н/п 2/490/3847/2017 Справа № 490/1651/17
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМУКРАЇНИ

24 січня 2017 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Гуденко О.А.

при секретарі Кваші С.О.,

без участі представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,ОСОБА_3, третя особа Реєстраційна служба Миколаївського міського управління юстиції про визнання договору іпотеки недійсним та скасування заборони відчуження, -

ВСТАНОВИВ :

В лютому 2017 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідачів, в якому просила визнати недійсним Договір Іпотеки № 2520 укладений ОСОБА_3 та ОСОБА_2 посвідчений 12.11.2012 року приватним нотаріусом Іскрицькою Г.В. про заставу трикімнатної квартири №4, що розташована за адресом: АДРЕСА_1; скасувати заборону відчуження майна та іпотеку накладені у зв'язку з укладенням Договору Іпотеки між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 посвідчений 12.11.2012 року приватним нотаріусом Іскрицькою Г.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 2520 шляхом виключення з Реєстру речових прав на нерухоме майно відповідного запису про іпотеку за № 124209 (номер запису про обтяження за № 124219) та з Державного реєстру іпотек № 13237059.

У судове засідання сторони не з'явились, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, вказав, що на задоволенні позову наполягає.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явився, про день слухання справи повідомлявся належним чином за місцем реєстрації, про причини неявки суд не сповістив.

Представник відповідача ОСОБА_3 надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, просила відмовити у задволенні позову з підстав, викладених в письмових запереченнях.

Суд, перевіривши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

04.08.2006року між АКБ «Райффайзенбанк Україна» ( правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк») та ОСОБА_1 (в подальшому змінила прізвище на ОСОБА_1) був укладений кредитний договір №ML-401/27/2006 згідно якого позивачу було надано кредитні кошти в сумі 48700 дол.США строком до 03.08.2016 р. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором з позивачем було укладено договір наступної іпотеки №PCL 401/41/2006 від 04.08.2006року, предметом якого була належна їй на праві власності трикімнатна квартира №4, розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

16.12.2008р. приватним нотаріусом Миколаївського МНО Рябоконь К.Л. було вчинено в зв`язку з невиконанням умов кредитного договору №ML-401/27/2006 виконавчий напис №2728 про звернення стягнення на вищезазначену квартиру, яким було запропоновано за рахунок коштів, отриманих від реалізації квартири, задовольнити вимоги банку в розмірі 274348,74 грн.

04.02.10 року в межах виконавчого провадження за вказаним виконавчим написом з публічних торгів квартиру було продано відповідачу ОСОБА_2, про що видане свідоцтво НОМЕР_1 .

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 01.03.12 року , яке набрало законної сили 12 грудня 2012 року, по справі №2-4959/11, прилюдні торги визнані таким, що не відбулися, визнано недійсними результати прилюдних торгів, протокол та акт по проведенню прилюдних торгів, та визнано недійсним свідоцтво про належність відповідачу ОСОБА_2 квартири, видане приватним нотаріусом 11.03.10 року за НОМЕР_1.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 15 травня 2012 року рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 01.03.12 року скасоване та прийнято нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ - рішення суду першої інстанції залишено без змін, а рішення суду апеляційної інстанції- скасоване .Таким чином, рішення суду про визнання прилюдних торгів недійсними та визнання недійсним Свідоцтва про право власності ОСОБА_2 на спірну квартиру набрало законної сили 12.12.12 року - на підставі вказаної ухвали ВССУ.

12 листопада 2012 року року ОСОБА_2 уклав із ОСОБА_3 договір іпотеки № 2520, посвідчений приватним нотаріусом Іскрицькою Г.В., за умовами якого в якості забезпечення зобов'язань в іпотеку була передана квартира АДРЕСА_1, у зв'язку із чим в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було зроблено запис про іпотеку №124209 та в Державному реєстрі іпотек запис про обтяження за № 13237059.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 12.09.2013 року по справі №814/2495/13-а скасовано рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції Миколаївської області про державну реєстрацію права власності на квартиру за ОСОБА_2

Рішенням від 14 липня 2017 року державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту з надання адміністративних послуг ММР відмовлено у державній реєстрації права власності ОСОБА_1, на вказану квартиру , оскільки встановлено наявність зареєстрованих обтяжень речових прав на нерухоме майно.

