Справа № 359/3205/17 Головуючий у І інстанції Вознюк С. М.
Провадження № 22-ц/780/562/18 Доповідач у 2 інстанції Іванова І. В.
Категорія 26 13.02.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

13 лютого 2018 року м. Київ

справа № 359/3205/17

провадження № 22ц/780/562/18

Апеляційний суд Київської області в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Іванової І.В., Сліпченка О.І., Гуля В.В.

при секретарі - Тимошевській С.І.

сторони :

позивач - Публічне акціонерне товариство «Український професійний банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ОСОБА_4

відповідач - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ОСОБА_4 на рішення Бориспільського районного суду Київської області від 27 жовтня 2017 року у складі судді Вознюка С.М., повний текст складений 11.11.2017 року,

встановила:

Статтею 351 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України:

пункт 8) до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується;

пункт 9) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У квітні 2017 року позивач ПАТ «Український Професійний Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, треті особи без самостійних вимог: ОСОБА_7, про стягнення заборгованості за кредитним договором мотивуючи тим, що 13 вересня 2011 року між ним та відповідачем ОСОБА_5 був укладений Кредитний договір № 529, згідно з умовами якого Банк надав Позичальнику кредит у розмірі 200 000,00 грн. строком до 10.08.2016 р. зі сплатою 16% річних.

В подальшому: 13.10.2011р. 03.11.2011р., 18.10.2012р., 08.11.2013 р., 14.11.2014 р., до Кредитного договору сторонами вносились зміни, зокрема Позичальнику було надано реструктуризацію з внесенням відповідних змін до графіку платежів, у разі порушення строків повернення кредиту Позичальник взяв на себе зобов'язання сплачувати Банку подвійну процентну ставку, а саме - 32% річних, на вимогу Банку сплачує пеню в розмірі 0,2% від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення платежу.

Однак в порушення умов кредитного договору, Позичальник не повернув у встановлений договором строк кредитні кошти, до того ж не сплатив проценти за користування кредитними коштами та пеню, тому остаточно Банк просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_5 заборгованість за Кредитним договором №529 від 13.09.2011 р. у сумі 230752,44 грн., з яких : 121 500 - заборгованість по простроченому кредиту; 4 154, 30 грн. - заборгованість по строкових відсотках; 62 927, 23 грн. - заборгованість по прострочених відсотках; 42 179, 91 грн. - заборгованість по пені та відшкодувати понесені судові витрати.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позов та зазначив, що уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «УПБ», наказом № 26/ТА від 29.05.2015 р., було створено комісію з перевірки договорів (інших правочинів), укладених ПАТ «УПБ», якою було встановлено, що 22 травня 2015 року між Банком, Позичальником та ОСОБА_7 укладено Договір поруки, відповідно до якого Поручитель взяв на себе зобов'язання відповідати перед Банком в повному обсязі, як солідарний боржник, по Кредитному договору, при цьому Банком не направлялася Позичальнику та (або) Поручителю, Претензія щодо невиконання зобов'язань по Кредитному договору, однак, цього ж дня 22.05.2015р. Поручитель - ОСОБА_7 погашає заборгованість Позичальника ОСОБА_5 по Кредитному договору в повному обсязі зі свого поточного рахунку в Банку (НОМЕР_2). При цьому ОСОБА_7 на момент укладення Договору поруки, була кредитором Банку за Договором банківського вкладу, тому комісією встановлено, що було здійснено штучне погашення заборгованості відповідача коштами, які обліковувались попередньо, як депозит ОСОБА_7

Представник позивача зазначив, що договір поруки було укладено з порушенням вимог Постанови Національного банку України від 30.04.2015 року №293/БТ, оскільки Банк, уклавши Договір поруки, а також прийнявши повне дострокове погашення заборгованості по Кредитному договору, прийняв на себе зобов'язання щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність», що прямо зазначено у п.5 ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» як ознака нікчемності правочину.

Таким чином, Договір поруки від 22.05.2015 р., укладеним між ОСОБА_5, ОСОБА_7 та ПАТ«УПБ», є нікчемним згідно п. п. 5, 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», про що Уповноваженою особою було направлено сторонам нікчемного правочину відповідні повідомлення (про нікчемність правочину) та застосовано слідки нікчемного правочину, згідно Наказу від 21.08.2015 р.№211/ТА було поновлено кредитну заборгованість ОСОБА_5 за Кредитним договором від 13.09.2011 р. на загальну суму 124421,43 грн.

Відповідно до Наказу від 07.09.2015 р. №8-Л кошти по погашенню кредитної заборгованості були повернені на поточний рахунок № НОМЕР_2, ОСОБА_7 в сумі 124421,43 грн., тому вважав що всі зобов'язання ОСОБА_5 за Кредитним договором №529 від 13.09.2011 р. підлягають виконанню перед ПАТ «УПБ».

З огляду на вказане представник позивача просив суд задовольнити позовні вимоги та стягнути з ОСОБА_5 заборгованість за кредитним договором.

У своїх запереченнях на позов ОСОБА_5 зазначив, що у травні 2015 року ОСОБА_7 погасила заборгованість по кредиту на підтвердження чого між ОСОБА_5 та Банком 27.05.2015 року укладено Акт прийому-передачі правовстановлюючих документів, крім того, Поручителю ОСОБА_7 було надано довідку банку, відповідно до якої остання здійснила погашення кредитної заборгованості, тому вважають позов безпідставним.

Третя особа ОСОБА_7 в судовому засіданні зазначила, що вона дійсно укладала вказаний договір поруки та погашала кредит ОСОБА_5, однак в подальшому кошти були повернуті на її рахунок та отримані нею в якості внесеного нею депозиту від Фонду гарантування вкладів.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 жовтня 2017 року у задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням Банк в особі Уповноваженої особи фонду гарантування вкладів ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, порушення норм матеріального та процесуального права. Так зазначив, що судом не взято до уваги право Уповноваженої особи ФГВ виявляти нікчемні правочини та повідомляти про це сторони, і нікчемним такий правочин є за Законом з моменту укладання правочину.

Крім того, судом не взято до уваги, що розрахунки з погашення заборгованості за кредитними договорами відповідно до постанови правління НБУ, з якою ОСОБА_7 та ОСОБА_5, як співробітники Банку «УПБ» були ознайомлені, повинні здійснюватись виключно через кореспондентський рахунок відкритий у НБУ, а штучні розрахунки відповідача за договором проходили в межах одного банку, в наслідок чого Банком не було отримано реальних коштів в погашення заборгованості по кредиту.

До того ж, судом не враховано, що наказом від 21.08.2015 року № 211/ТА було поновлену кредитну заборгованість ОСОБА_5 за договором № 529 на загальну суму 124 421, 43 грн., а наказом № 8/л від 07.09.2015 року кошти, що рахувались як сплачені за погашення боргу, були повернуті на поточний рахунок ОСОБА_7 на підтвердження чого виписано меморіальний ордер. Крім того, що ОСОБА_7 була співробітником банку на момент укладення договору поруки вона була також кредитором банку за договором банківського вкладу, і саме кошами що були на вкладі як депозит і було здійснено погашення заборгованості відповідача, що також є порушенням, оскільки на той момент були обмеження у використанні цих коштів. Тому апелянт просить рішення суду скасувати та постановити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_5 зазначив, що доводи апеляційної скарги не відповідають дійсності, оскільки щодо нікчемності договору поруки та кредитного договору, законодавством чітко передбачено виключний перелік підстав, при цьому підстави які визначені Уповноваженою особою у листі-повідомленні не належать до таких. Крім того зазначив, що всі дії направлені на погашення заборгованості по кредитному договору, платіж про погашення, припинення іпотеки, передача технічної та правовстановлюючої документації були здійснені до визнання ПАТ «УПБ» неплатоспроможним та введення тимчасової адміністрації 28.05.2015 року. Щодо визначення транзакцій «штучними» вважає, що це є некоректним оскільки такого визначення законодавство не містить, а перерахування грошових коштів з поточного на кредитний рахунок здійснювалось у відповідності до постанови НБУ «Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті». Щодо повернення коштів ОСОБА_7, то він до даної дії не має відношення, оскільки не є учасником цих правовідносин. Тому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

