Справа № 299/1585/17
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2018 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі:

Головуючого судді: Бисага Т.Ю.

суддів: Фазикош Г.В., Собослой Г.Г.,

секретарі: Чучка Н.В.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника Сокуренко Є.С., який діє в інтересах ПАТ КБ «ПриватБанк», на заочне рішення Виноградівського районного суду від 19.10.2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 14 березня 2016 року в сумі 12216,12 грн.

В обгрунтування позову позивач вказав на те, що відповідач звернувся з метою отримання банківських послуг, у зв'язку з чим підписав заяву № б/н від 14.03.2016 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 700,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Договір діє на протязі дванадцяти місяців з моменту підписання, якщо на протязі цього строку жодна з сторін не проінформує другу сторону про розірвання договору, він автоматично лонгується на той же строк.

При укладенні договору відповідач дав згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Договором передбачена можливість зміни Тарифів та інших невід'ємних частин договору у передбаченому ним порядку з виникненням обов'язків у сторін.

Договором також передбачено, що у разі непогашення боргових зобов'язань за кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені трати, за користування кредитом клієнт сплачує банку проценти в розмірі, зазначеному в Тарифах, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті з розрахунку 365/366 календарних днів на рік. У разі виникнення прострочених зобов'язань за кредитом клієнт сплачує банку проценти в подвійному розмірі від зазначених в Тарифах, що діють на дату нарахування. Також договором передбачена сплата пені відповідно до встановлених тарифів, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті, при непогашенні суми простроченого кредиту на суму від 100 грн., та штрафу в розмірі 500,00 грн. + 5 % від суми позову при порушенні строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів.

Позивач, виконав свої зобов'язання за договором шляхом надання відповідачеві можливості розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач не надавав своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов'язаннями, чим в порушення умов договору та вимог закону не виконав зобов'язання за договором.

У зв'язку з порушенням зобов'язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 23.04.2017 року має заборгованість в сумі 12216,12 грн., з яких 4855,59 грн. - тіло кредиту; 440,08 грн. - нараховані відсотки за користування кредитом; 5862,54 грн. - пеня, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована складова); 557,91 грн. - штраф (процентна складова).

За таких обставин, а також враховуючи те, що відповідач продовжує ухилятися від виконання зобов'язань за договором, позивач, з метою захисту своїх законних прав вимушений звернутися до суду.

Заочним рішенням Виноградівського районного суду від 19 жовтня 2017 року в задоволені позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду, представника Сокуренко Є.С., який діє в інтересах ПАТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія приходить до наступного висновку.

Згідно з п.9 Перехідних положень ЦПК України (в редакції чинній з 15 грудня 2017 року) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом вірно встановлено, що ОСОБА_2 звернувся з метою отримання банківських послуг, у зв'язку з чим підписав заяву № б/н від 14.03.2016 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 700,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

У зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором ОСОБА_2 станом на 23.04.2017р. має заборгованість 12216,12 грн., з яких: 4855,59 грн. - тіло кредиту; 440,08 грн. - нараховано відсотків за користуванням кредитом; 5862,54 грн. - нараховано пені; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500.00 грн. - штраф (фіксована частина); 557.91 грн. - штраф (процентна складова).

В підтвердження позовних вимог позивач надано належні та допустимі докази в розумінні ст.ст. 58.59 ЦПК України, а саме: * кредитний договір підписаний особисто відповідачем; розрахунок заборгованості станом на 23.04.2017р. відповідно до якого відповідач неодноразово здійснював сплату за користування кредитом та ін.

Проте, суд першої інстанції не прийняв до уваги надані позивачем письмові докази, при цьому в оскаржуваному рішенні зазначив, що позивачем надано «нечитабельну» копію анкети-заяви від 14.03.2016р., а тому Банком не надано доказу приєднання до запропонованого позивачем договору. Отже, на думку суду, позивачем не надано доказів явності кредитних правовідносин.

Проте, апеляційний суд з висновком суду першої інстанції погодитись не може за таких обставин.

Як вбачається із наданих доказів вони достатньо чіткі і зрозумілі і відображають фактичні дані на підставі яких можливо встановити наявність обставин, що обґрунтовують вимоги та обставини, які мають значення для вирішення справи. Вказані докази містять інформацію щодо предмета доказування.

Позивачем надана до суду копія анкети-заяви на двох сторінках від 14.03.2016 року, з якої чітко вбачається наступна інформація: персональні дані, адреса проживання, та інша додаткова інформація необхідна для отримання кредитної картки. Відповідачем вказана формація про себе заповнена особисто, також з копії анкети-заяви чітко вбачається, що ОСОБА_2 висловив згоду про укладення договору та особистим підписом все засвідчив.

Тобто, між банком і ОСОБА_2 були досягнути усі істотні умови при укладенні Кредитного договору.

Крім того, вищезазначені Умови і Правила надання банківських послуг, а також тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях Банку та на офіційному сайті Банку.

Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторонни, то відсутність підпису відповідача в Умовах, при наявності його письмового свідчення про те, що він ознайомлений у письмовому вигляді та згідний з Умовами та Тарифами, що Заява разом із Умовами та тарифами складають договір про надання банківських послуг, не є підставою вважати, що умови укладені поза межами кредитного договору та є не допустимими доказами.

Відповідач підписанням анкети-заяви позичальника приєднався до умов та правил надання банківських послуг. Заява разом з умовами та тарифами є договором про надання банківських послуг.

Відповідно до ч.1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути складений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 642 Цивільного кодексу України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

У відповідності до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Положення ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права і обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Статтею 629 ЦПК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Таким чином, суд звертає увагу на те, що відповідач погодився і прийняв умови кредитного договору, оскільки відповідно до розрахунку заборгованості наданого позивачем 22.03.2016р. та 24.03.2016р. відповідачем здійснювалися сплата за користування кредитом.

Відповідач не оскаржував кредитний договір, навпаки, погодився з ним, що підтверджується його особистим підписом в договорі, а також сплатою за користування кредитом.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що місцевий суд неповно з'ясував обставини, які мають значення для справи, його висновки не відповідають обставинам справи та суперечать матеріальному закону.

Відповідно до ст.376 ЦПК України неправильне застосування норм матеріального або процесуального права є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Керуючись ст.ст.268, 374,376, ЦПК України, судова колегія,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника Сокуренко Є.С., який діє в інтересах ПАТ КБ «ПриватБанк» задовольнити.

Заочне рішення Виноградівського районного суду від 19 жовтня 2017 року скасувати, ухвалити по справі нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 14 березня 2016 року у сумі 12216,12 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 1760,00 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 09.02.2018 року.

Головуючий

Судді