Справа № 182/6035/17
Провадження № 2/0182/307/2018
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

13.02.2018 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Кобеляцької-Шаховал І.О.

секретар Скоробогатова А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Нікополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах малолітньої ОСОБА_2, до територіальної громади м.Нікополя в особі виконкому Нікопольської міської ради та Нікопольського міськрайонного відділу ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про встановлення факту визнання батьківства та визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовною заявою до відповідачів про встановлення факту визнання батьківства та визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом, посилаючись на наступне.

Її дошлюбне прізвище - ОСОБА_2. Наприкінці 2004 року вона познайомилась з ОСОБА_3. Вони стали зустрічатись, а невдовзі вступили в інтимні стосунки. Вони постійно разом проживали в квартирі АДРЕСА_1, яка належала чоловікові та його матері - ОСОБА_4 в рівних долях на підставі свідоцтва про право власності від 26.05.2003 року. Вони жили разом з матір»ю ОСОБА_3, про їх відносини також знали і її батьки, і інші родичі ОСОБА_3. Вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, робили спільні покупки. Після нового 2005 року вона дізналася, що вагітна від ОСОБА_3. Вона повідомила про своє становище чоловіка. Він зрадів, коли дізнався, що стане батьком. Також зраділи і їх батьки. ІНФОРМАЦІЯ_1 вона народила доньку, яку разом з чоловіком назвали ОСОБА_2. Після її народження чоловік забрав її до себе, вони продовжували жити однією родиною. Він визнавав своє батьківство щодо ОСОБА_2, хоча запис в свідоцтві про її народження органами РАЦС був зроблений з її слів на підставі ст.135 СК України. ОСОБА_5 був дуже турботливим батьком. 23.12.2006 року вони вирішили зареєструвати свої стосунки, уклали шлюб, який був зареєстрований у відділі РАЦС по місту Нікополю Нікопольського міськрайонного управління юстиції за актовим записом № 1062. Після реєстрації шлюбу їй було присвоєно прізвище ОСОБА_4. Але невдовзі після реєстрації шлюбу чоловік став вживати алкогольні напої, що стало причиною розірвання їх шлюбу. 22.01.2008 року шлюб між ними був розірваний, але ОСОБА_3 не припиняв спілкуватись з донькою. Він разом з нею проводжав дитину до першого класу, цікавився її життям, приймав участь забезпеченні дитини, коли мав заробіток. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер. Його мати ОСОБА_4 померла роком раніше - ІНФОРМАЦІЯ_3. Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, яку фактично прийняв батько ОСОБА_6. Він на момент смерті спадкодавця був зареєстрований зі своєю мамою за однією адресою та проживав у спадковій квартирі. До нотаріальної контори він не звертався через брак коштів. Таким чином, після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на всю квартиру АДРЕСА_1. Оскільки крім їх доньки інших спадкоємців першої черги після смерті ОСОБА_3 немає, заповіту він також не складав, вона вважає, що за їх дочкою повинно бути визнано право власності на вказану квартиру. З метою встановлення факту визнання померлим батьківства щодо ОСОБА_2 та подальшого оформлення спадщини вона звернулась до суду в порядку окремого провадження. Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду від 28.03.2017 року її заява залишена без розгляду, відповідно до ч.4 ст.256 ЦПК України, оскільки вона мала намір оформляти спадщину і встановлення юридичного факту пов"язано з наступним вирішенням спору про право. Одразу після судового рішення вона звернулась до нотаріальної контори в інтересах їх малолітньої доньки для оформлення її спадкових прав. Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено листом приватного нотаріуса Нікопольського міського нотаріального округу ІІахомовської Д.С. від 29.03.2017 року за № 19/01-16. Згідно п.3.9 ст.3 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року за № 282/20595, малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, якщо не було подано заяву про відмову від прийняття спадщини з дотриманням вимог, встановлених законодавством. Її дитина на момент відкриття спадщини є малолітньою, від прийняття спадщини не відмовлялась, тому вважається такою, що прийняла спадщину. Їх малолітня донька являється спадкоємицею першої черги за законом після смерті свого батька ОСОБА_3, який прийняв спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_4. Батько ОСОБА_6 не був зазначений в свідоцтві про її народження, хоча за життя визнавав своє батьківство щодо неї. Просто чоловік помер молодим, тому вони вважали, що встигнуть привести дитячі документи в порядок, що їм поспішати нікуди. Право власності на спадкове майно за її донькою після смерті її батька можливо лише за рішенням суду, тому вимушена звертатись до суду для захисту майнових прав дитини.

В судовому засіданні представник позивачки на задоволенні позовних вимог своєї довірительки наполягала. Суду пояснила, що її довірителька вступила з нині покійним ОСОБА_3 у фактичні шлюбні відносини через якийсь час після знайомства. Під час шлюбних відносин в них народилась дочка ОСОБА_6. Однак, відомості про доньку були записані зі слів позивачки. Після народження доньки, ОСОБА_3 та позивачка одружились і продовжували виховувати доньку разом. Але через зловживання ОСОБА_3 спиртними напоями, позивачка, забравши доньку, пішла від нього. Хоча і вона, і донька продовжували спілкуватись з ОСОБА_3. Після смерті своєї матері, ОСОБА_3 фактично прийняв спадок, однак, оформити не встиг, бо через рік помер сам.

