Справа № 326/169/18р
Провадження № 2/326/141/2018
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

12 лютого 2018 року м. Приморськ

Суддя Приморського районного суду Запорізької області Каряка Д.О., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», третя особа ОСОБА_2 про захист прав споживачів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить: 1) стягнути з відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» на його користь суму депозитного вкладу за договором SAMDN6858 від 07.06.2012 у сумі 130 000 грн.; 2) стягнути з відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» на його користь суму відсотків за вклад за договором SAMDN6858 від 07.06.2012 у сумі 125 967,88 грн.

Вивчивши подані матеріали приходжу до висновку, що позовну заяву слід залишити без руху з наступних підстав.

Згідно із ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: 1) при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; 2) при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; 3) при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав'язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; 4) порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; 5) будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію; 6) споживачу реалізовано продукцію, яка є небезпечною, неналежної якості, фальсифікованою; 7) ціну продукції визначено неналежним чином; 8) документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу.

Пунктом 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживач це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

Із п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12.04.1996 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» вбачається, що позовна заява про захист прав споживача повинна містити відомості: про те, яке право споживача порушено; коли і в чому це виявилося; про способи захисту, які належить вжити суду; про розмір сум, щодо яких заявлено вимоги, з відповідними розрахунками і обґрунтуванням; про докази, що підтверджують позов. До заяви повинні бути додані необхідні документи - залежно від заявлених вимог (наприклад, договір, квитанція-замовлення, квитанція-зобов'язання, транспортна чи інша накладна, чек, касовий ордер).

Проте позивач, вважаючи себе споживачем, при зверненні до суду, з метою дотримання вимог ст. 175 ЦПК України, повинен був викласти зміст позовних вимог та обставини, якими він обґрунтовує вказані позовні вимоги у відповідності до норм ЗУ «Про захист прав споживачів», зазначивши про те, яке право споживача порушено.

Як вбачається зі змісту позову банк незаконно перерахував з депозитного рахунку позивача кошти на рахунок банку, в якості погашення кредитних зобов`язань ОСОБА_2 за кредитним договором, так як позивач був поручителем.

Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 15.11.2017 у справі № 6-1718цс17 поручитель за змістом договору поруки не є споживачем послуг банку з кредитування, а навпаки є особою, яка своєю відповідальністю забезпечує відповідальність боржника у договорі споживчого кредиту, тобто споживача.

Договір поруки не є договором на придбання, замовлення, використання продукції для особистих потреб, не пов`язаних з підприємницькою діяльністю, виконання обов`язку у найманого працівника, або договором про намір здійснити такі дії.

Отже поручитель не може розглядатися у договорі поруки як споживач послуг банку, а тому у цих правовідносинах на нього не поширюється дія Закону України «Про захист прав споживача».

Таким чином, зміст позовної заяви не відповідає вимогам п. 4 ч. 3 ст. 175 ЦПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору.

В позовній заяві заявник посилається на ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», як на підставу для звільнення від сплати судового збору.

Однак, питання підстав, розміру та порядку сплати судового збору, звільнення від його сплати регулюються ЗУ «Про судовий збір», який є спеціальним законодавчим актом по відношенню до ЗУ «Про захист прав споживачів» з визначеного кола питань, є більш новим законом, регулюючи тим самим відповідні правовідносини з урахуванням актуальних змін у житті суспільства. Таким спеціальним законом є Закон України від 8 липня 2011 року № 3674-VІ «Про судовий збір».

З урахуванням висновків Конституційного суду України, викладених у рішенні від 3 жовтня 1997 року №4-зп щодо дії у часі однопредметних правових актів, що регулюють конкретну сферу суспільних відносин та рішенні від 9 лютого 1999 року №1-рп/99 про зворотну дію у часі законів та інших нормативно правових актів, у разі існування неузгодженості між нормами, виданими одним і тим самим нормотворчим органом, застосовується акт, виданий пізніше, навіть якщо прийнятий раніше акт не втратив своєї чинності.

Так Закон України «Про захист прав споживачів» прийнятий 12 травня 1991 року. Закон України «Про судовий збір» прийнятий 08 липня 2011 року.

На момент звернення до суду позивачем з позовом стаття 5 ЗУ «Про судовий збір» «Пільги щодо сплати судового збору» діяла в редакції Закону України від 17.12.2017.

Крім цього, як вбачається із матеріалів позовної заяви, предметом даного спору є стягнення грошових коштів, тобто предметом спору є правовідносини, які випливають із договорів, тобто є договірними, отже у даному випадку такі вимоги підлягають оплаті судовим збором.

Згідно п. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної зави майнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 704,80 грн. та не більше 8810 грн.

З врахуванням викладеного вбачається, що позивачем безпідставно не сплачено судовий збір за подання до суду позовної заяви.

Також в порушення вимог п. 9 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позивачем не додано до позовної заяви попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв'язку із розглядом справи.

В зв`язку з цим, ухвалою суду від 07.02.2018 зазначена позовна заява була залишена без руху, та надано позивачу строк для усунення вищевказаних недоліків.

12.02.2018 позивач надав до суду уточнену позовну заяву та документи на виконання ухвали від 07.02.2018 про усунення недоліків, проте попередній розрахунок судового збору в одному примірнику, тобто в порушення ч. 1 ст. 177 ЦПК України його копія для відповідача відсутня.

Крім того, в уточненій позовній заяві позивач так і не зазначив яке саме право споживача порушено, відповідно до ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів».

Частиною 3 ст. 185 ЦПК України передбачено, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

У зв'язку з тим, що позивач не виконав всіх вимог ухвали суду про усунення недоліків позовної заяви у встановлений судом термін, тому заява підлягає поверненню позивачу відповідно до ст. 185 ЦПК України.

Згідно з ч. 7 ст. 185 ЦПК України, повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 185, 260, 353, 354 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», третя особа ОСОБА_2 про захист прав споживачів - вважати неподаною та повернути позивачеві.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області протягом 15 днів.

Суддя: Д.О. Каряка

Копія вірна: суддя Д.О. Каряка

12.02.2018