Справа № 487/4437/18
Провадження № 2/487/1999/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

24.10.2018 року м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді Сухаревич З.М., за участю секретаря судового засідання Лунгол А.Г., позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Миколаєві цивільну справу № 487/4437/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів та зміну розміру аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

09.07.2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів та зміну розміру аліментів.

Свої вимоги позивач обґрунтувала тим, що рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 28.03.2006 року стягнуто аліменти з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, щомісячно в розмірі 300 грн. і до досягнення дитиною повноліття. На даний час неповнолітній син потребує значно більшого догляду та матеріальних коштів, у звязку з чим збільшуються потреби в навчанні, розвитку та іншому. Тому вважає за доцільне збільшити розмір стягуваних аліментів та утримання сина до 3400 грн. Крім того у позові зазначила, що внаслідок невиконання відповідачем вищезазначеного рішення суду про стягнення аліментів утворилась заборгованість по сплаті аліментів у сумі 58978,50 грн. Посилаючись на те, що відповідач аліменти з лютого 2006 року не сплачує, саме з його вини утворилася заборгованість, ОСОБА_1 просила стягнути з ОСОБА_3 суму пені за прострочення сплати аліментів за період з лютого 2006 року по червень 2018 рік у розмірі 17971,32 грн.

Ухвалою від 26.07.2018 року зазначений позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, просили про задоволення позову, не заперечувала проти заочного розгляду справи.

Відповідач в судове засідання повторно не зявився, причин неявки суду не повідомив, про час і місце судового розгляду був повідомлений у встановленому законом порядку, заперечення проти розгляду справи за правила спрощеного позовного провадження та відзив до суду не надав, у зв'язку з чим справа розглядалась відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України.

Заслухавши позивача та її представника, вивчивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного:

Із матеріалів справи встановлено, що з 27.09.2002 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 11.04.2006 року розірвано.

09 липня 2003 року народився ОСОБА_4. Його батьком є ОСОБА_3, матірю ОСОБА_1 (свідоцтво про народження серія 1-ФП № 148114).

ОСОБА_5 від 18.06.2018 року ОСОБА_4 проживає разом з матірю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1.

На підставі рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 28.03.2006 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_4 стягнуто аліменти у розмірі 300 грн. щомісячно, починаючи з 14.02.2006 року до досягнення дитиною повноліття.

Зазначене рішення суду відповідач не виконує та має заборгованість станом на 30.06.2018 рік в розмірі 58978,50 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості з аліментів у виконавчому провадження з примусового виконання виконавчого документу по справі №2/1474.

Відповідно до ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою ВРУ № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За приписами ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Зазначений обовязок, згідно з засадами ч.6 ст.7, ст. 141 Сімейного кодексу України в рівній мірі стосується обох батьків.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України).

Розмір аліментів та спосіб його визначення не є сталими. Так, за положеннями ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Статтею 182 ч.2 СК України встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

За положеннями Закону України «Про державний бюджет на 2018 рік» прожитковий мінімум на дитину від 6 до 18 років становить 1860 грн. з 01.01. по 30.06. 018 року, з 01.07. по 30.11.2018 року 1944 грн., з 01.12. по 31.12.2018 року 2027 грн.

Крім цього, суд враховує, що відповідно довідки директора школи від 15.06.2018 року вих..№ 632, ОСОБА_4 є учнем 10-А класу Миколаївської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №7 Миколаївської міської ради; з метою поліпшення фізичного розвитку, ОСОБА_4 відвідує спортивний клуб «Енергія» вартість якого складає 500 грн. на місяць; з 22.06.2018 року перебуває на обліку у ендокринолога (довідка комунального закладу «Центр первинної медико-санітарної допомоги №6»).

Таким чином, на даний час, розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_3 на утримання неповнолітнього сина, є меншим від встановленого законодавством мінімуму, а отже, на думку суду не є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, що призводить до порушення прав дитини на належне матеріальне забезпечення.

Разом з тим, доказів на підтвердження того, що відповідач має можливість сплачувати аліменти саме у розмірі 3400 грн. матеріали справи не містять.

Оцінивши сукупність наданих доказів, суд приходить до висновку щодо достатності підстав для часткового задоволення позову та збільшення розміру аліментів, які стягуються з ОСОБА_3 на утримання неповнолітнього сина до 1700 грн.

Крім того, статтею 184 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Також суд вважає за необхідне стягнути аліменти з моменту набрання рішенням законної сили, як то прописано у п. 23 Постанови Пленуму ВСУ №3 від 15.03.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до якого - у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, суд виходить з наступного.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) це спосіб забезпечення виконання зобовязання. Її завдання сприяти належному виконанню зобовязання, стимулювати боржника до належної поведінки.

ОСОБА_5 з частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Як роз'яснено в абзаці 1 п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 р., передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Як згадувалось вище, свої зобовязання за рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 28.03.2006 року по сплаті аліментів ОСОБА_3 не виконує.

ОСОБА_5 Розрахунку заборгованості по сплаті аліментів, наданого державним виконавцем Заводського відділу Державної виконавчої служби м. Миколаїв ГТУЮ в Миколаївській області, заборгованість ОСОБА_3 по сплаті аліментів станом на 30.06.2018 рік складає 58978,50 грн.

Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для нарахування та стягнення з ОСОБА_3 пені за прострочення сплати аліментів. Доказів того, що заборгованість по сплаті аліментів утворилась з незалежних від нього причин, відповідачем не надано.

ОСОБА_5 розрахунку наданого позивачем, розмір пені за прострочення сплати аліментів за період з лютого 2006 року по червень 2018 рік складає 17971,32 грн.

Суд погоджується з наданим розрахунком.

Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України підлягають з відповідача стягненню на користь держави, судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 704,80 грн.

Керуючись ст. ст. 76, 81, 89, 141, 280-284, 354, 430 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

ОСОБА_6 Миколаївни до ОСОБА_3 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів та зміну розміру аліментів задовольнити частково.

Змінити розмір аліментів, які стягуються на підставі рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 28.03.2006 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_1 Данііла ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 300 грн. щомісячно, починаючи з 14.02.2006 р. і до повнолітня дитини.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженка м. Миколаєва, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6) аліменти на утримання ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_7 у твердій грошовій сумі в розмірі 1700 грн. щомісячно, з послідуючою індексацією відповідно до закону, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженка м. Миколаєва, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6) неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з лютого 2006 року по червень 2018 рік у розмірі 17971,32 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4) судовий збір в дохід держави у розмірі 704,80 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення суду може бути оскаржене позивачем безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання заяви про перегляд заочного рішення, апеляційної скарги, якщо їх не буде подано, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне заочне рішення складено 29.10.2018 року.

Суддя: З.М. Сухаревич