Справа № 161/8125/17 Головуючий у 1 інстанції: Рудська С.М.
Провадження № 22-ц/773/111/18 Категорія: 2 Доповідач: Киця С. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2018 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Киці С.І.,

суддів Данилюк В. А., Шевчук Л.Я.,

секретар - Черняк О.В.

за участю: позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, Садово-городнього товариства «Світоч», ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме майно за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 листопада 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з даною позовною заявою. Позов мотивує тим, що з 04.06.1991 року він став членом Садово-городнього товариства «Світоч». З того часу за ним була закріплена земельна ділянка № НОМЕР_1 у с. Лище Луцького району площею 0,08 га. На цій земельній ділянці ще в 1992 році він збудував садовий будинок, постійно користувався ним. Нещодавно йому стало відомо, що у 2006 року відповідач ОСОБА_5, яка є його донькою, від його імені написала голові СГТ «Світоч» заяву про виключення його з членів товариства та переоформлення земельної ділянки на неї. На підставі вказаної заяви його було виключено з членів товариства та фактично позбавлено права користування земельною ділянкою і будинком. Рішенням Лищенської сільської ради відповідачу ОСОБА_5 було безоплатно передано у власність земельну ділянку № НОМЕР_1 у СГТ «Світоч», після чого вона виготовила технічну документацію із землеустрою та одержала державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 11.05.2006 року. В свою чергу, він звернувся до суду з позовною заявою про визнання незаконним та скасування рішення СГТ «Світоч» про виключення його з членів товариства, рішення Лищенської сільської ради № 33/7 від 17.03.2006 року та державного акту про право власності на земельну ділянку. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14.12.2016 року між ним та ОСОБА_5 було затверджено мирову угоду, за якою ОСОБА_5 зобов'язалася не чинити йому перешкоди для вільного доступу та користування земельною ділянкою в с. Лище Луцького району площею 0,08 га. Дана ухвала суду набрала законної сили. Однак, ОСОБА_5 не дає йому можливості вільно користуватися вказаною земельною ділянкою, володіти та користуватися садовим будинком. Право власності на спірний садовий будинок не було ним зареєстровано у зв'язку з відсутністю порядку проведення такої реєстрації. Такий порядок набрав чинності лише з 24.04.2015 року. У зв'язку з тим, що відповідач ОСОБА_5 унеможливлює йому доступ до земельної ділянки та садового будинку він не може забезпечити доступ працівників органів технічної інвентаризації для проведення замірів садового будинку та виготовлення технічного паспорту. Просить суд визнати за ним право власності на нерухоме майно - садовий будинок, що розташований на земельній ділянці загальною площею 0,08 га в с. Лище Луцького району Волинської області, згідно державного акта на землю серії НОМЕР_2 від 11.05.2006 року - для ведення садівництва.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02.10.2017 року за клопотанням представника позивача до участі у справі у якості співвідповідача була залучена ОСОБА_4

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 23.11.2017 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Позивач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу на вказане рішення суду першої інстанції. Покликаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив оскаржуване рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити.

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін з таких підстав.

