07 лютого 2018 року м. Сєвєродонецьк
Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі:
головуючого судді - Бароніна Д.Б.,
за участю секретаря - Бондаренко І.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Сєвєродонецьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітніх дітей за межі України без згоди батька, -
ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3) звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_3) про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітніх дітей за межі України без згоди батька.
В обґрунтування уточнених позовних вимог позивач посилається на те, що з 29.02.2008 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2, проте шлюб було розірвано. Сторони мають неповнолітніх дітей: дочку - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3. З 01.01.2016 року відповідач проживає окремо. Позивачу відомо, що відповідач мешкав у друзів, виїхав до м. Києва на заробітки. Заочним рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 02.08.2016 року з відповідача були стягнуті аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей, які сплачуються нерегулярно та існує відповідна заборгованість. Позивач постійно мешкає з дітьми в квартирі за адресою: АДРЕСА_3. Діти повністю знаходяться на її утриманні, відповідач жодним чином не цікавиться життям дочки та сина, не підтримує з ними стосунків, не зустрічається та не забезпечує матеріально. Рідна сестра та старенький дідусь позивача постійно мешкають на території Російської Федерації. Дідусь вже є літньою людиною, потребує її турботи та уваги, у зв'язку з чим вона вимушена систематично перетинати зону проведення Антитерористичної операції та кордон. Дід та сестра, рідна тітка її дітей, дуже хочуть спілкуватися з ними, однак вони позбавлені такої можливості, оскільки для того, щоб виїхати з території України, необхідний дозвіл від батька, який, ігноруючи інтереси дітей, не дає своєї згоди на виїзд за кордон. Крім того, вона хоче, щоб діти проводили літні канікули та відпочивали у рідних на час відпустки позивача, однак вони позбавлені такої можливості, оскільки батько на дає своєї згоди.
На підставі викладеного позивач звернулася з даним позовом до суду та, із урахуванням уточнених позовних вимог, просила надати неповнолітній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, та неповнолітньому ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон без згоди та супроводу їх батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, до Російської Федерації строком з 01 березня 2018 року по 01 березня 2019 року.
В судове засідання позивач не з'явилася, в письмовій заяві просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі.
Відповідач в судове засідання не з'явився, про причину неявки суд не повідомив, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Заяви про розгляд справи без його участі до суду не надходило, відзиву на позов від відповідача також не надходило.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Позивач не висловила заперечень проти заочного розгляду справи за відсутності відповідача. У зв'язку з наведеним, суд вважав за можливе слухати справу за відсутністю відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього, про що було постановлено ухвалу, яка відображена в протоколі судового засідання.
У зв'язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.
Згідно із копією свідоцтва про шлюб НОМЕР_2, виданого 29 лютого 2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції Луганської області, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 29 лютого 2008 року зареєстрували шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 73. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - ОСОБА_2.
Відповідно до копії свідоцтва про народження НОМЕР_3, виданого 07 серпня 2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції Луганської області, ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2, про що зроблено відповідний актовий запис № 655. Батьком записаний ОСОБА_2, матір'ю - ОСОБА_1.
З копії свідоцтва про народження НОМЕР_4, виданого 21 липня 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції у Луганській області вбачається, що ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_3, про що зроблено відповідний актовий запис № 578. Батьком записаний ОСОБА_2, матір'ю - ОСОБА_1.
Згідно із копією рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 14 грудня 2016 року по справі № 428/6052/16-ц, шлюб, зареєстрований 29.02.2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції Луганської області, актовий запис № 73, між ОСОБА_2 і ОСОБА_1, розірвано. Рішення набрало законної сили 27 грудня 2016 року.
Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлені законом. Громадянин України не може бути позбавлений права в будь-який час повернутися в Україну.
Згідно зі статтею 141 СК України, батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.
Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства, батьки, відповідно до положень ст. 151 СК України, вправі обирати самі.
Згідно з вимогами ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.
Стаття 154 СК України надає батькам право звернутися до суду за захистом прав та інтересів дитини.
Відповідно до вимог статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.
Відповідно до Конвенції «Про права дитини» батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
За статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства», предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Згідно з вимогами частини третьої статті 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.
Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.
Відповідно до підпункту 2 пункту 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57 із змінами та доповненнями, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.
Відповідно до ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та постанови Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57 - «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, і без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду.
Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій, зокрема рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.
Згідно з ч. 7 ст. 7 Сімейного кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до ч. 2 ст. 155 Сімейного кодексу України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Отже, виходячи з аналізу зазначених вище правових норм, дозвіл на виїзд неповнолітньої дитини за межі України без згоди та супроводу батька на підставі наведених нормативних положень є разовим, тобто таким, що надається судом на конкретно визначені поїздки із конкретно визначеним періодом перебування за кордоном.
З аналізу вказаного вище вбачається, що предметом розгляду при вирішенні вказаної категорії справ є: відповідність такої поїздки до іншої країни інтересам дитини (відпочинок, оздоровлення, розвиток, відвідування родичів тощо), ухилення батьком від надання згоди на таку поїздку, зазначення конкретної країни та конкретного періоду часу перебування у цій державі, тобто разову поїздку.
В позовній заяві позивач вказує, що неповнолітні діти: дочка - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, син - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, проживають разом з нею та знаходяться на її утриманні, в той час як відповідач самоусунувся від будь-якого спілкування з дітьми, їх виховання та утримання, що суперечить інтересам дітей, які мають право на здоровий образ життя та право вільно залишити територію України, а відсутність письмової згоди батька позбавляє їх цих прав.
Із змісту копії довіреності від 25.11.2014 року, посвідченої нотаріусом Білокалитвинського нотаріального округу Ростовської області Російської Федерації, а також із змісту довідки ТОВ «Білокалитвинська управляюча компанія» від 04.08.2017 року № 1090 вбачається, що сестра позивача ОСОБА_10 з 21.08.1983 року має місце проживання за адресою: АДРЕСА_2
Таким чином, оскільки відповідач ОСОБА_2 не підтримує зв'язку з дітьми та колишньою дружиною і протилежного ним не доведено, не може або не бажає дати згоди на виїзд за кордон України його неповнолітнім дітям: дочці - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, сину - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, а такий тимчасовий виїзд дітей за кордон надасть їм можливість розвитку та відпочинку, відповідатиме інтересам дітей, буде сприяти їх всебічному розвитку і не буде суперечити діючому законодавству, а також не позбавить дітей права та можливості спілкуватися з батьком, то суд вважає за можливе надати неповнолітній ОСОБА_3 та неповнолітньому ОСОБА_4 дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон без згоди та супроводу їх батька ОСОБА_2 строком з 01 березня 2018 року по 01 березня 2019 року до Російської Федерації.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд враховує, що понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією № 0.0.915705865.1 від 14.12.2017 року про сплату судового збору у сумі 640 грн. 00 коп. Враховуючи викладене та з урахуванням задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору в розмірі 640 грн. 00 коп.
Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 76, 141, 247, 258, 259, 263-265, 273, 280-284, 354, 355 ЦПК України, суд -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітніх дітей за межі України без згоди батька - задовольнити.
Надати неповнолітній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, та неповнолітньому ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон України до Російської Федерації без згоди та супроводу їх батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, строком з 01 березня 2018 року по 01 березня 2019 року.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, місце проживання: АДРЕСА_3, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, місце проживання: АДРЕСА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, суму судових витрат в розмірі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп.
Копію заочного рішення надіслати відповідачу.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Із урахуванням пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції, яка набрала чинності 15.12.2017 року) рішення може бути оскаржено позивачем шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Луганської області через Сєвєродонецький міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя Д.Б. Баронін