» та Громадської спілки «Європейська асоціація розвитку бізнесу», якими він керує особисто на посадах директора та голови Вищої Ради. До того ж, постановляючи ухвалу, суд першої інстанції не конкретизував у своєму рішенні які саме дії боржник вчиняв, щоб ускладнити чи унеможливити державному виконавцю виконати судове рішення, що є недотриманням вимог ст. 213 ЦПК України. Вважає, що безпідставне тимчасове позбавлення його права виїзду за кордон у службових справах грубо порушує його конституційне право на свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, які закріплені у ст. 33 Конституції України та у ст. 313 ЦК України, порушує його право здійснювати і захист своїх прав у міжнародних судах. Така заборона є порушенням статті 17 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (заборона зловживання правами).

Відповідно до п.8 ч.1 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402 - VІІІ апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду судом у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

У судовому засіданні заінтересована особа ОСОБА_4 підтримав доводи апеляційної скарги. Представник занітересованої особи (стягувача у виконавчому провадженні ОСОБА_6.) ОСОБА_9 у судовому засіданні 18 грудня 2017 року заперечував проти доводів скарги, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін. Представник відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи судом повідомлений у встановленому законом порядку. У відповідності до вимог статті 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у його відсутності.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи подання відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника за виконавчим провадженням ОСОБА_4 , суд першої інстанції виходив із того, що боржник ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, яке набрало законної сили та виконується в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження».

З таким висновком суду першої інстанції повністю погодитись не можна. Суд першої інстанції допустив неповноту з'ясування обставин, що мають значення для справи.

Примусове виконання рішень судів в Україні покладається на державну виконавчу службу (далі - ДВС), яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені у Законі "Про виконавче провадження" (далі - Закон ).

Державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням - п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону.

Підстави для тимчасового обмеження у праві виїзду громадян України за кордон передбачені Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України». Так, зокрема громадянинові України може бути тимчасового відмовлено у виїзді за кордон у випадку, якщо він ухиляється від виконання зобов′язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов′язань - у п. 5 ч. 1 ст. 6.

Вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" та у п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону «Про виконавче провадження, позначає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання.

Питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, у редакції ЦПК України, яка діяла на момент вчинення процесуальної дії, вирішується судом за правилами цивільного судочинства в порядку, передбаченому ст. 377-1 ЦПК, яка міститься у гл. VI ЦПК "Процесуальні питання, пов'язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)".

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 10 лютого 2014 року (справа № 2-2298/11), залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 08 червня 2016 року, стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 суму боргу та судові витрати в загальному розмірі 48 530 048,87 грн. (а.с. 5-17).

З метою примусового виконання вказаного рішення 10 лютого 2014 року Приморським районним судом міста Одеси видано 24 червня 2016 року виконавчий лист та стягувачем ОСОБА_6 пред′явлено для примусового виконання до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (а.с. 3).

12 липня 2016 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відкрито виконавче провадження ВП № 51615851 та вжито заходів щодо забезпечення виконання судового рішення шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 12 липня 2016 року (а.с. 19-20, 22).

Також державним виконавцем витребувано від органів та установ необхідну інформацію для проведення виконавчих дій.

Із отриманих відповідей із Державної фіскальної служби України № від 21.07.2016; Регіонального сервісного центру в Одеській області № 31/15/-2848 від 04.08.2016; з територіальних органів Держпраці України № 3584/8 від 12.08.2016, № 6462/05-18/5996 від 02.08.2016, № 01-15/1339 від 02.08.2016, № 2549 від 02.08.2016, № 11/2907-971 від 29.07.2016, № 4814/3/9-10 від 02.08.2016, № 52/7940 від 03.08.2016; Держгеокадастру України № 8-25-0.2-21386/2-16 від 03.08.2016, № 32-10-0.32-19465/2-16 від 02.08.2016 вбачається, що платник податків (боржник ОСОБА_4.) з таким податковим номером чи за серією та номером паспорта на обліку в органах ДПС не перебуває; за боржником транспортні засоби не реєструвалися, реєстрація великотоннажних та інших технологічних транспортних засобів, що не підлягають експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування за боржником не здійснювалась; за боржником не зареєстровано рухомого та нерухомого майна, що підлягає реєстрації або взяттю на облік в органах Держпраці України; відсутні відомості щодо реєстрації за боржником земельних ділянок (а.с. 27, 28, 29, 30, 31, 32, 33, 34, 35, 36, 37).

Із поданих матеріалів також вбачається, що боржник ОСОБА_4 обізнаний про відкриття виконавчого провадження щодо виконання судового рішення, про що свідчать направлені боржником на адресу відділу примусового виконання рішень клопотання від 16 серпня 2016 року, 25 серпня 2016 року та 26 серпня 2016 року ( а.с. 39, 42, 45).

Разом з тим, зміст клопотань боржника зводився до зупинення проведення виконавчих дій, у зв′язку з відкриттям касаційного провадження за поданою ним скаргою та зупиненням виконання рішення Приморського районного суду міста Одеси від 10 лютого 2014 року на підставі ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Із долученої до матеріалів виконавчого провадження ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вбачається, що 11 липня 2016 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Приморського районного суду міста Одеси від 10 лютого 2014 року та зупинено виконання рішення Приморського районного суду міста Одеси від 10 лютого 2014 року до закінчення касаційного провадження (а.с. 43).

З моменту зупинення виконання судового рішення дії щодо примусового виконання рішення призупиняються.

З ухваленням судового рішення касаційною інстанцією зупинення виконання судового рішення втрачає законну силу.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 квітня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, а рішення Приморського районного суду міста Одеси від 10 лютого 2014 року, ухвалу апеляційного суду Одеської області від 08 червня 2016 року залишено без змін (50-54).

Поновлення виконавчого провадження з примусового виконання судового рішення Приморського районного суду міста Одеси від 10 лютого 2014 року відбулося 06 червня 2017 року, про що свідчить постанова державного виконавця (а.с. 50-54, 65-66).

Після усунення обставин, що стали підставою для зупинення вчинення виконавчих дій, виконавець зобов′язаний продовжити примусове виконання рішення у порядку встановленому Законом «Про виконавче провадження» - ч. 5 ст. 35 Закону.

Досліджуючи подані матеріали подання та з'ясовуючи обставини щодо свідомого невиконання боржником зобов'язання, суд першої інстанції не врахував, що на момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження. Обов'язок щодо підтвердження цих обставин належними доказами покладається на державного виконавця, який ініціює встановлення тимчасового обмеження у виїзді особи за межі України.

Однак, як свідчать матеріали подання, що рішення, яке підлягає примусовому виконанню, оскаржено відповідачем в касаційному порядку, про що він повідомляв відділ примусового виконання рішень. До відкриття виконавчого провадження виконання судового рішення було зупинено ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 липня 2016 року.

Зупинення виконання рішення - це врегульована законом і оформлена ухвалою суду тимчасова перерва у вчиненні дій щодо примусового виконання судового рішення, а тому невиконання боржником зобов'язань протягом строку на який ухвалою суду зупинено виконання судового рішення (11 липня 2016 року по 12 квітня 2017 року), не може свідчити про зловживання боржником процесуальними правами та ухилення від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

Також залишились без з'ясування судом першої інстанції обставини про вжиття державним виконавцем заходів стосовно встановлення місця знаходження боржника, його майна, місця роботи, джерел існування після поновлення виконавчого провадження (постанова від 06 червня 2017 року), оскільки витребувана державним виконавцем інформація від органів, установ та долучена до матеріалів подання щодо особи боржника ОСОБА_4 датована 2016 роком.

До того ж, подані державним виконавцем вибіркові матеріали виконавчого провадження не містять документального підтвердження направлення боржнику постанови про поновлення виконавчого провадження рекомендованим листом із повідомлення про вручення або конверта з копією цієї постанови, який повернувся на адресу державного виконавця з певною відміткою поштового відділення (адресат за цією адресою не проживає, не знайдений, по закінченні терміну зберігання тощо).

Відповідно до ч. 2 ст. 377 1 ЦПК (у редакції ЦПК України, яка діяла на момент вчинення процесуальної дії) вирішення судом питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України за відсутності державного виконавця не є виправданим, оскільки саме він зобов'язаний довести суду, надавши відповідні матеріали виконавчого провадження, необхідність обмеження конституційного права боржника у виконавчому провадженні.

Таким чином, розглянувши подання без участі державного виконавця і без дослідження матеріалів виконавчого провадження, суд першої інстанції допустив неповноту з'ясування фактичних обставин та дійшов передчасного висновку про наявність підстав для встановлення такого обмеження щодо боржника ОСОБА_4

Крім того, підлягають перевірці доводи ОСОБА_4 про те, що в матеріалах подання відсутні дані про витребування державним виконавцем інформації з банків та фінустанов України щодо наявності грошей та цінностей, про місце його роботи, оскільки він офіційно працює на посадах генерального директора ТОВ «СКФ (м. Одеса), директора ТОВ «Європейське бюро розвитку бізнесу» (м. Одеса), директором ГС «Європейська асоціація розвитку бізнесу» (м. Одеса), директора ТОВ «Східно - Європейське правове агентство» (м. Одеса), а також неврахування наявності у нього майна, на яке може бути звернуто стягнення, що підтверджується ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 14 серпня 2009 року, якою забезпечено позов ОСОБА_6 про стягнення суми боргу та накладено арешт на нежитлові офісні будівлі, машино-місця та квартири, що належать боржнику (а.с.111, 116-130).

Таким чином, судом першої інстанції не досліджено усіх передбачених нормою процесуального права юридичних (доказових) фактів, наявність яких впливає на остаточний результат розгляду подання про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що ухвалу суду не можна вважати законною та обґрунтованою, вона підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 268, 374, 379, 383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 05 вересня 2017 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: