Дата документу 02.11.2018 Справа № 310/120/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2018 року

м. Запоріжжя

Єдиний унікальний №310/120/18

Провадження №22-ц/807/363/18

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кримської О.М. (суддя-доповідач),

суддів: Дашковської А.В., Бєлки В.Ю.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,
відповідач Південно-Східне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 11 травня 2018 року в складі судді Вірченко О.М. в справі за позовом ОСОБА_1 до Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати, утримання суми боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми, -

В С Т А Н О В И В :

У січні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначала, що з грудня 2015 року по грудень 2016 року перебувала на посаді інспектора Куйбишевського районного відділу підрозділу кримінально-виконавчої інспекції управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (далі Куйбишевського РВ КВІ УДПтСУ в Запорізькій області).

На підставі припису військового комісара Бердянського об`єднаного міського комісаріату від 27 травня 2016 року №77 ОСОБА_1 призвано на військову службу до Збройних Сил України на період особливого стану, на даний час вона проходить військову службу у в/ч НОМЕР_1 на посаді механіка ІТВ. На час проходження служби позивачка звернулась із заявою про увільнення її від виконання обов`язків інспектора Куйбишевського РВ КВІ УДПтС України в Запорізькій області.

До 01 січня 2017 року УДПтС добровільно здійснювало ОСОБА_1 виплату середньої заробітної плати відповідно до вимог чинного законодавства. В січні 2017 року було проведено реорганізацію Державної пенітенціарної служби України, ліквідовані як юридичні особи публічного права територіальні органи управління Державної пенітенціарної служби та створені міжрегіональні управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації, які є правонаступниками УДПтС України.

В зв`язку із вказаною реорганізацією з січня 2017 року позивачку переведено на посаду інспектора Бердянського міськрайонного відділу з питань пробації Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації, після чого відповідач не виплачує ОСОБА_1 середній заробіток в повному обсязі.

Уточнивши позовні вимоги та посилаючись на зазначені обставини просила суд, стягнути з відповідача заборгованість з виплати середньої заробітної плати в розмірі 39 677,75 грн., утримання суми боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення в розмірі 5 423,85 грн., а також три проценти річних від простроченої суми 1 291,40 грн., а всього за період з 01.01.2017 року по 31.01.2018 року сума заборгованості в загальному розмірі 46393 грн.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 11 травня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що нарахування заробітної плати позивачки під час увільнення від виконання посадових обов`язків проведено відповідачем у відповідності до вимог закону, виходячи з посадового окладу, встановленого у штатному розкладі.

В апеляційній скарзі про скасування судового рішення і ухвалення нового про задоволення позову ОСОБА_1 зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що відповідач не є правонаступником Куйбишевського РВ КВІ УДПтС України в Запорізькій області, а відтак, неправильно визначив середній заробіток і безпідставно відмовив у задоволенні позову.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи ( а.с.219-225).

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Апеляційного суду Запорізької області від 18.06.2018 року справу передано у провадження судді Крилової О.В.

Ухвалами Апеляційного суду Запорізької області від 19 червня 2018 року відкрито апеляційне провадження та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням вимог абз. 3 п. 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», де передбачено, що апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах; відповідно до положення п. 8 ч. 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, в редакції, що діє з 15.12.2017 року, згідно якого до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Указом Президента України № 452/2017 від 29.12.2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано Апеляційний суд Запорізької області та утворено Запорізький апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Запорізьку область, з місцезнаходженням у місті Запоріжжя.

Указом Президента України № 297/2018 від 28.09.2018 «Про переведення суддів» судді Апеляційного суду Запорізької області переведені до Запорізького апеляційного суду.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» зазначену цивільну справу було передано до Запорізького апеляційного суду, який почав роботу з 05 жовтня 2018 року.

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Запорізького апеляційного суду від 16.10.2018 року справу передано у провадження судді-доповідача Кримської О.М. та визначено склад колегії: головуючий суддя Кримська О.М., судді: Бєлка В.Ю., Дашковська А.В..

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 01 грудня 2015 року обіймала посаду інспектора Куйбишевського районного відділу підрозділу кримінально-виконавчої інспекції управління ДПтС України в Запорізькій області (а.с.54).

На підставі припису військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 №77 від 27 травня 2016 року ОСОБА_1 призвано на військову службу до Збройних Сил України на період особливого стану (а.с.8).

29 травня 2016 року Міністерством оброни України з ОСОБА_1 був укладений контакт про проходження військової служби у Збройних Силах України. Вказаний контракт було укладено до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію (а.с.70-71).

За положенням ст. 119 КЗпП України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) на час виконання державних або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватись у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку. Працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених Законами України «Про військовий обов`язок і військову службу», «Про альтернативну (невійськову) службу», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів.

За працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, в яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Наказом Управління ДПтС України від 02 липня 2016 року № 210/ОС-16 «По особовому складу» ОСОБА_1 інспектора Куйбишевського районного відділу підрозділу кримінально-виконавчої інспекції УДПтСУ в Запорізькій області з 02 липня 2016 року було увільнено від виконання посадових обов`язків із збереженням місця роботи, посади та середнього заробітку у зв`язку із укладенням контракту про проходження військової служби у ЗСУ до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію (а.с.47-48).

Постановою Кабінету Міністрів України від 18 травня 2016 року № 348 «Про ліквідацію територіальних органів управління Державної пенітенціарної служби та утворення територіальних органів Міністерства юстиції» ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи управління ДПтСУ та утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства юстиції міжрегіональні управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації (а.с.23-24).

У зв`язку з ліквідацією Куйбишевського районного відділу підрозділу кримінально-виконавчої інспекції управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області наказом №410 /ОС-16 від 30 грудня 2016 року ОСОБА_1 звільнено з роботи за ст.36 п.5 КЗпП України переведення працівника, за його згодою, на інше підприємство, в установу, організацію або перехід на виборну посаду (а.с.18).

Наказом Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції від 03 січня 2017 року № 68 о/с «Про призначення персоналу» в порядку переведення з кримінально-виконавчої інспекції управління Державної пенітенціарної служби в Запорізькій області Васильєву І.В. було призначено до уповноважених органів з питань пробації Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції з 10 січня 2017 року на посаду інспектора Бердянського міськрайонного відділу, за 5 тарифним розрядом, з посадовим окладом 1 816 грн. (а.с.20).

Підставою прийняття такого наказу була заява позивачки від 26 грудня 2016 року, відповідно до якої ОСОБА_1 просила призначити її на посаду інспектора Бердянського міськрайонного відділу уповноваженого органу з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції з 03 січня 2017 року в порядку переведення до Управління (а.с.19).

Статтею 21 КЗпП України встановлено, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно із п. 5 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є переведення працівника, за його згодою, на інше підприємство, в установу, організацію, а також відмова від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці. Слід зазначити, що припинення договору на підставі вказаної норми не передбачає збереження заробітної плати звільненого працівника під час його прийому на нове місце роботи.

Аналіз фактичних обставин справи і зібраних у справі доказів свідчить про те, що трудовий договір ОСОБА_1 з Управлінням державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області був припинений 30 грудня 2016 року у відповідності до наказу №410/ОС-16, а трудові відносини з відповідачем виникли з 03 січня 2017 року.

Згідно з наказом Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції від 03 січня 2017 року № 69о/с «Про увільнення ОСОБА_1 » позивачку було увільнено від виконання посадових обов`язків із збереженням місця роботи, посади та середнього заробітку інспектора Бердянського міськрайонного відділу уповноваженого органу з питань пробації Південно-Східного міжрегіонального управління з 10 січня 2017 року до закінчення особливого періоду або оголошення рішення про демобілізацію (а.с.46).

Наказом першого заступника керівника Антитерористичного центру при СБ України від 10 липня 2017 року № 59дск «Про залучення до проведення антитерористичної операції сил та засобів Збройних Сил України» солдата ОСОБА_1 , механіка інформаційно-телекомунікаційного вузла 761 окремої радіолокаційної роти 2316 радіотехнічного батальйону 164 радіотехнічної бригади було залучено до проведення антитерористичної операції в Донецькій та Луганській області (а.с.21).

Працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Розмір заробітної плати може бути нижчим за встановлений трудовим договором та мінімальний розмір заробітної плати у разі невиконання норм виробітку, виготовлення продукції, що виявилася браком, та з інших, передбачених чинним законодавством причин, які мали місце з вини працівника. Забороняється будь-яке зниження розмірів оплати праці залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної належності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання. Суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами (ст.ст. 21, 22 Закону України «Про оплату праці»).

Відповідно до ст. 94 КЗпП України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до абз. 3, 4 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу п. 4 цього Порядку.

У абз. 2, 3 п. 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати встановлено, що при обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, крім перелічених вище виплат, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов`язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.

В інших випадках, коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку, не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

У відповідності з листом Міністерства соціальної політики України від 11 серпня 2014 року №1146/13/84-14 «Щодо нарахування середнього заробітку мобілізованим працівникам» середньоденна заробітна плата, яка зберігається за мобілізованим працівником, який був мобілізований у перший день своєї роботи на підприємстві, обчислюється шляхом ділення посадового окладу, встановленому йому в штатному розписі, на число робочих днів місяця, в якому він мав приступити до роботи та в якому його було мобілізовано (а.с.51).

Наказом відповідача від 23 січня 2017 року № 87 о/с «Про встановлення посадових окладів» ОСОБА_1 було встановлено посадовий оклад в розмірі 2 176 грн. (а.с.49-50).

Згідно з наказом від 25 січня 2018 року № 16 о/с «Про встановлення посадових окладів» з 01 січня 2018 року позивачці встановлено посадовий оклад в розмірі 2 396 грн. (а.с.98-99).

Згідно з довідкою від 22 лютого 2018 року № 4/115, наданою Південно-Східним міжрегіональним управлінням з питань пробації Міністерства юстиції, позивачці за період з 01 січня 2017 року по 31 січня 2018 року нараховувалась та виплачувалась заробітна плата, виходячи із розміру встановленого їй посадового окладу (а.с.96-97).

Оскільки ОСОБА_1 відповідачем було прийнято на роботу як нового працівника, нарахування їй заробітної плати під час увільнення від виконання посадових обов`язків було проведено відповідно до закону.

За вказаних обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що нарахування заробітної плати позивачки проводиться у відповідності до вимог трудового законодавства, а тому доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, є неспроможними.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач мав нараховувати їй заробітну плату виходячи із середнього заробітку установи, що ліквідована, є неспроможними, оскільки не ґрунтуються на вимогах трудового законодавства. При прийомі на роботу до відповідача наказом від 23 січня 2017 року №87 о/с ОСОБА_1 був установлений новий посадовий оклад, виходячи із якого і проводиться нарахування заробітної плати. Вказаний наказ працівником не оспорювався і в судовому порядку неправомірним не визнавався.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що Управління державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області не припинило своєї діяльності, а лише змінило структуру його територіальних органів управління, а тому при переводі позивача на інше місце роботи має зберігатися її середній заробіток, є неспроможними. Як встановлено судом і підтверджується зібраними у справі письмовими доказами, Південно-Східне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації було створено у вересні 2016 року на виконання постанови КМУ від 18 травня 2016 року № 348 «Про ліквідацію територіальних органів управління Державної пенітенціарної служби та утворення територіальних органів Міністерства юстиції». Для створення нових структур та укомплектування штатних посад нових структур були запрошені працівники кримінально-виконавчих інспекцій, яким пропонувались відповідні посади. Звільнення ОСОБА_1 здійснювалось в порядку п. 5 ст. 36 КЗпП України, а не в порядку ст. 32 КЗпП України, трудові відносини між позивачкою та відповідачем розпочались саме з 10 січня 2017 року, а тому середній заробіток позивачці повинен розраховуватись виходячи з установленого їй посадового окладу, оскільки фактично жодного дня ОСОБА_1 відпрацьовано не було.

Доводи апеляційної скарги про те, що в день звільнення з попереднього місця роботи позивачкою не був проведений остаточний розрахунок, що за вимогами діючого законодавства вона не підлягала звільненню, тощо, не є підставою для скасування оскаржуваного рішення. Вказані доводи виходять за межі позовних вимог, а тому не можуть бути предметом апеляційного розгляду.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно статті 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

За вказаних обставин доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду першої інстанції вимогам закону є безпідставними.

Отже, апеляційний суд вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 11 травня 2018 року по цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Постанова складена 02 листопада 2018 року.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: А.В. Дашковська

В.Ю. Бєлка