Ухвала

25 січня 2018 року

м. Київ

справа № 607/12534/14-ц

провадження № 61-347 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивачі - ОСОБА_4, ОСОБА_5,

відповідачі - ОСОБА_6, ОСОБА_7,

представник ОСОБА_6 - ОСОБА_8,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_6, подану її представником ОСОБА_8, на рішення апеляційного суду Тернопільської області у складі суддів: Кузьми Р. М., Сташківа Б. І., Костіва О. З., від 5 квітня 2016 року

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У липні 2014 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання права власності на майно в порядку спадкування.

Позовна заява мотивована тим, що після смерті їх батька та діда - ОСОБА_9 відкрилась спадщина на частину квартири АДРЕСА_1, із якої, на думку позивачів, їм повинно належати по 1/12 частини квартири кожному.

Постановою державного нотаріуса Першої Тернопільської державної нотаріальної контори від 12 вересня 2013 року їм відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку з тим, що у правовстановлюючих документах на майно не зазначено розмір частки, що належала померлому.

З урахуванням вказаного та уточнених позовних вимог, позивачі просили визнати за ними право власності по 1/12 частини вказаної квартири, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_9

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 жовтня 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що, у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності, а тому суд дійшов висновку про те, що позивачами обрано невірний спосіб захисту своїх прав, а суд не може вийти за межі позовних вимог.

Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 5 квітня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення.

Позов ОСОБА_4, ОСОБА_5 задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 право власності по 1/12 частини квартири АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнуто з ОСОБА_6, ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4, ОСОБА_5 340 грн сплаченого судового збору.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що позивачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 разом із відповідачами ОСОБА_6, ОСОБА_7 є спадкоємцями першої черги померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9, якому належала 1/3 частини квартири АДРЕСА_1, що встановлено рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 червня 2013 року. Оскільки нотаріусом відмовлено позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 право власності по 1/12 частини квартири АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом.

У квітні 2016 року ОСОБА_6, в особі представника ОСОБА_8, подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що позовні вимоги ОСОБА_4, ОСОБА_5 не підлягають задоволенню, оскільки позивачі не надали доказів на підтвердження родинних відносин із спадкодавцем. Також відповідачі вказували на те, що апеляційний суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі за позовом Тернопільської міської ради до комунального підприємства «Міське бюро технічної інвентаризації», треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7, приватне підприємства «Східний масив», про визнання приватизації недійсною, скасування свідоцтва про право власності, чим порушив вимоги пункту четвертого частини першої статті 201 ЦПК України. Крім того, вказували на те, що апеляційний суд належним чином не повідомив їх про час та місце розгляду справи, який відбувся 5 квітня 2016 року.

У серпні 2016 року ОСОБА_4, ОСОБА_5 подали до суду відзив на касаційну скаргу, в якому зазначили, що рішення апеляційного суду є законним і обґрунтованим. Вказували на те, що доводи відповідачів про те, що ОСОБА_4 не надала доказів на підтвердження того, що вона є дочкою померлого ОСОБА_9, є необґрунтованими, оскільки матеріали спадкової справи, яка була витребувана судом, містять свідоцтво про народження ОСОБА_4 та свідоцтво про її одруження. Доводи касаційної скарги про відсутність у ОСОБА_5 доказів смерті її батька - ОСОБА_10, свідоцтва про його народження, а тому не підтвердила, що вона є онукою померлого ОСОБА_9 також є необґрунтованими, оскільки в спадковій справі, яка долучена до справи, наявна витребувана з архіву управління міліції Комі АССР «Запись акта о рождении № 916» від 1957 року, яка містить інформацію про народження ОСОБА_10 Крім того, факт смерті ОСОБА_10 підтверджується судовим рішенням про встановлення факту смерті ОСОБА_10 та свідоцтвом про його смерть. Також вказували на те, що жодних підстав не було для зупинення провадження у справі, оскільки ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 лютого 2016 року позовна заява про визнання приватизації недійсною, скасування свідоцтва про право власності на житло була залишена без розгляду. При цьому, у судовому засіданні 5 квітня 2016 року була присутня та давала пояснення представник відповідача ОСОБА_6 - ОСОБА_8, тому доводи відповідачів про неналежне повідомлення про розгляд справи не відповідають дійсності.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 червня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі.

У грудні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України від представника відповідача ОСОБА_6 - ОСОБА_8 надійшла заява про відмову від поданої касаційної скарги на рішення апеляційного суду Тернопільської області від 5 квітня 2016 року.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

3 січня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини четвертої статті 398 ЦПК України особа, яка подала касаційну скаргу, має право відмовитися від неї, а інша сторона має право визнати касаційну скаргу обґрунтованою в повному обсязі чи в певній частині до закінчення касаційного провадження. У разі відмови від касаційної скарги суд, за відсутності заперечень інших осіб, які приєдналися до касаційної скарги, постановляє ухвалу про закриття касаційного провадження.

Враховуючи те, що заяву про відмову від касаційної скарги подано заявником до закінчення касаційного провадження, вона підлягає задоволенню, а касаційне провадження - закриттю.

При цьому заявнику роз'яснюється, що відповідно до частини п'ятої статті 398 ЦПК України, у разі закриття касаційного провадження у зв'язку з відмовою від касаційної скарги на судові рішення повторне оскарження цих рішень особою, що відмовилася від скарги, не допускається.

Керуючись статтею 398 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_6, подану її представником ОСОБА_8, задовольнити.

Прийняти відмову від касаційної скарги та закрити касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання права власності на майно в порядку спадкування за касаційною скаргою ОСОБА_6, поданою її представником ОСОБА_8, на рішення апеляційного суду Тернопільської області від 5 квітня 2016 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник
Судді: О. В. Білоконь Є. В. Синельников С. Ф. Хопта Ю. В. Черняк