У відповіді на відзив, Банк зазначив, що транзакція, що штучно припинила обов'язки позичальника проводилась у період дії постанови НБУ від 30.04.2015 року «Про віднесення ПАТ «УПБ» до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку», якою було встановлено обов'язок здійснювати усі розрахунки банку через кореспондентський рахунок відкритий у НБУ. До того, ж отримання ОСОБА_7 коштів, що були повернуті їй після застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, підтверджує факт нікчемності правочину.

В суді апеляційної інстанції представник позивача адвокат ОСОБА_9 підтримала доводи скарги, просила її задовольнити.

Відповідач та третя особа належним чином повідомлялися про час розгляду справи, проте до суду не з'явилися, їх неявка відповідно до ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Зазначеним вимогам закону, рішення суду першої інстанції не відповідає.

Так судом встановлено, що 13.09.2011 року між ПАТ «Український Професійний Банк» та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір № 529, відповідно до якого відповідачу було надано кредит в сумі 200000,00 грн. на оплату ремонтних робіт в нерухомості за адресою: АДРЕСА_1, що придбана у ТОВ «Сіті-Стейт». Строк кредиту з 13.09.2011 року по 10.08.2016 року (включно). Процентна ставка 16 % річних. (а.с.5-6).

13.10.2011 року між ПАТ «Український Професійний Банк» та ОСОБА_5 було укладено Додатковий договір про внесення змін до Кредитного договору № 529 від 13.09.2011 року, яким п.2.1 Кредитного договору викладено у новій редакції та вказано, що повернення кредиту забезпечується заставою майнових прав на грошові кошти ТОВ «Сіті-Стейт» (Договір поруки № 529-1 від 13 вересня 2011 року, Договір застави майнових прав на грошові кошти № 529-2 від 13 вересня 2011 року) та заставою власного майна Позичальника (Іпотечний договір від 13 жовтня 2011 року.). Пункт 2.4. Розділу 2. Договору виключено. Цей Додатковий договір набуває чинності з 13 жовтня 2011 року (а.с.11).

В подальшому, 03.11.2011р., 18.10.2012р., 08.11.2013 р., 14.11.2014 р., до Кредитного договору сторонами вносились зміни, зокрема Позичальнику було надано реструктуризацію з внесенням відповідних змін до графіку платежів, у разі порушення строків повернення кредиту Позичальник взяв на себе зобов'язання сплачувати Банку подвійну процентну ставку, а саме - 32% річних, на вимогу Банку сплачує пеню в розмірі 0,2% від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення платежу (а.с.12, 16-19, 20-23, 24-27).

18.09.2014 року, 20.10.2014 року та 23.02.2015 року ПАТ «УПБ» звертався до відповідача з претензіями про необхідність погашення заборгованості за кредитним договором № 529 від 13.09.2011 року (а.с.34-36).

На обґрунтування позовних вимог Банком надано розрахунок заборгованості ОСОБА_5 станом на 07.04.2017 року (а.с.30-33) та після збільшення розміру позовних вимог розрахунок станом на 09.06.2017 року, відповідно до якого заборгованість склала 230 752,44 грн. (а.с.57-60).

Постановою правління Національного банку України від 30.04.2015 року № 293/БТ ПАТ «УПБ» віднесено до категорії проблемних та запроваджено особливий режим контролю за його діяльністю (а.с.87-89).

