Провадження №22-ц/772/365/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сичук М. М.
Доповідач :Зайцев А. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2018 рокуСправа № 127/16101/17м. Вінниця

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2018 року м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області у складі:

Головуючого судді : Зайцева А.Ю.,

суддів: Панасюка О.С., Шемети Т.М..,

за участю секретаря судового засідання: Куленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення суми позики, процентів за користування позикою, трьох відсотків річних від простроченої суми та інфляційних,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 20 грудня 2017 року в складі судді Cичука М.М., -

в с т а н о в и в :

У липні 2017 року ОСОБА_2 звернувся у суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення суми позики, процентів за користування позикою, трьох відсотків річних від простроченої суми та інфляційних.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 20 грудня 2017 року позов залишено без розгляду.

Не погоджуючись із ухвалою суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права, загальних засад цивільного судочинства та порушення його особистих прав, положень п. 1 ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», просив скасувати ухвалу суду, а справу направити в той же суд для продовження розгляду іншим суддею.

Відзив на вище зазначену апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до п. п. 8, 9 п. 1 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону № 2137-VIII від 03.10.2017 року до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується. Справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Стаття 263 ЦПК України визначає, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала не відповідає зазначеним вимогам закону.

Постановляючи ухвалу про залишення позову без розгляду, суддя зазначив, що судом було надано позивачу строк для усунення недоліків заяви, однак у встановлений судом строк недоліки заяви не усунуто, позивачем судовий збір до 25листопада 2017 року не сплачено.

Однак такий висновок суду є необґрунтованим та суперечить нормам процесуального закону, з огляду на наступне.

В матеріалах справи наявна ухвала суду від 24 жовтня 2017 року відповідно до якої позивачу відстрочено сплату судового збору в розмірі 8000,00 гривень на один місяць до 25 листопада 2017 року, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

У вищевказаній ухвалі зазначено, що ОСОБА_2 являється інвалідом 3-ї групи з дитинства, отримує мінімальну пенсію, на його утриманні знаходяться двоє малолітніх дітей та дружина, яка перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною.

З наведених підстав видно, що позивач не мав можливості сплатити судовий збір протягом одного місяця, що достовірно було відомо суду першої інстанції.

Суд першої інстанції не врахував мотиви апеляційного суду (а.с.63,64), з яких було скасовано ухвалу суду першої інстанції від 19.09.2017 року про повернення позовної заяви.

Зокрема, пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлює, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод ратифікована Україною Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року і набрала чинності для України 11 вересня 1997 року.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на подання до суду скарги, пов'язаної з його або її правами та обов'язками цивільного характеру (рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (п. 36). На це «право на суд», в якому право на доступ до суду є одним з його аспектів, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання у реалізацію його або її прав цивільного характеру є неправомірним (рішення від 13 жовтня 2009 року у справі «Салонтаджі-Дробняк проти Сербії» (п. 132).

Саме на ці фундаментальні положення Конвенції та висновки Європейського суду, звертала увагу колегія суддів, скасовуючи попередню ухвалу суду першої інстанції.

Проте, встановлюючи позивачу один місяць на сплату надмірного щодо нього розміру судового збору, міський суд достовірно передбачав реальне настання наслідків несплати судового збору у встановлений ним строк - залишення позову без розгляду, що і відбулося у цій справі.

В такому разі ОСОБА_2, при відсутності в нього повної суми коштів необхідних для оплати судового збору, позбавляється права на судовий захист, що звичайно є неприпустимим, не відповідає завданням цивільного судочинства та його меті, відповідно до ч. 1,2 ст. 2 ЦПК України, і що мав би врахувати суд першої інстанції приймаючи вказані ухвали.

Апеляційний суд також звертає увагу, що позов ОСОБА_2 не знаходить свого вирішення з липня 2017 року, що звичайно є надмірним строком розгляду даного питання та порушує право на справедливий суд гарантоване ст. 6 Європейської конвенції з прав людини.

Наведені в апеляційній скарзі аргументи знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, є суттєвими та дають підстави вважати, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, допущено порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення помилкової ухвали. Згідно з пп.3,4 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Ураховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про задоволення вимог апеляційної скарги, скасування ухвали про залишення позову без розгляду та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції в тому ж складі, оскільки процесуальний закон в даному випадку не передбачає іншого.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 367, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 20 грудня 2017 року - скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Головуючий Підпис А. Ю. Зайцев

Судді: Підпис О.С. Панасюк

Підпис Т. М. Шемета

Згідно з оригіналом

Головуючий А. Ю. Зайцев