Провадження № 2/742/9/18
Єдиний унікальний № 742/2087/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2018 року Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі: головуючого - судді Бездідько В.М.,

за участю секретаря Карпенко В.О.,

представників ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Прилуки цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу та визнання права власності на 1/2 частку спільного сумісного майна,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5 в якому просила суд встановити факт проживання однією сім»єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 в період з листопада 2004 року по 03 листопада 2007 року, визнати квартиру № 10, яка розташована в буд. № 12 по вул. Вавілова в м. Прилуки та автомобіль НОМЕР_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_5, провести поділ спільного майна визнавши за ОСОБА_3 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1, стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 98000 грн. як грошову компенсацію замість частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль НОМЕР_1 залишивши автомобіль у власності ОСОБА_5, а також стягнути з відповідача понесені судові витрати.

Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що в березні 2004 року за направленням після закінчення Прилуцького медичного училища поїхала працювати у фельдшерському пункті с ОСОБА_6 та проживала в рідної бабусі ОСОБА_7 в с. Мала Дівиця. В кінці 2004 року познайомилась з ОСОБА_5, який проживав по сусідству зі своїми батьками. З квітня 2004 року по листопад 2004 року сторони зустрічались. Після смерті бабусі, з листопада 2004 року позивачка стала проживати з відповідачем в бабусиній хаті. 02 листопада 2004 року, на день народження позивачки, остання підняла питання стосовно того в якості кого ОСОБА_5 проживає разом з нею, оскільки це стало відомо її батькам, на що відповідач запевнив, що хоча шлюб і не зареєстрований, проте вони проживають як сім»я. Про прийняте спільно рішення ОСОБА_3 повідомила батьків і зцього часу сторони разом, без реєстрації шлюбу стали проживати в батьківському будинку, були пов»язані спільним побутом та мали взаємні права та обов»язки, а також мали спільний бюджет. На час знайомства ОСОБА_5 ніде не працював. У пошуках кращої роботи позивачка працевлаштувалась у Токсихолочіне відділення у лікарні швидкої допомоги м. Києва. ОСОБА_5 деякий час їздив до м. Києва на заробітки. За час роботи в м. Києві батько позивачки ОСОБА_8 переїхав проживати в будинок в с. Мала Дівиця. На вихідних коли сторони приїжджали з м. Києва проживали або у батька позивачки або у батьків відповідача. Восени 2005 року позивачка запропонувала відповідачу переїхати до м. Прилуки в батьківський будинок по вул.. Котовського 13. В кінці 2005 року на початку 2006 року ОСОБА_5 працював на птахофабриці в м. Прилуках, однак оскільки останній не мав постійної роботи за спільною згодою на весні 2006 року відповідач поїхав за кордон у пошуках роботи, де перебував з березня по вересень 2006 року. На початку 2007 року сторони виявили бажання мати дітей, однак в будинку де вони проживали були відсутні необхідні побутові умови, які необхідні для повноцінного догляду за дітьми, а тому вирішили за спільно заощаджені кошти придбати квартиру. Оглядали квартиру АДРЕСА_1 та домовлялись стосовно укладення договору купівлі-продажу спільно, яку 14 квітня 2007 року придбали, однак в договору купівлі-продажу квартири було зазначено лише ОСОБА_5 З метою як найшвидшого переїзду мати позивачки ОСОБА_9 придбала в кредит меблі і вже з кінця квітня 2007 року вона з відповідачем заселились до квартири. 03 листопада 2007 року між сторонами був зареєстрований шлюб. В шлюбі в них народилося двоє дітей 06 вересня 2008 року ОСОБА_10 та 04 грудня 2013 року ОСОБА_5.

Крім того восени 2016 року в шлюбі сторони придбали автомобіль НОМЕР_1. 13 квітня 2017 року рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 було розірвано. Оскільки станом на сьогоднішній день відповідач заперечує її право спільної сумісної власності на квартиру та автомобіль та створює їй перешкоди у користуванні вищевказаним майном, а тому позивачка вимушена звернутися до суду з відповідним позовом за захистом своїх прав.