Судом встановлено, що 11.05.2006 року на ім'я відповідача ОСОБА_5 було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 від 11.05.2006 року, відповідно до якого ОСОБА_5 є власником земельної ділянки, розташованої в с. Лище Лищенської сільської ради Волинської області площею 0,0800 га, з цільовим призначенням для ведення садівництва (а.с.6). Даний акт видано на підставі рішення Лищенської сільської ради від 17.03.2006 року № 33/7.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14.12.2016 року було визнано мирову угоду між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, Садово-городнього товариства «Світоч», Лищенської сільської ради Луцького району про визнання незаконним та скасування рішень зборів СГТ «Світоч» про виключення з членів товариства та прийняття у члени товариства, визнання недійсним рішення про передачу у приватну власність земельної ділянки, державного акту на землю та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. Відповідно до умов мирової угоди: позивач ОСОБА_2 визнає за відповідачем ОСОБА_5 право власності на земельну ділянку загальною площею 0,08 га (кадастровий номер земельної ділянки - НОМЕР_4) в с. Лище Луцького району Волинської області для ведення садівництва, згідно державного акту на землю серії НОМЕР_2, від 11.05.2006 року; відповідач ОСОБА_5 зобов'язується безстроково не чинити перешкоди для вільного доступу та користування позивачем ОСОБА_2 земельною ділянкою загальною площею 0,08 га (кадастровий номер земельної ділянки - НОМЕР_4) в с. Лище Луцького району Волинської області, згідно державного акта на землю серії НОМЕР_2 від 11.05.2006 року, за її цільовим призначенням - для ведення садівництва в якості попереднього користувача. Також позивач ОСОБА_2 відмовляється від позовних вимог до відповідачів щодо визнання незаконними та скасування рішення зборів СГТ «Світоч» за № 38 від 09.05.2006 року про виключення з членів товариства та прийняття у члени товариства відповідача, визнання недійсними рішення Лищенської сільської ради про передачу у приватну власність земельної ділянки, державного акта на землю серії НОМЕР_2, від 11.05.2006 року та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою). Ухвала суду набрала законної сили.

Відповідно до договору дарування від 11.05.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Сушик Л.А., реєстр № 303, власником садового будинку, розташованого за адресою: Волинська обл., Луцький район, с. Лище, садове товариства «Світоч», будинок НОМЕР_1 є відповідач ОСОБА_4 З даного договору вбачається, що ОСОБА_5 було здійснено державну реєстрацію права власності на садовий будинок в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 18.04.2017 року за номером записом про право власності № 20071344. Вказаний договір дарування на час розгляду справи судом недійсним не визнаний і не є предметом спору.

Власником спірного садового будинку на час звернення позивача з позовом про визнання за ним права власності на нього була відповідач ОСОБА_4

Частина 1 та 2 ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов'язок держави забезпечувати захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55).

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства.

Разом з тим статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Стаття 331 ЦК України визначає загальне правило, відповідно до якого право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації прав на нерухоме майно після завершення будівництва та прийняття його в експлуатацію.

За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує її право власності.

Оскільки відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 ЦК України.

Як встановлено судом, ОСОБА_2 власником спірного майна не є, а тому пред'явлений ним позов про визнання права власності безпідставний.

Згідно із ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач ОСОБА_2 не довів набуття ним права власності на садовий будинок, що знаходиться на земельній ділянці, яка належить ОСОБА_4.

Позивач не надав доказів, які б свідчили, що саме ним особисто було здійснено будівництво садового будинку, а поданий акт, складений на прохання ОСОБА_2 зі слів сусідів по дачі про те, що земельна ділянка отримана саме ним в 1991р., він побудував будинок і обробляв земельну ділянку, не є належним доказом. Участь позивача у будівництві садового будинку, якщо така була, не створює для нього права власності на будинок, оскільки ця участь не підтверджується відповідними доказами - угодою з забудовником про створення спільної власності на будинок.

З зазначених позивачем підстав не можна визнати за ним право власності на садовий будинок.

За умовами мирової угоди від 14.12.2016 року, яка визнана судом в іншій цивільній справі, і на яку є посилання в апеляційній скарзі, ОСОБА_2 не є власником земельної ділянки, на якій збудований садовий будинок, а зазначення, що відповідач ОСОБА_5 зобов'язується не чинити перешкод для вільного доступу та користуванням земельною ділянкою, в якості попереднього користувача, не створює для нього права власності на неї, як і не створює будь-яких обов'язків для відповідача ОСОБА_4, теперішнього власника земельної ділянки, яка не була стороною у згаданій справі і не укладала цієї угоди.

Суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Докази та обставини, на які посилається позивач в апеляційній скарзі, були предметом дослідження місцевого суду.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для його зміни та скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 , колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду від 23 листопада 2017 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий

Судді: