Апеляційний суд Житомирської області
Справа №295/7664/17 Головуючий у 1-й інст. Гумен Н. В.
Категорія 20 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2018 року Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

з участю секретаря судового засідання Пеклін Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №295/7664/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору укладеним та дійсним, визнання права власності

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на заочне рішення Богунського районного суду м. Житомира від 30 жовтня 2017 року, яке ухвалене під головуванням судді Гумен Н.В. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в:

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 Просив, посилаючись на положення ч.2 ст.220 ЦК України, визнати укладеним та дійсним договір між ним і відповідачем від 26 грудня 2005 року купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, а також - визнати за ним право власності на зазначене нерухоме майно. Свої вимоги обґрунтовував тим, що 26 грудня 2005 року уклав із ОСОБА_2 письмовий договір купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, за умовами якого відповідач передав, а він прийняв у власність відповідне нерухоме майно та в день укладення договору сплатив відповідачу кошти в сумі 203 313,40 грн. Сторони правочину домовилися, що нотаріальне посвідчення цього договору має відбутися не пізніше десяти календарних днів з дня його укладення, але ОСОБА_2 ухиляється від належного посвідчення договору, оскільки на письмову вимогу щодо нотаріального посвідчення договору не відреагував.

Заочним рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 30 жовтня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із заочним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить заочне рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі. Зазначає, що при розгляді даного спору суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, але пославшись на постанову Пленуму Верховного Суду України, яка не є нормою права, безпідставно не застосував до спірних правовідносин положення ст.220 ЦК України. Висновок суду про недоведення ухилення відповідача від нотаріального посвідчення договору не ґрунтується на нормах права. Наявними у матеріалах справи доказами він довів, що відповідач безповоротно ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу та з цих причин він позбавлений можливості посвідчити правочин нотаріально, хоча сторони домовилися з усіх істотних умов та виконали свої зобов'язання за правочином. Він правомірно набув право власності на майно, але таке право відповідачем не визнається.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до положень ст.367 ЦПК України, суд вважає, що скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Згідно із частиною другою статті 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Позивач стверджує, що 26 грудня 2005 року він та відповідач уклали письмовий договір купівлі-продажу, за умовами якого йому передано у власність житловий будинок та земельну ділянку, які він прийняв та за які сплатив 203 313 грн. 40 коп. (а.с.6).

Виходячи із дії актів цивільного законодавства у часі, на час виникнення спірних правовідносин стаття ст.657 ЦК України діяла у редакції, яка передбачала, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна мав укладатися у письмовій формі і підлягав нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Момент вчинення правочину пов'язувався не тільки з нотаріальним посвідченням, а й з державною реєстрацією, а тому норма частини другої ст.220 ЦК України не може бути застосована до спірних правовідносин, бо правочин не є укладеним.

Постанови Пленуму ВСУ з питань застосування законодавства не є нормативно-правовими актами, але вони є різновидом офіційних роз'яснень чинного законодавства та слугують фактичним орієнтиром для судів, оскільки єдність судової практики є однією з фундаментальних засад здійснення судочинства. Принцип правової визначеності передбачає стабільність правового регулювання та існуючих правовідносин, є одним із фундаментальних аспектів верховенства права. Основне ж призначення вищого судового органу держави полягає не лише у здійсненні правосуддя, а в забезпеченні однакового тлумачення і застосування законів усіма судами, у забезпеченні єдності судової практики.

Доводи апеляційної скарги щодо правомірності набуття права власності на об'єкти нерухомого майна та невизнання права відповідачем спростовуються тим, що правочин не створив прав та обов'язків для сторін.

Решта доводів апеляційної скарги спростовується вищевикладеним та не потребує додаткового правового обґрунтування, оскільки зводиться до переоцінки доказів.

За таких обставин суд першої інстанції повно з'ясував обставини, що мають значення для справи, висновки суду відповідають обставинам справи, норми матеріального і процесуального права додержані, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому відповідно до ст.375 ЦПК України рішення суду першої інстанції залишається без змін.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а заочне рішення Богунського районного суду м. Житомира від 30 жовтня 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 16 лютого 2018 року.

Головуюча Судді: