Справа № 266/4162/16-ц
Провадження№ 2/266/65/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

23 січня 2018 року м. Маріуполь

Приморський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Сараєва І.А.,

за участю секретаря - Нетреба О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Маріуполі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 10.01.2008 року ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 8400 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. 10.09.2014 року позичальник ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 11.09.2014 року. Згідно ст.1218 ЦК України - до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. ст. 608, 1218, 1219 ЦК України, у зв'язку зі смертю боржника припиняються лише ті зобов'язання, які нерозривно пов'язані з його особою і не можуть бути виконанні іншою особою, у той час як у результаті спадкування до спадкоємця переходять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцю на час відкриття спадщини й не припинилися у наслідок його смерті. За змістом зазначених норм у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов'язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов'язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємців: таким чином, відбувається передбачена законом заміна боржників за зобов'язанням. Згідно ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Виходячи із вищевикладеного, позивач вважає, що спадкоємець ОСОБА_1 мала право подати заяву про прийняття або про відмову від спадщини у строк з 10.09.2014 року по 10.03.2015 року. У даному випадку спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є ОСОБА_1 Вказана обставина підтверджується копіями паспортів позичальника та відповідача, де в якості адреси реєстрації зазначена: АДРЕСА_1. На виконання вимог ч.2 ст.1281 ЦК України позивачем 24.01.2016 року була направлена претензія кредитора до Другої маріупольської державної нотаріальної контори. 10.02.2016 року позивачем було отримано відповідь, в якій зазначалось, що спадкоємці померлого із заявами про прийняття спадщини чи відмову від спадщини не зверталися. Таким чином, відповідач прийняв спадщину, до складу якої входять, у тому числі, кредитні зобов'язання померлого позичальника. Спадкування обов'язків відбулося відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, оскільки відповідач не відмовився від спадщини у передбачені цивільним законодавством строки, а саме 6 місяців від дня відкриття спадщини. 17.07.2016 року до спадкоємця, ОСОБА_1, було направлено лист-претензію, згідно яких позивач пред'явив свої вимоги, але ніяких дій не було вчинено. Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором №б/н від 10.01.2008 року становить - 8135,23 грн., яка складається з: 7981,05грн. заборгованість за кредитом та 154,18грн. заборгованість за відсотками. В добровільному порядку відповідач відмовляється повернути кошти, тому позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитом в сумі 8135грн. 23 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1378 грн. 00 коп.

Представник позивача ОСОБА_3, яка діє на підставі довіреності, в судове засідання не зявилася, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності, наполягала на задоволенні позовних вимог у повному обсязі, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення у разі неявки відповідача.

Відповідач ОСОБА_1, будучи своєчасно та належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не прибув з невідомих причин, відзиву на пред'явлений позов не надав.

З урахуванням наведених обставин, що позивач не заперечує проти винесення заочного рішення, суд вважає за можливе постановити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст.223,280 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

За положеннями ч.3ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому згідно із ч. 2 ст.264 ЦПК України, при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Судом встановлено, що між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір № б/н від 10.01.2008 року, на підставі якого, банк надав позичальнику кредит у розмірі 8400 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач зазначає, що станом на дату смерті позичальника ОСОБА_2 його заборгованість перед банком становила 8135,23 грн., яка складається з: 7981,05грн. заборгованість за кредитом та 154,18грн. заборгованість за відсотками.

Згідно із свідоцтвом про смерть від 11.09.2014 року, виданого Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 705, 10.09.2014 року позичальник ОСОБА_2 помер (а.с. 18).

27.01.2016 року листом Другої маріупольської державної нотаріальної контори № 84/01-16 позивачу було надано відповідь, згідно якої спадкова справа до майна померлого 10.09.2014 року - ОСОБА_2 не відкривалася, у звязку з чим спадкову справу на підставі претензії відкрити неможливо (а.с. 24).

При вирішенні спору суд виходив з наступного.

Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб ( спадкоємців).

За положеннями п.5 ч.1 ст.1219 та ч.1ст. 608 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов'язки, що нерозривно пов'язані з особою спадкодавця, зокрема, права і обов'язки боржника, якщо зобов'язання нерозривно пов'язане з особою боржника і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особо.

Відповідно до ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги.

Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.

Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Як вбачається з матеріалів справи 17.07.2016 року ПАТ «Комерційний Банк «Приватбанк» направляв лист - претензію ОСОБА_1, однак в матеріалах справи відсутні відомості про отримання нею даного листа претензії ( а.с. 25-28).

Судом встановлено, що ПАТ «Комерційний Банк «Приватбанк» 11.01.2016 року дізнався, що боржник ОСОБА_2 помер 10.09.2014 року, що підтверджується вхідною датою на отриманому листі від Другої маріупольської державної нотаріальної контори, а з позовом до суду звернувся 26.10.2016 року, тобто після шести місяців від дня, коли він дізнався про відкриття спадщини(а.с. 24).

Отже, позивачем не доведено пред'явлення у передбачений законом строк вимог до спадкоємця, що прийняв спадщину.

Згідно зі статтями 1220, 1221 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

За ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу прийняття спадщини.

За ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Заявляючи позов до дружини померлого боржника, позивач посилається на те, що відповідач є спадкоємцем за законом першої черги і прийняла спадщину в силу ст.1268 ЦК України, оскільки на час відкриття спадщини вона проживала разом із спадкодавцем за адресою: м. Маріуполь, вул. Новоросійська, буд. 14, кв. 108і протягом встановленого законом шестимісячного строку не заявила про відмову від неї.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 заяви про прийняття спадщини до Другої маріупольської державної нотаріальної конторине подавала. Також спадкова справа після смерті ОСОБА_2 не відкривалася.

З копії паспортів позичальника та відповідача, вбачається, що вони були зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, з 10.01.1981 року та з 19.01.1981 року відповідно, що не є належним підтвердженням їх постійного проживання на час відкриття спадщини (а.с. 16-17).

В п.32 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», роз'яснено, що при вирішенні спорів щодо виконання зобов'язань за кредитним договором у випадку смерті боржника/позичальника за наявності поручителя чи спадкоємців суди мають враховувати, що з урахуванням положення статті 1282 ЦК спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Аналіз зазначеного законодавства дає підстави для висновку, що спадкоємці боржника за кредитним зобов'язанням зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину, у випадку пред'явлення у передбачений законом строк кредитором вимог до спадкоємців, що прийняли спадщину.

Однак, позивачем не доведено факт отримання відповідачем майна спадкодавця та вартість даного майна для задоволення вимог кредитора.

Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом.

Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення.

Враховуючи встановленні обставини, аналізуючи наведені вимоги актів цивільного законодавства, суд вважає, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження факту прийняття спадщини ОСОБА_1, а тому вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 608, 1216, 1219, 1220, 1221, 1268-1270, 1281,1282 ЦК України, ст. ст. 12, 81, 89, 130, 141, 223, 263-265, 280, 284 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в загальному порядку до Апеляційного суду Донецької області шляхом подання в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя: Сараєв І. А.