РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2018 року Хортицький районний суд м.Запоріжжя в складі:

головуючого судді Мурашової Н.А.

за участю секретаря Бессарабової Т.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжі цивільну справу за позовом Правобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя до ОСОБА_1 про стягнення суми надміру виплаченої пенсії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, який мотивує тим, що відповідачка ОСОБА_1 з 23.10.2010р. перебуває на обліку та отримує пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1. Після призначення пенсії ОСОБА_1 продовжувала працювати, у звязку з чим неодноразово зверталась до управління за перерахунком пенсії. В січні 2015р. відповідачка звернулась до управління з заявою про перерахунок пенсії відповідно до ч.4 ст.42 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». З 01.01.2015р. було проведено перерахунок пенсії у звязку із збільшенням страхового стажу, який було обчислено в розмірі 32р. 01міс. 24дн. В січні 2017р. Управлінням була проведена перевірка пенсійної справи відповідачки і виявлено, що останній помилково в січні 2015р. проведено перерахунок пенсії, оскільки вона звернулась за перерахунком пенсії раніше, ніж через два роки після попереднього перерахунку, і її страховий стаж за період з 01.02.2013р. є меншим за 24 місяці страхового стажу, що передбачено ч.4 ст.42 Закону. Так, за даними системи персоніфікованого обліку згідно з індивідуальними відомостями про застраховану особу страховий стаж відповідачки у період з лютого 2013р. по листопад 2014р. включно становить 01р. 10міс. 0дн. Після приведення у відповідність розрахунку пенсії за матеріалами пенсійної справи ОСОБА_1 її розмір змінився в бік зменшення і за період з 01.01.2015р. по 31.01.2017р. розмір переплати пенсії склав 1666,93грн., про що Управління письмово повідомило відповідачку, однак остання до теперішнього часу заборгованість з переплати пенсії самостійно не сплатила.

Просить стягнути з відповідачки суму надміру виплаченої їй пенсії за період з 01.01.2015р. по 31.01.2017р. в розмірі 1666,93грн.

Ухвалою суду від 10.01.2018р. відкрито провадження у цивільній справі за даним позовом і призначено підготовче судове засідання.

02.02.2018р. у справі проведено підготовче засідання, справа призначена до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Представник позивача ОСОБА_2 в судове засідання не прибула, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримує повністю, просить його задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_1 в судове засідання не прибула, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позов не визнає повністю, просить в його задоволенні відмовити, відзиву на позов або зустрічного позову не подавала.

Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи, знаходить позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню через таке.

Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно з ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

За змістом ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Згідно з ст.1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Відповідно до ч.1 ст.50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Механізм повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями визначається Порядком відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України від 21.03.2003р. №6-4 (далі Порядок №6-4).

Відповідно до п.3 Порядку №6-4, суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду України чи в судовому порядку відповідно до ст.50 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Суд встановив, що відповідачка ОСОБА_1 з 23.10.2010р. перебуває на обліку в Правобережному обєднаному управлінні Пенсійного фонду України м.Запоріжжя, який є правонаступником Управління Пенсійного фонду України в Хортицькому районі м.Запоріжжя, як отримувач пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1.

13.01.2015р. ОСОБА_1 звернулась до УПФУ в Хортицькому районі м. Запоріжжя з заявою про перерахунок пенсії за віком (арк..6).

Згідно з розпорядженням позивача від 15.01.2015р. відповідачці ОСОБА_1 здійснено перерахунок пенсії за віком у звязку з зміною страхового стажу, згідно з яким розмір її пенсії з 01.01.2015р. склав 2056,14грн., виходячи із загального страхового стажу 32 роки 01 міс. 24дн. (арк.7).

Згідно даних протоколу-розрахунку від 10.01.2017р., управлінням проведено індивідуальний перерахунок призначеної та виплаченої ОСОБА_1 пенсії за віком за період з 01.01.2015р. по 31.01.2017р. за новим розрахунком. Розмір пенсії зменшився і з 01.02.2017р. становить 1961,91грн. Розмір переплати пенсії за період з 01.01.2015р. по 31.01.2017р. становить 1666,93грн. (арк.10).