22.05.2015 року поручитель ОСОБА_7, позичальник ОСОБА_5 та ПАТ «УПБ» уклали договір поруки № 529-3 і в цей же день на виконання зобов'язань по вказаних договорах поручитель ОСОБА_7 повністю погасила заборгованість по Кредитному договору № 529 від 13 вересня 2011 року в сумі 124421,43 грн. (а.с.а.с.70-72,74,141,142).

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 28.05.2015№ 107 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «УПБ» ОСОБА_4 (а.с.44,90).

29.05.2015 року тимчасовою адміністрацією ПАТ «УПБ» було видано наказ № 26/ТА про здійснення в ПАТ «УПБ» перевірки договорів (інших правочинів), укладених банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації в банку, на предмет виявлення правочинів (в тому числі договорів), виконання яких спричинило або може спричинити погіршення фінансового стану банку, та які відповідають критеріям, передбаченим ч.2 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (а.с.109).

Позивач стверджує, що договір поруки № 529-3 від 22.05.2015 року нікчемний, оскільки укладений в період, коли банк було віднесено до категорії проблемних (30.04.2015 року) та визнано неплатоспроможним (28.05.2015 року), в порушення п.5, п.7 ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Заборгованість відповідача була погашена штучно, оскільки ОСОБА_7 на момент укладення договору поруки була кредитором банку за Договором банківського вкладу.

Судом встановлено, що з посиланням на п.п.5,7 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ст.215 ЦК України уповноваженою особою Фонду ОСОБА_5 та ОСОБА_7 20.08.2015 року були направленні повідомленя про нікчемність правочину - Договору поруки № 529-3 від 22.05.2015 року та виставлено вимогу відповідачу про виконання зобов'язань по Кредитному договору № 529 від 13.09.2011 року та договорам, які були укладені на забезпечення його виконання (а.с.96-99).

На вказане повідомлення відповідачем було надано відповідь, відповідно до якої останній зазначав, що кредит його було погашено, вчинені ним та ОСОБА_7 дії є правомірними (а.с.148).

Згідно Наказу тимчасової адміністрації від 21.08.2015 р.№211/ТА у зв'язку з виявленням нікчемного договору поруки від 22.05.2015 року № 529-3, укладеним між ПАТ «УПБ», ОСОБА_5 та ОСОБА_7, було поновлено кредитну заборгованість ОСОБА_5 за Кредитним договором №529 від 13.09.2011 р. (а.с.116-118).

Відповідно до Наказу від 07.09.2015 р. №8-Л кошти по погашенню кредитної заборгованості були повернені на поточний рахунок № НОМЕР_2, ОСОБА_7 в сумі 124421,43 грн., що підтверджується меморіальним ордером №23185610 від 09.09.2015 року (а.с.119,93,120).

Згідно копії листа заступника начальника Управління з питань виплат гарантованих вкладів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.07.2017 року № 02-13978/17, ОСОБА_7 07 грудня 2015 року у відділенні ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» отримала суму відшкодування 124421,43 грн. за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (а.с.104).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з безпідставності тверджень позивача щодо нікчемності правочину на підставі Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», мотивуючи тим, що договір поруки було укладено 22.05.2015 року особами які мали правоздатність та дієздатність вчиняти правочини платоспроможного на той час банку, оскільки запровадження в ньому тимчасової адміністрації розпочато лише з 29.05.2015 року, при цьому суд зазначив, що позивач мав право оспорити цей договір щодо його недійсності, однак цього не зробив.

Проте, колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції погодитись не може з наступних підстав.

Так, здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків регулюється Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який набув чинності 22.09.2012 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», тимчасовим адміністратором неплатоспроможного банку та ліквідатором банку є Фонд.

Здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків Фонд здійснює через призначену виконавчою дирекцією уповноважену особу Фонду.

З дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити збереження активів та документації банку. Протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання вимог вказаного Закону 29.05.2015 року тимчасовою адміністрацією ПАТ «УПБ» було видано наказ № 26/ТА про здійснення в ПАТ «УПБ» перевірки договорів (інших правочинів), укладених банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації в банку, на предмет виявлення правочинів (в тому числі договорів), виконання яких спричинило або може спричинити погіршення фінансового стану банку, та які відповідають критеріям, передбаченим ч.2 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

В результаті перевірки був виявлений договір поруки № 529-3 від 22.05.2015 року, який є нікчемним, як укладений в порушення п.5, п.7 ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», про що 20.08.2015 року відповідачу та третій особі були направленні відповідні повідомлення та виставлено вимогу відповідачу про виконання зобов'язань по Кредитному договору № 529 від 13.09.2011 року та договорам, які були укладені на забезпечення його виконання.

Крім того, згідно Наказу тимчасової адміністрації від 21.08.2015 р.№211/ТА у зв'язку з виявленням нікчемного договору поруки було поновлено кредитну заборгованість ОСОБА_5 за Кредитним договором від 13.09.2011 р.

В подальшому відповідно до Наказу від 07.09.2015 р. кошти у розмірі 124421,43 грн., якими погашалась кредитна заборгованість були повернені на поточний рахунок ОСОБА_7 та яка 07 грудня 2015 року у відділенні банку отримала цю суму на відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Зазначені обставини підтверджуються матеріалами справи та фактично не заперечуються сторонами.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції послався, що позивач Банк мав право оспорити цей договір поруки щодо його недійсності, однак цього не зробив.

Проте, колегія суддів вважає помилковим такий висновок суду, оскільки, уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними на підставі ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», при цьому, навпаки, ні відповідач ОСОБА_5, ні третя особа ОСОБА_7 не оспорили дії позивача щодо виявлення цього правочину, як нікчемного, поновлення спірного кредитного договору та повернення коштів сплачених на погашення заборгованості за договором у розмірі 124421,43 грн. на рахунок ОСОБА_7, які нею в подальшому і отримані.

Таким чином, фактично, заборгованість за спірним кредитним договором залишилась не сплаченою, тому на думку судової колегії, враховуючи, що матеріалами справи доведено, що відповідач неналежним чином не виконував грошові зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого виникла заборгованість, що підтверджуються відповідним розрахунком та не спростовано відповідачем, колегія суддів вважає, що позов підлягає задоволенню у заявлених позивачем вимогах у сумі 216 356,53 грн., з яких - 121 500,00 грн. - заборгованість по простроченому кредиту; 3 941,27 грн. - заборгованість по строкових процентах; 56 429,47 грн. - заборгованість по прострочених процентах; 34 485,79 грн. - заборгованість по пені.

За таких обставин, оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, тому апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, відповідно до вимог ст.376 ЦПК України

Відповідно до ч.13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення, відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381 ЦПК України, колегія судів, -

постановила :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Бориспільського районного суду Київської області від 27 жовтня 2017 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ОСОБА_4 задовольнити.

Стягнути ОСОБА_5 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» (ідентифікаційний код 19019775) заборгованість по кредиту, відповідно до Кредитного договору № 529 від 13.09.2011 р. в сумі 216 356,53 грн. (Двісті шістнадцять тисяч триста п'ятдесят шість гривень 53 копійки), в тому числі: 121 500,00 грн. - заборгованість по простроченому кредиту; 3 941,27 грн. - заборгованість по строкових процентах; 56 429,47 грн. - заборгованість по прострочених процентах; 34 485,79 грн. - заборгованість по пені.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» (ідентифікаційний код 19019775) понесені судові витрати у розмірі 7 052,78 грн. (сім тисяч п'ятдесят дві гривні 78 копійок).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: І.В.Іванова

Судді:

О.І.Сліпченко

В.В.Гуль