Провадження № 2/243/3011/2018
Справа № 243/8784/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2018 року

Словянський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Ільяшевич О.В.,

за участю

секретаря судового засідання Хміль О.М.,

представника позивача ОСОБА_1,

відповідачки ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні, в залі судових засідань Слов'янського міськрайонного суду Донецької області (вул. Добровольського, 2, м. Словянськ, Донецької області), за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

12 вересня 2018 року ОСОБА_3 звернувся до Словянського міськрайонного суду Донецької області з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 25 листопада 1989 року вони із відповідачкою зареєстрували шлюб у міському відділі ЗАЦС Єнакіївського міськвиконкому Донецької області. Протягом останнього року спільне сімейне життя між подружжям поступово погіршувалось, причиною цього виявилися різні погляди на життя та ведення спільного господарства. Подружні стосунки між ними припинені. З кінця травня 2018 року, сторони стали проживати окремо. Спільних дітей сторони не мають. На даний час питання щодо розподілу спільного майна подружжя сторонами не розглядається.

Переконаний, що подальше спільне життя та збереження шлюбу із відповідачкою є неможливим, у звязку із чим, просить суд ухвалити рішення яким розірвати шлюб зареєстрований між ними 25 листопада 1989 року у міському відділі ЗАЦС Єнакіївського міськвиконкому Донецької області за актовим записом № 1042.

Позивач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_1, який діє на підставі договору про надання правової допомоги від 16 липня 2018 року, будучи належним чином повідомленими про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не зявилися, подали до суду заяви в яких розгляд справи просили проводити у їх відсутності, позов задовольнити. У заяві представник позивача зокрема зазначив, що спір з приводу розподілу майна буде вирішуватися поза межами розгляду справи про розірвання шлюбу.

Відповідачка ОСОБА_2, будучи належним чином повідомленою про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не зявилась, подала до суду заяву в якій розгляд справи просила проводити у її відсутності, проти розірвання шлюбу не заперечувала та просила залишити їй дошлюбне прізвище «Медведєва». Будучи присутньою у судовому засіданні 17 жовтня 2018 року зазначила, що питання розподілу спільного майна подружжя буде вирішуватися шляхом подання окремого позову.

Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд в межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України) встановив наступне.

У судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 25 листопада 1989 року. Шлюб між ними зареєстрований у міському відділі ЗАЦС Єнакіївського міськвиконкому Донецької області за актовим записом № 1042, що стверджується свідоцтвом про шлюб ОСОБА_1: V-НО № 414253 (а.с. 3).

Спільне життя між подружжям не склалося.

Подружні стосунки між сторонами припинені.

З кінця травня 2018 року, сторони стали проживати окремо. Спільних дітей сторони не мають. На даний час питання щодо розподілу спільного майна подружжя сторонами не розглядається.

Вказані обставини сторонами не оспорюються, ними визнаються. Крім того, що зазначені обставини сторонами визнаються, вони підтверджуються матеріалами справи, їх визнання відповідачкою не суперечить закону та не порушує права, свободи і інтереси інших осіб, тому підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачкою позову суд не вбачає.

У звязку із цим, суд відповідно до ст. 82 ЦПК України, визнає вказані обставини такими, що не підлягають доказуванню.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи.

Відповідачкою ОСОБА_2, до суду було подано письмову заяву, зі змісту якої видно, що остання, позов ОСОБА_3 визнає у повному обсязі та не заперечує проти його задоволенні.

Суд приймає до уваги таку заяву відповідачки у звязку із наявністю для того законних підстав, та вважає за можливе задовольнити вимоги позивача з огляду на їх законність та обґрунтованість.

Так, відповідно до положень статті 51 Конституції України та частини першої статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

При вирішенні питання про розірвання шлюбу, суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу, суперечило б інтересам одного з них.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, оскільки встановлено, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу є неможливим та суперечить їх інтересам.

Згідно із ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

У звязку із цим, враховуючи, що відповідачка просить після розірвання шлюбу залишити їй дошлюбне прізвище «Медведева», суд приходить до висновку, що слід його залишити.

Розвязуючи питання розподілу судових витрат між сторонами суд виходить з такого.

Відповідно до п. 8 статті 6 ЗУ «Про судовий збір», розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства.

Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, яка передбачає розподіл судових витрат між сторонами, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Водночас, ч. 1 ст. 142 ЦПК України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

У звязку із цим, враховуючи визнання відповідачкою позову до початку розгляду справи по суті, суд приходить до висновку про можливість повернення позивачеві з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним за звернення до суду із даним позовом, що становить 352,40 грн.

З огляду на викладене, з врахуванням того, що позов задоволений у повному обсязі, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню залишкові 50% понесених ним судових витрат в сумі 352 грн. 40 коп. (а.с. 1).

На підставі наведеного, керуючись ст. 110, 112,180, 182-184 СК України, ст.ст. 4, 12, 14, 81,82, 89, ст. 223, 259, 263 265, 273, 280, 281 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.

Шлюб укладений між громадянами України ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та Лиман (дошлюбне прізвище Медведева) ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований 25 листопада 1989 року у міському відділі ЗАЦС Єнакіївського міськвиконкому Донецької області за актовим записом № 1042 розірвати.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 залишити дошлюбне прізвище «Медведева».

Повернути ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП: НОМЕР_1, з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову, що становить 352 (триста пятдесят дві) грн. 40 коп. на підставі квитанції про сплату № 73023 від 12 вересня 2018 року.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП: за даними Державної фіскальної служби України не ідентифікований, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3 А, фактичне місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4, на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП: НОМЕР_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_5, судовий збір в сумі 352 (триста пятдесят дві) грн. 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Донецького апеляційного суду через Словянський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду .

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Головуючий суддя: О.В. Ільяшевич