Згідно заяви ОСОБА_1 від 16.06.2017р. з переплатою вони ознайомлена, погасити її добровільно відмовляється (арк.12).

До теперішнього часу вказана сума добровільно відповідачкою не повернута.

Зясувавши повно, всебічно та обєктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозвязку, проаналізувавши вищевикладені вимоги діючого законодавства, суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог.

Так, суд встановив, що між сторонами виник спір щодо повернення надміру виплаченої відповідачці ОСОБА_1 пенсії за віком.

Виходячи із характеру та суті даного спору, вимог діючого законодавства, суд вважає, що обовязковому доказуванню під час розгляду даної справи підлягає наявність факту рахункової помилки УПФУ під час перерахунку пенсії відповідачці та недобросовісності (зловживань) з її боку. При цьому, за змістом приведених норм матеріального закону (як загального, так і спеціального) безпідставно набута пенсія може бути стягнута лише за одночасної наявності обох вказаних умов.

Приймаючи рішення, суд виходить з того, що позивач в порушення вимог ст.12,81 ЦПК України не надав суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідачка ОСОБА_1 при зверненні до нього в січні 2015р. із заявою про проведення перерахунку пенсії за віком на підставі ст.42 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» діяла недобросовісно, допустила будь-які зловживання, зокрема, свідомо, навмисно подала документи, які містять недостовірні відомості про її трудовий стаж, що вплинуло на підстави проведення такого перерахунку, визначення нового розміру її пенсії за віком і подальшу її надмірне перерахування.

При цьому, суд враховує, що за змістом ст.81 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ч.1 ст.44, ч.5 ст.45 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», призначення, перерахунок пенсій і оформлення документів для їх виплати здійснюється територіальними органами Пенсійного фонду України. Саме на останніх покладається обовязок перевірити надані особою документи, прийняти рішення про призначення (перерахунок) пенсії і розрахувати її розмір у відповідності до вимог діючого законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, розрахунок страхового стажу фактично формується відповідним спеціалістом УПФУ на підставі документів пенсійної справи та додатково наданих документів через автоматизовану систему і додається разом з іншими розрахунками до розпорядження про нарахування (перерахунок) пенсії.

Отже, спеціалісти УПФУ зобовязані були перевірити необхідні для перерахунку пенсії документи і прийняти відповідне рішення, що в даному випадку зроблено не було. Тому помилка в розрахунку страхового стажу відповідачки сталася через неналежного виконанням своїх посадових обовязків спеціалістами Управління, відповідальними за нарахування, перерахунок розміру пенсії, що не може ставитись у провину пенсіонера у випадку вирішення питання про стягнення надміру виплачених йому сум пенсії.

Крім того, позивачем не зазначено та не доведено належними та допустимим доказами, що під час перерахунку пенсії відповідачці працівниками УПФУ було допущено рахункову помилку, яка з урахуванням розяснень, що містяться в п.24 постанови Пленуму ВСУ від 24.12.1999р. №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», є синонімічним до поняття «лічильна помилка», що, в свою чергу, є результатом невірного застосування правил арифметики.

Суд вважає, що невірне визначення Управлінням страхового стажу відповідачки, що вплинуло на невірне обчислення розміру пенсії за віком при здійсненні її перерахунку, не може вважатися рахунковою помилкою.

Таким чином, судом не встановлено факту одночасної наявності рахункової помилки та недобросовісності відповідачки у набутті надміру перерахованих позивачем коштів в сумі 1666,93грн., у звязку з чим підстав для їх стягнення з неї немає.

На підставі вищевикладеного, в задоволенні позову слід відмовити повністю.

Керуючись ст.1212,1215 ЦК України, ст.81 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ч.1 ст.44, ч.5 ст.45, 50 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», ст.2,4,5,12,13,76-82,89,141,258,263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Правобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя, ЄРДПОУ 41248943, місце знаходження: м. Запоріжжя, вул..Запорозького козацтва, 25-а, до ОСОБА_1, 22.10.1965р.н., РНОКПП НОМЕР_1, місце реєстрації: АДРЕСА_1, про стягнення суми надміру виплаченої пенсії відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області через Хортицький районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.А.Мурашова

12.02.2018