В судовому засіданні позивачка та її представник уточнили заявлені вимоги в частині стягнення грошової компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль НОМЕР_1 та просили суд стягнути половину вартості автомобіля відповідно до висновку експерта в іншій частині позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково, а саме проти задоволення вимог в частині визнання транспортного засобу спільним сумісним майном подружжя не заперечували та просили їх задовольнити в іншій частині проти заявлених вимог заперечували та просили суд відмовити в їх задоволенні при цьому ОСОБА_5 зазначив, що квартиру придбав за власні кошти, яка коштувала 15 тис. доларів. З закордону, де був на заробітках, привіз близько 14 тис. доларів не вистачало десь 900 доларів, які він позичив у батьків.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні показала, що вона була власником квартири АДРЕСА_2, яку продала ОСОБА_5 Приходили дивитись квартиру в двох ОСОБА_3 та ОСОБА_5, вона вважала, що сторони були чоловік та дружина, так як все роздивлялись, совітувались. Приходили двічі, вперше прийшли оглядати квартиру і пішли, так як в них був інший покупець. Маму позивачки не пам»ятає, щоб оглядала квартиру, можливо чоловік пустив до квартири. До нотаріуса оформляти договір купівлі-продажу також приходили вдвох. Ключі від квартири відала в нотаріуса.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що є матір»ю відповідача ОСОБА_5 В ОСОБА_3 бабуся проживала в с. Мала Дівиця в цей час ОСОБА_5 закінчив навчання та також проживав в с. Мала Дівиця. Сторони зустрічалися, як дівчина з хлопцем, з 2004 року потім було весілля 2007 році. До весілля вони не проживали разом. ОСОБА_5 проживав весь час вдома по вул.. Слобідська 90 в смт. Мала Дівиця, всі його речі знаходились також вдома. Працював ОСОБА_5 в м. Прилуках, в Київській області на птахофабриці та півроку у Швеції. Приїздив до дому на вихідні раз в 3 неділі. На кошти, які заробляв хотів придбати житло. Після поїздки за кордон на зароблені кошти, та трохи позичені в них, придбав житло . ОСОБА_3 не вкладала гроші у квартиру, на момент придбання квартири син з позивачкою спільно не проживали, спільного бюджету не мали. Під час роботи в м. Прилуках, проживав в м. Прилуках, але де саме жив не знає. Спільно не проживав з позивачкою до укладення шлюбу, почали проживати тільки після укладення ОСОБА_3 можливо і ночувала в них, але в неї не проживала. До шлюбу не бачила чи проживала в спірній квартирі ОСОБА_3 Під час купівлі квартири присутньою не була. ОСОБА_5 та ОСОБА_3 зустрічались не один рік , а з мамою позивачки познайомилась перед весіллям.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_5 є її племінником. ОСОБА_3 конкретно знає після весілля. ОСОБА_3 приходила, вона зустрічалась з ОСОБА_5 десь з 2006 року, точно не пам»ятає. До свадьби сторони, зустрічалися, спільно не проживали. ОСОБА_3 з ОСОБА_5 були сусідами через дорогу, позивачка працювала у лікарні. ОСОБА_3 не ночувала в смт. Мала Дівиця по вул.. Слобідська 90. ОСОБА_5 працював в м. Прилуках, в Київській області та в Швеції. До весілля ОСОБА_5 поїхав робити у Швецію, але одружуватись ще не збирався. ОСОБА_5 проживав у мами по вул.. Слобідська 90 в смт Мала Дівиця. Їхав на роботу з дому та приїздив додому, його речі були дома. Батьки трохи позичали ОСОБА_5 грошей на придбання квартири. У кого була придбана квартира не знає. ОСОБА_3 участь у придбанні квартири не брала, на її думку вона таких грошей не мала, так як тільки закінчила навчання. Де жив у Прилуках ОСОБА_5 не знає. Як працював в м. Києві жив в гуртожитку з ким не знає.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснила, що проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1. Десь в березні квітні близько 10 років назад ОСОБА_3 та ОСОБА_3 приходили дивитись квартиру АДРЕСА_2. Приблизно через місяць ОСОБА_3 та ОСОБА_5 заїхали до квартири та стали проживати Мати ОСОБА_3 до даної квартири завозила меблі. ОСОБА_3 постійно проживала в даній квартирі. Ніхто не знав, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 проживали в громадянському шлюбі, всі знали, що заїхала молода пара.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_5 знає з самого початку, коли він почав проживати з ОСОБА_3 задовго до весілля. Вона проживає з братом ОСОБА_3 і знає, сторін ще коли вони проживали разом біля 5 магазину, «строїли плани». За час їх проживання ОСОБА_5 їздив за кордон. ОСОБА_3 переживала за ОСОБА_5 коли він був закордоном. Після приїзду відповідача із кордону, до весілля, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 придбали квартиру і до весілля ОСОБА_3 стала проживати в квартирі. Мама ОСОБА_3 придбала в квартиру меблі: диван, крісла .

