_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/520/710/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.10.2018 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Гниличенко М.В.

при секретарі Шпак К.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Одеси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Одеська міська рада про визнання права на розробку проекту землеустрою земельної ділянки без згоди суміжного землевласника, суд -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Київського районного суду м.Одеси з позовною заявою до відповідача ОСОБА_2, третя особа Одеська міська рада, якою просить визнати за нею право на розробку проекту землеустрою земельної ділянки, площею 0,0680 га, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 без згоди суміжного землевласника ОСОБА_2 В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що її на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 07.07.2015 року за № 40180438 належить житловий будинок, загальною площею 41,8 кв.м., житловою площею 18 кв.м., розташований за адресою : АДРЕСА_1, проте відповідач, яка є суміжним землевласником, відмовляється погоджувати межі земельної ділянки, на якій розташований належний позивачу житловий будинок, тому вона позбавлена можливості оформити право власності на земельну ділянку, у звязку з чим змушена звернутись з даним позовом до суду.

Відповідно до автоматизованого розподілу судових справ, вищезазначену справу було розподілено судді Гниличенко М.В.

Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 13.12.2017 року провадження по справі було відкрито та запропоновано відповідачу та третій особі надати свої письмові заперечення проти позову та посилання на докази, якими вони обґрунтовуються.

Учасниками процесу, зокрема відповідачем ОСОБА_3 було надано відзив та доповнення на відзив, якими вона позовні вимоги не визнала та просила відмовити у повному обсязі, представником позивача надана відповідь на відзив, третя особа надала письмові пояснення у порядку ст.181 ЦПК України, у яких вони не заперечують проти задоволення позову.

Позивач ОСОБА_1 до судового засідання не зявилась, належним чином повідомлялась, причини неявки суду невідомі.

До судового засідання зявився її представник ОСОБА_4, який позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_5 до судового засідання зявились, надали суду клопотання про відкладення слухання справи з метою ознайомлення з матеріалами справи, зупинення провадження по справі та відкладення у звязку з участю в іншому процесі представника відповідача, однак у задоволенні вказаних клопотань судом було відмовлено з огляду на наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що за заявою відповідача двічі поспіль відкладались судові засідання, призначені на 12.07.2018 року та 20.09.2018 року. Зокрема, 20.09.2018 року до суду надійшла заява відповідача про відкладення слухання справи у звязку з укладенням угоди з новим представником ОСОБА_5 та необхідністю ознайомлення нею з матеріалами справи, яка судом була задоволена та розгляд справи відкладено на 24.10.2018 року. Проте, на протязі місяця представник відповідача з матеріалами справи не ознайомилась, провадження по справі знаходилось на етапі переходу до судових дебатів, інші заяви представника відповідача про відкладення слухання справи у звязку з участю в іншому процесі та заява про зупинення провадження по справі до розгляду іншої справи не були підтверджені будь-якими доказами /ухвала про відкриття провадження по справі, позовна заява, повістки та інше/, хоча часу для підготовки було достатньо, тому відповідно до п.6 ст.183 ЦПК України, судом було відмовлено в їх задоволенні та оголошено перехід до судових дебатів, вважаючи, що клопотання були необґрунтовані, безпідставні та заявлені з метою затягування процесу. Суд зауважує, що відповідачу на протязі розгляду справи надавалась правова допомога іншими представниками ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, і це право відповідача не заперечувалось судом, тобто відповідач на протязі усього слухання справи користувалась правовою допомогою, надавала пояснення, відзив, знайомилась з матеріалами справи та заявляла клопотання. Після переходу до судових дебатів, представник відповідача ОСОБА_5 та відповідач ОСОБА_2 самовільно без поважних причин залишили судове засідання, не використавши своє право на промови в судових дебатах.

Представник третьої особи Одеської міської ради Юраш В.В. не заперечував у судових засіданнях проти задоволення позову, надав суду письмові пояснення та заяву про слухання справи за його відсутності.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених Кодексом.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши представника позивача, приходить до наступного.

Судом встановлено, що позивачу по справі ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 07.07.2015 року за № 40180438, видане реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції Одеської області, належить житловий будинок, загальною площею 41,8 кв.м., житловою площею 18 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1. Позивач зазначає, що у 2016 році вона з метою реалізації свого законного права на безкоштовну приватизацію земельної ділянки, розпочала процес приватизації земельної ділянки площею 0,0680 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до ст.ст. 81, 116 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну приватизацію земельних ділянок, що перебувають у них в користуванні.