Представники відповідачів в судове засідання не прибули, надали заяви про розгляд справи у свою відсутність, проти задоволення позову не заперечували.

Вислухавши представника позивача, свідків, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов"язків цивільного характеру.

Згідно з ч.2 ст.256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні.

Згідно зі ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину,

якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Як встановлено в судовому засіданні, дошлюбне прізвище позивачки - ОСОБА_2. Наприкінці 2004 року вона познайомилась з ОСОБА_3 Вони стали постійно разом проживати в АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_3 та його матері - ОСОБА_4 в рівних долях на підставі свідоцтва про право власності від 26.05.2003 року (а.с.12). Позивачка жила разом з ОСОБА_3 та ОСОБА_4, про їх відносини також знали і батьки та інші родичі і позивачки, і ОСОБА_4. Вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, робили спільні покупки. ІНФОРМАЦІЯ_1 позивачка народила доньку від ОСОБА_3, яку разом з чоловіком назвала ОСОБА_2 (а.с.5). ОСОБА_3 визнавав своє батьківство щодо ОСОБА_2 (а.с.43-47), хоча запис в свідоцтві про її народження органами РАЦС був зроблений зі слів позивачки на підставі ст.135 СК України. 23.12.2006 року позивачка та ОСОБА_3 уклали шлюб, який був зареєстрований у відділі РАЦС по місту Нікополю Нікопольського міськрайонного управління юстиції за актовим записом № 1062 (а.с.6). Після реєстрації шлюбу позивачці було присвоєно прізвище ОСОБА_3. 22.01.2008 року шлюб між позивачкою та ОСОБА_3 був розірваний (а.с.9-10), але ОСОБА_3 не припиняв спілкуватись з донькою. Він разом з позивачкою проводжав дитину до першого класу, цікавився її життям, приймав участь забезпеченні дитини, коли мав заробіток. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер (а.с.7). Його мати ОСОБА_4 померла роком раніше - ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.8). Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на 1/2 частину АДРЕСА_2, яку фактично прийняв ОСОБА_3, який на момент смерті спадкодавця був зареєстрований зі своєю мамою за однією адресою та проживав у спадковій квартирі. Однак, до нотаріальної контори ОСОБА_3 не звернувся. Таким чином, після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на всю АДРЕСА_2. Оскільки крім доньки позивачки та ОСОБА_3, інших спадкоємців першої черги після смерті ОСОБА_3 немає, позивачка вважає, що за їх дочкою повинно бути визнано право власності на вказану квартиру. Позивачка звернулась до нотаріальної контори в інтересах малолітньої доньки для оформлення її спадкових прав. Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено листом приватного нотаріуса Нікопольського міського нотаріального округу ІІахомовської Д.С. від 29.03.2017 року за № 19/01-16 (а.с.11). Дитина позивачки на момент відкриття спадщини є малолітньою, від прийняття спадщини не відмовлялась, тому вважається такою, що прийняла спадщину.

Свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9, допитані в судовому засіданні, підтвердили родинні відносини ОСОБА_3 та ОСОБА_2

Так, свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що її батько - двоюрідний брат ОСОБА_3. Її бабуся ОСОБА_10 та мати ОСОБА_5 - бабуся ОСОБА_4 - радні сестри. Знає, що ОСОБА_11 та позивачка по справі стали проживати разом, як тільки ОСОБА_11 повернувся з Армії в ІНФОРМАЦІЯ_4. В 2005 році в них народилась ОСОБА_2, яка на ОСОБА_11 дуже схожа зовнішньо. В 2006 році, коли ОСОБА_2 виповнилось 1 рік та 5 місяців, ОСОБА_11 з ОСОБА_11 розписались. А потім розійшлись. Після розлучення з ОСОБА_11 більше ні з ким не жив і дітей, крім ОСОБА_2, не мав. 08.08.2016 року вона з ОСОБА_11 по-родинному сиділи в нього на кухні і він їй казав, що квартира - ОСОБА_2, нібито щось відчував. Він завжди був переконаний, що помре рано. І казав про свою ранню смерть і їй. ОСОБА_10 був єдиною дитиною в своїх батьків. Його батько помер раніше за бабу ОСОБА_14.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що вона - двоюрідна сестра ОСОБА_12. Її мама та ОСОБА_12 батько ОСОБА_13 - радні брат та сестра. Коли ОСОБА_12 прийшов з Армії, він познайомився з ОСОБА_11 та став з нею жити. В них народилась ОСОБА_2. Ніхто з них не сумнівався, що ОСОБА_2 - донька ОСОБА_12. Після народження ОСОБА_2, ОСОБА_10 з ОСОБА_11 одружились. А потім - розійшлись. Батько ОСОБА_10 помер в ІНФОРМАЦІЯ_4. ОСОБА_10 померла за рік до смерті ОСОБА_10. ОСОБА_10 був в них єдиною дитиною. Після смерті мами та розлучення з ОСОБА_11 жив сам. Він більше не одружувався і інших дітей, крім ОСОБА_2, не мав.

За таких обставин суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Враховуючи викладене та керуючись ст.2-5, 9-10, 12, 28, 131, 223, 258-259, 263-265, 280 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Встановити факт родинних відносин між ОСОБА_3 та малолітньою ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, визнавши ОСОБА_3 рідним батьком ОСОБА_2.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_3 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Дніпропетровської області (м.Кривий Ріг) до або через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал