Номер провадження: 22-ц/785/2716/18
Номер справи місцевого суду: 519/553/17
Головуючий у першій інстанції Барановська З. І.
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.01.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Кононенко Н.А.,

Цюри Т.В.,

за участю секретаря Цихиселі Л.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Южного міського суду Одеської області від 01 листопада 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу,

встановила:

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що з червня 2016 року шлюбні відносини сторони не підтримують, спільне господарство не ведуть. Під час перебування у шлюбі у сторін народилися діти: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Южного міського суду Одеської області від 01 листопада 2017 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, зареєстрований у Відділі ДРАЦС Южненського міського управління юстиції Одеської області 23.07.2005 року, актовий запис №9, розірвано.

Після розірвання шлюбу прізвище дружини залишено ОСОБА_3.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, відповідач ОСОБА_3 подала до суду апеляційну скаргу, в якій просить суд рішення Южного міського суду Одеської області від 01 листопада 2017 року змінити, виключити з рішення твердження про те, що сторони по справі «спільне господарство не ведуть, шлюбні відносини не підтримують з червня 2016 року», зазначити, що сторони не підтримують шлюбні стосунки з червня 2017 року. В іншій частині рішення суду не оскаржується.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення суду в оскаржуваній його частині, суд першої інстанції виходив із того, що сторони припинили шлюбні відносини з червня 2016 року.

З таким висновком суду погоджується колегія суддів, оскільки він підтверджується наявними у справі доказами і апеляційною скаргою не спростовується.

Так, звертаючись до суду з позовом, позивач зазначив, що шлюбні відносини між сторонами припинилися з червня 2014 року, проте матеріали справи свідчать про те, що ці стосунки припинилися з червня 2016 року, що і було відображено в судовому рішенні.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, її заявник ОСОБА_3 заперечувала такий висновок суду, зазначивши, щ сторони припинили шлюбні відносини з червня 2017 року, надавши суду відповідні докази, у вигляді світлин із зображенням сім'ї ОСОБА_3 з дітьми за період з 06 по 10 січня 2017 року (а.с.36-38).

Однак, колегія суддів зазначає, що вищевказані світлини не можуть свідчити про існування шлюбних відносин між подружжям ОСОБА_3, оскільки існування шлюбних відносин передбачає наявність спільного проживання, спільний побут, наявність взаємних прав та обов'язків, як то передбачено ст. 3 СК України.

Як зазначив позивач ОСОБА_4 в своїх письмових запереченнях на апеляційну скаргу, шлюбні стосунки між сторонами припинились з червня 2014 року, оскільки з цього часу подружжя ОСОБА_4 стали проживати в окремих кімнатах, мали окремий бюджет, окремо готували їжу і окремо її вживали. Спільним залишилося лише питання щодо утримання дітей та несення витрат на утримання квартири, в якій вони проживають.

При цьому позивач ОСОБА_4 зазначив, що він проживає в одній квартирі з відповідачкою та їх дітьми, з якими він підтримує стосунки. Надані відповідачкою світлини свідчать не про сумісне проживання сторін у шлюбі, а про те, що сторони спілкуються між собою, а також зі своїми дітьми, у тому числі на відпочинку, куди сторони також виїхали окремо, по окремим путівкам (а.с.51).

Зазначені доводи позивача ОСОБА_4 не спростовані матеріалами справи та апеляційною скаргою ОСОБА_3, однак висновки суду в цій частині не оскаржені в апеляційному порядку позивачем ОСОБА_4

Що стосується посилання заявника апеляційної скарги ОСОБА_3 на постанову Южного міського суду Одеської області від 30.07.2017 року (а.с.39), то вказана постанова також не може свідчити про існування шлюбних стосунків між подружжям ОСОБА_3, так як вказаною постановою ОСОБА_4 взнано винним у вчиненні насильства в сім'ї, зі звільненням його від адміністративної відповідальності за ст. 173-2 ч.1 КУпАП, обмежившись усним зауваженням.

Навпаки зазначена постанова свідчить про існування між сторонами неприязних стосунків, які призводять до сварок між ними, образ нецензурною лайкою відповідачки з боку позивача.

Як слідує із пояснень сторін у справі, які вони надали в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, то апеляційна скарга ОСОБА_3 пов'язана з тим, що після червня 2016 року позивач ОСОБА_4 остаточно здійснив внесок грошових коштів за інвестування спільної квартири сторін та 11.10.2016 року оформили право власності на спільну квартиру АДРЕСА_1 на ім'я позивача ОСОБА_4 (в апеляційній скарзі помилково зазначено «на ім'я відповідача»).

Таким чином, оскільки суд визнав, що сторони припинили шлюбні стосунки з червня 2016 року, то на думку апелянта ОСОБА_3 в подальшому зазначене рішення буде мати преюдиційне значення і вказана квартира не буде визнана спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3, чим будуть порушені її права, оскільки на інвестування квартири сторони витрачали спільні кошти.

Однак, з цього приводу колегія суддів зазначає, що згідно письмових заперечень позивача ОСОБА_4, які він надав суду апеляційної інстанції та із його особистих пояснень в суді апеляційної інстанції, слідує, що він визнає, що вищевказана квартира придбана за спільні кошти подружжя ОСОБА_4 і згоден на відчуження 1/2 частки вказаної квартири на ім'я відповідачки ОСОБА_3, про що направляв їй письмові пропозиції (а.с.46-50, 52, 53, 60-62). Однак ОСОБА_3 відмовлялась від цих пропозицій.

В суді апеляційної інстанції колегія суддів також запропонувала оголосити у справі перерву для того, щоб сторони змогли укласти мирову угоду, або для того, щоб позивач ОСОБА_4 переоформив на ім'я ОСОБА_3 1/2 частину квартиру АДРЕСА_2, на що позивач ОСОБА_4 погодився.

Однак з даною пропозицією ОСОБА_4 і колегії суддів апелянт ОСОБА_3 не погодилась з тих підстав, що позивач ОСОБА_4 таким чином бажає розподілити квартиру АДРЕСА_3, в якій сторони проживають в теперішній час і яка належать сторонам та їх дітям на праві спільної часткової власності по 1/4 частині.

Як зазначила апелянт ОСОБА_3 в суді апеляційної інстанції спір між сторонами на даний час підтверджується наявністю цивільної справи в суді про розподіл спільного майна подружжя, у зв'язку з чим вона не погодилась з пропозицією ОСОБА_4

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги надала суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які вона посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваного рішення суду та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду в повній мірі відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги його не спростовують, оскільки рішення ухвалено у повній відповідності до вимог матеріального і процесуального права.

На думку колегії суддів, заявник апеляційної скарги не довела суду того, що шлюбні стосунки між сторонами були припинені з червня 2017 року, а не з червня 2016 року, у зв'язку з чим у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст.375, 381 - 384, 390 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Южного міського суду Одеської області від 01 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України, яким є Верховний Суд, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено: 29.01.2018 року.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

Н.А. Кононенко

Т.В. Цюра