Рішенням Одеської міської ради за № 1114-VII від 21 вересня 2016 року «Про надання дозволів громадянам на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» вирішено надати дозволи громадянам на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у м.Одесі згідно з переліком /додаток 1/.

Відповідно до п.80 додатку 1 до вищезазначеного рішення ОСОБА_1 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

На виконання рішення Одеської міської ради № 1114-VII від 21 вересня 2016 року ОСОБА_1 було замовлено розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність у ФОП ОСОБА_10 на підставі договору № 68 від 18.11.2016 року, яким була розпочата розробка вказаного проекту.

Відповідно до ст. 50 Закону України «Про землеустрій» - проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок. Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому Земельним кодексом України. Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок включають:

завдання на розроблення проекту землеустрою, пояснювальну записку, копію клопотання (заяви) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у разі формування та/або зміни цільового призначення земельної ділянки за рахунок земель державної чи комунальної власності), рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у випадках, передбачених законом), письмову згоду землевласника (землекористувача), засвідчену нотаріально (у разі викупу (вилучення) земельної ділянки в порядку, встановленому законодавством) або рішення суду; матеріали геодезичних вишукувань та землевпорядного проектування (у разі формування земельної ділянки); відомості про обчислення площі земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки); копії правовстановлюючих документів на обєкти нерухомого майна; акт приймання-передачі межових знаків на зберігання (у разі формування земельної ділянки); перелік обмежень у використанні земельних ділянок; матеріали погодження проекту землеустрою та інше.

В матеріалах справи є копія проекту/а.с.33/, з якого вбачається, що проект був розроблено фізичною особою-підприємцем ОСОБА_10/кваліфікаційний сертифікат інженера-землевпорядника від 18.01.2013 року № 001606/ на підставі клопотання ОСОБА_1 до Одеської міської ради, рішення Одеської міської ради від 07.07.2015 року та договору на виконання землевпорядних робіт № 68 від 18.11.2016 року Управління архітектури та містобудування своїм висновком погодила проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр.ОСОБА_1 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), оскільки межі земельної ділянки, які проектуються до відведення розташовані в зоні індивідуальної житлової забудови і на даний час використовуються за цільовим призначенням, та погоджені суміжними землевласниками та землекористувачами, окрім відповідача по справі. Позивачем засвідчено, що по даному цільовому призначенню / для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) своє право безоплатної приватизації вона не використовувала. До проекту було надано додатки технічних та правових документів, які були досліджені у судовому засіданні та не суперечать Закону України «Про землеустрій /а.с.33-76/.

Невід'ємною частиною розробки проекту землеустрою є акти погодження меж земельної ділянки суміжними землевласниками та/або землекористувачами та акти прийомки-передачі межових знаків на зберігання.

Відповідно до вимог ч.2 ст.118 Земельного кодексу України для приватизації земельної ділянки необхідним є встановлення та узгодження розмірів такої.

Запроектована до відведення у власність земельна ділянка межує: з північної сторони землі гр.ОСОБА_11, з південної сторони землі м.Одеси /проїзд/, з західної сторони землі землі гр.ОСОБА_2, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, з східної сторони землі ОСОБА_12

Згоду щодо приватизації та погодження межі земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 надали усі суміжні землевласники, що вбачається із їх заяв про надання згоди на приватизацію, посвідчених приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Юхневич М.М., окрім відповідача ОСОБА_2

Судом встановлено, що заперечень з боку інших суміжних землевласників та землекористувачів щодо акту погодження меж земельної ділянки та акту прийомки-передачі межових знаків на зберігання не предявлялось.

Позивач ОСОБА_1 двічі 16.08.2017р. та 11.09.2017р. направляла лист до відповідача з проханням погодити межі земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, однак на вказані листи відповідач не реагувала. Позивач вважає, що своїми діями землевласник суміжної земельної ділянки ОСОБА_2 порушила її передбачене законом право на приватизацію земельної ділянки, у зв'язку з чим вона звернулась до суду із відповідним позовом.

Таким чином, судовим розглядом встановлено, що відповідач відмовляється від підписання акту погодження меж земельної ділянки, посилаючись на те, що згідно ст.106 Земельного Кодексу України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, якщо вони зникли, перемістились або стали невиразними, та вказує, що вона особисто дотримується своєї межі з сусідньою ділянкою.

Безпосередньо відповідач у судовому засіданні надала пояснення про те, що у 2012 році вона приватизувала свою земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 та межує на протязі приблизно 19 метрів з земельною ділянкою ОСОБА_1, відповідач підтвердила, що вона особисто за власні кошти у 2005 році здійснила будівництво камяного паркану /огорожі/ з боку земельної ділянки, яка знаходиться у користуванні позивача, будь-яких перешкод з боку позивача у користуванні її земельною ділянкою не зазначила, пояснивши відмову в наданні згоди на приватизацію її особистою позицією.

Відповідно ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених кодексом.

Крім того, відповідач ОСОБА_2 не погоджує межі земельної ділянки з посиланням на наявність кримінального провадження, однак представник третьої особи Одеської міської ради у судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_1 не має відношення до цієї справи, вона не є підозрюваною,обвинуваченою та не несе цивільну відповідальність за шкоду по цієї справі. ОСОБА_1 у 2015 році набула право власності на житловий будинок, в подальшому реалізуючи своє право на отримання у власність земельної ділянки звернулась з відповідним клопотанням до Одеської міської ради та її рішенням від 21.09.2016 року у встановленому законом порядку було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою, претензій з боку пяти суміжних землевласників не предявлено, наступного часу усі правові документи позивача щодо власності та користування обєктом нерухомості є чинними, державна реєстрація обєкту не скасована, а відповідач не надала жодних доказів щодо порушення її прав як землевласника земельної ділянки /захоплення її земельної ділянки або частини, наявність самочинного будівництва на межі земельних ділянок, порушення або знищення меж та інше/, навпаки підтвердила розмежування земельних ділянок наявністю камяного паркану/огорожі/, при наявності якого не потребується передання межових знаків, оскільки є тверда межа та саме позивач несе відповідальність за збереження межових знаків у разі їх передачі її на зберігання.

До проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки надано акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання, з якого вбачається, що межі земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_1, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, площею 0,0680 га, наданої користувачу земельної ділянки ОСОБА_1, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд/присадибна ділянка/, не закріплювались в натурі /на місцевості/ межовими знаками встановленого зразка на бажання землекористувача ОСОБА_1 та відповідно з п.3.8. Інструкції про встановлення меж земельних ділянок в натурі/на місцевості/ та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України від 16.06.2010 року № 391/17686. Межі земельної ділянки мають 5 поворотних точок, які збігаються з камяною огорожею відповідача ОСОБА_2 Поворотні точки земельної ділянки у кількості 5 штук предявлені та передані на зберігання користувачу земельної ділянки ОСОБА_1, що підтверджується списком межових знаків, переданих на зберігання ОСОБА_1/а.с.44,47/.

Вказаний акт не суперечить ст.55 Закону України «Про землеустрій», оскільки встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів. Встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка. У разі, якщо межі земельних ділянок в натурі (на місцевості) збігаються з природними та штучними лінійними спорудами і рубежами (річками, струмками, каналами, лісосмугами, шляхами, шляховими спорудами, парканами, огорожами, фасадами будівель та іншими лінійними спорудами і рубежами тощо), межові знаки можуть не встановлюватися. Межові знаки здаються за актом під нагляд на збереження власникам землі та землекористувачам, у тому числі орендарям.

На підставі викладеного, на думку суду, відмову у погодженні меж з боку відповідача можливо розцінювати як необґрунтованою та безпідставною, оскільки відповідачем не було надано до суду мотивованого правового обґрунтування причин відмови підписувати ОСОБА_1 акт погодження меж земельної ділянки.

Стаття 152 ЗК України передбачає, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно із ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплений принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном.

Таким чином, суд вважає обґрунтованими доводи позивача щодо визнання за ним права на розробку проекту землеустрою земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, без згоди суміжного землевласника земельної ділянки ОСОБА_2, який є власником земельної ділянки, за адресою: АДРЕСА_2.

З урахуванням вищевикладеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 81, 141, 259, 263-265,354 ЦПК України, ст. ст. 377,391 ЦК України, ст.ст.79-1,81,103,116,152,186 ЗК України,суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Одеська міська рада про визнання права на розробку проекту землеустрою земельної ділянки без згоди суміжного землевласника - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право на розробку проекту землеустрою земельної ділянки площею 0,0680 га за адресою : АДРЕСА_1 без згоди суміжного землевласника ОСОБА_2.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області через Київський районний суд м.Одеси шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 01.11.2018 року.

Суддя Гниличенко М. В.