Згідно Інформаційної Довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обє/кта нерухомого майна , міститься запис 124209 про державну реємстрацію іпотеки за іпотечним договром від 12.11.2012 року , іпотекодавець ОСОБА_2, та реєстраційний номер обтяжнення 124219 щодо заборони на нерухоме майно за вказаним іпотечним договором.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом. Вирішуючи спір про визнання правочину недійсним, суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків.

Згідно з п. 9 ч. 3 ст. 124 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Частиною 1 ст. 14 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У ст. 321 ЦК Українивстановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмеженийу його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

У ч. 2 ст. 331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Судом установлено, що свідоцтво про право власності ОСОБА_2 на нерухоме майно - спірної квартири на час розгляду даної справи скасоване судовим рішенням, яке набрало законної сили .

При цьому на час укладення 12 листопада 2012 року оспорюваного договору іпотеки було відкрито касаційне провадження по справі щодо оспорювання правомірності набуття іпотекодателем ОСОБА_2 права власності на предмет іпотеки .

Частиною 1 ст. 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

За змістом ст. 319 ЦК України тільки власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно положень ст.. 583 ЦК України , ч. 1 ст. 5 ЗУ "Про іпотеку" іпотекодавцем може бути власник нерухомого майна, або особа, якій належить майнове право , а також особа, якій власник передав майно з правом його передачі у іпотеку.

З аналізу наведених правових норм випливає, що на момент укладення спірного іпотечного договору іпотекодавець повинен бути власником нерухомого майна, що є предметом іпотеки.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог та заперечень.

З огляду на наведене, суд вважає встановленим, що передаючи в іпотеку ОСОБА_3 вказану квартиру , ОСОБА_2 не набув на неї права власності в установленому законом порядку, отже на мав права на розпорядження спірним нерухомим майном, а тому іпотечний договір суперечить ЦК України та ЗУ «Про іпотеку».

Враховуючи, що оспорюваний іпотечний договір не відповідає вимогам ч.1 ст. 203 ЦК України, суд приходить до висновку, що відповідно до частини 1 ст. 215 цього Кодексу він є недійсним, що є підставою для задоволення позову в частині визнання Договру іпотеки недійсним .

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.04 №1952-IV (далі - Закон №1952) - записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав.

Пунктом 5 ч.2 ст.27 Закону №1952 встановлено, що державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі договору, укладеного в порядку, визначеному законом, яким встановлюється обтяження речових прав на нерухоме майно, чи його дубліката.

Відповідно до ч.2 ст.26 Закону №1952 у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Відповідно до вимог ст.. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640 грн. в рівних частках з кожного.

Керуючись ст. ст. 12, 81, 258-265 ЦПК України , суд

В И Р І Ш И В :

Позов -задовольнити .

Визнати недійсним Договір Іпотеки від 12 листопада 2012 року за № 2520, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 посвідчений приватним нотаріусом Іскрицькою Г.В. , яким передано в іпотеку ОСОБА_2 ОСОБА_3 трикімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Скасувати заборону на нерухоме майно та скасувати обтяження за типом іпотека на квартиру АДРЕСА_1, накладені на підставі Договору Іпотеки від 12.11.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського МНО Іскрицькою Г.В. за реєстровим № 2520 - шляхом виключення з Реєстру речових прав на нерухоме майно відповідного запису про іпотеку за № 124209 (номер запису про обтяження за № 124219) та з Державного реєстру іпотек № 13237059.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 по 320 грн. судового збору з кожного.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку позивачем до апеляційного суду Миколаївської протягом 30 днів після складання повного тексту рішення .

Суддя Гуденко О.А.