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснила, що є матір»ю ОСОБА_3 Після закінчення медичного училища ОСОБА_3 почала працювати в смт. Велику Дівицю, де познайомилась з ОСОБА_5 та почали зустрічатися. Приїхали до неї в м. Прилуки вул.. Котовського 13, біля 5 магазину, та повідомили, що будуть одружуватись та стали проживати у неї. ОСОБА_5 пішов на роботу. ОСОБА_3 працювала в м. Києві. Коли ОСОБА_3В була на роботі старалася догоджати варила їсти, топила грубу, думала сім»я. Був поломаний вимикач ОСОБА_5 полагодив, жили як сім»я. ОСОБА_5 їздив за кордон, після приїзду відповідач приїхав до неї. Весь час вони жили у неї. ОСОБА_3 та ОСОБА_5 шукати житло, вона теж ходила дивитись квартиру. Меблі у квартиру, диван, крісла, стінку, стіл на кухню, брала в кредит.

Заслухавши пояснення сторін їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

З урахуванням пояснень свідків ОСОБА_11, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_9, які підтвердили спільне проживання сторін як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу, підтвердили ведення ними спільного господарства, наявність спільного бюджету суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про встановлення факту проживання її та відповідача ОСОБА_5 однією сім'єю у період з листопада 2004 року по 03 листопада 2007 року.

Згідно із вимогами ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, згідно із ст. 70 СК України, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» застосування ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України).

Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

Згідно п. 22 вище вказаної постанови Пленуму вартість майна, що підлягає поділу визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Згідно копії трудової книжки (а.с. 13) ОСОБА_15 з 26 березня 2004 року перебувала в трудових відносин, за що отримувала заробітну плату, що підтверджується довідками про доходи (а.с. 68-69)

Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується копією договору купівлі-продажу від 14.04.2007 року, копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 17.05.2007 року, за час спільного проживання сторін як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу придбано на ім»я ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_2.

ОСОБА_5 не надав суду належних і допустимих документальних доказів, які б достовірно підтвердили ті обставини, що квартиру він самостійно придбав за свої особисті кошти та не під час спільного проживання однією сімєю.

Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що квартира АДРЕСА_2, придбана внаслідок ведення спільного господарства, побуту, спільної праці сторін та за їх спільні грошові кошти під час спільного проживання однією сім"єю без реєстрації шлюбу, а відтак є спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , частки яких є рівними. При встановлених обставинах, суд вважає, що позов в частині визнання спірної квартири спільною сумісною віласністю та визнання за ОСОБА_3 права власності на ? частину квартири обґрунтований та підлягає задоволенню в повному обсязі.

Крім того з 03 листопада 2007 року сторони, ОСОБА_5 та ОСОБА_3, перебували в зареєстрованому шлюбі, який було між ними розірвано 13 квітня 2017 року рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області, яке набрало законної сили.

За час перебування в шлюбі було придбано на ім'я відповідача ОСОБА_5 автомобіль НОМЕР_1.

Згідно висновку експерта № С-119/17 від 31.10.2017 року ринкова вартість автомобіля НОМЕР_1 становить 176221 грн. 52 коп.

Враховуючи вимоги позивача, суд приходить до висновку про можливість залишення автомобіля відповідачу та стягнення з нього в рахунок відшкодування, 1/2 частина вартості спірного автомобіля, оціненого експертом- 88110 гривень 76 копійок на користь позивача.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у виді: судового збору у розмірі 2090 гривень, (квитанція на а.с. 1), а також суми витрат за проведення експертизи в розмірі 1320 гривень, (квитанція на а.с. 77) а всього на загальну суму 3410 гривень.

Керуючись вищевикладеним, на підставі ст. ст.12, 13, 81, 258-259, 263, 264, 265, 352, 354, 355, п.п.15.5 п.15 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу та визнання права власності на 1/2 частку спільного сумісного майна задовольнити у повному обсязі.

Встановити факт проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 однією сімєю без реєстрації шлюбу в період з листопада 2004 року по 03 листопада 2007 року.

Визнати квартиру, що розташована в АДРЕСА_3 та автомобіль НОМЕР_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на 1/2 частину квартири №10, яка розташована в будинку №12 по вулиці Вавілова в м.Прилуки Чернігівської області та 1/2 частину автомобіля НОМЕР_1.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 кошти в сумі 88 110,76 грн., як грошову компенсацію замість частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль НОМЕР_1, залишивши автомобіль у власності ОСОБА_4.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 витрати за проведення автотоварознавчої експертизи автомобіля в сумі 1320 грн. та судові витрати понесені позивачем в розмірі 2090 грн., а всього 3410 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Чернігівської області через Прилуцький міськрайонний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий суддя В.М.Бездідько