Провадження № 2/161/484/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2018 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі головуючого судді Подзірова А.О., при секретарі судових засідань ОСОБА_1, за участю позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, її представника ОСОБА_4, представника третьої особи ОСОБА_5, розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 (ОСОБА_6) ОСОБА_7, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_8 у справах дітей Луцької міської ради про виділ частки із спільного майна,-

В С Т А Н О В И В :

13 листопада 2017 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_6 про виділення частки спільного майна.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 14 травня 2012 року сторони придбали квартиру за адресою АДРЕСА_1. Згідно договору купівлі-продажу співвласниками майна є позивач, який володіє 1/4 частки, відповідач, яка володіє 1/4 частки, а також їх спільна донька ОСОБА_9, яка володіє 1/2 частки квартири.

Позивач зазначає, що між ними, як співвласниками квартири постійно виникають побутові конфлікти, непорозуміння та суперечки щодо користування, утримання та збереження квартири, і вони не можуть досягти угоди про виділення в натурі частки позивача у квартирі.

З наведених підстав та з посиланням на приписи ст.ст.364, 367 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), позивач просить суд:

1) виділити йому у власність частку спільного майна (літ. 5 на плані) за адресою: АДРЕСА_2, а саме: кімнаті площею 14,3 кв.м.;

2) припинити право спільної часткової власності на житлове приміщення, кімнату площею 14,3 кв.м., розташоване АДРЕСА_3, яке належить йому;

3) іншу частку площею 0,275 кв.м. залишити у спільній часткові власності, розподіливши їх пропорційно в приміщення загального користування (коридор, кухня, вбиральня, ванна кімната).

У відзиві на позов відповідач просить суд відмовити у його задоволенні з тих підстав, що позивач не ставить питання про переобладнання кімнати, яку він хоче виділити в ізольовану квартиру з окремим виходом. Крім того, позивач не надано висновку про технічну можливість виділу його кімнати в ізольовану квартиру.

У відповіді на відзив позивач вважає доводи відповідач безпідставними, оскільки постанова Пленуму Верховного суду України від 04 жовтня 1991 року №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на будинок», на яку посилається відповідач, стосується лише жилих будинків, але не квартир.

Крім того, вважає, що технічна можливість виділу кімнати в окрему ізольовану квартиру повинна підтверджуватися висновком експертизи, яка призначається судом. Наразі рішення про призначення такої експертизи не прийнято.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали з підстав викладених у позові, а також у відповіді на відзив.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечив позовні вимоги з підстав, які викладені у відзиві на позов.

Представник третьої особи у судовому засіданні заперечив проти позову.

У судовому засіданні на підставі паспортного документу відповідача встановлено, що наразі вона змінила прізвище з ОСОБА_6 на ОСОБА_3.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити, з наступних підстав.

Судом встановлено та сторонами не заперечується, що на підставі договору купівлі-продажу від 14 травня 2012 року, який посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу ОСОБА_10 та зареєстрований в реєстрі за №428, квартира за адресою АДРЕСА_1 (далі спірна квартира) належить на праві спільної часткової власності наступним особам:

1)ОСОБА_2 1/4 частки (позивач);

2)ОСОБА_6 1/4 частки (відповідач);

3)ОСОБА_9 1/2 частки (спільна донька позивача та відповідача) (а.с.4-7).

Право власності у таких частках було зареєстровано 21 травня 2012 року Комунальним підприємством «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» (а.с.8).

Як слідує з технічного паспорту на спірну квартиру, вона розташована на І поверсі 5 поверхового будинку, складається з 3 житлових кімнат площею 43,3 кв.м., у тому числі перша кімната площею 14,3 кв.м. (яку просить виділити позивач), друга кімната площею 13,9 кв.м., третя кімната площею 15,1 кв.м. Загальна площа квартири становить 58,3 кв.м (а.с.10).

Сторонами не заперечується, що вони обоє наразі проживають у спірній квартирі та не можуть досягти згоди щодо користування нею. Крім того між сторонами не досягнуто згоди щодо добровільного виділу належних їм часток.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Статтею 364 ЦК України передбачено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

У пункті 6 постанови Пленуму Верховного суду України від 04 жовтня 1991 року №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на будинок» судам розяснено, що При вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, виходячи зі змісту ст.115 ЦК, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

На думку суду, аналогічний за змістом підхід має застосовуватися судом і під час вирішення питання про виділ частки із квартири.

Проаналізувавши положення статті 364 ЦК України, з врахуванням розяснень, які надані Пленумом Верховного суду України, суд дійшов висновку, що виділ частки співвласника квартира можливий лише у разі технічної можливості переобладнати приміщення, яке він хоче виділити, в ізольовану квартиру з окремим входом. При такому виділі, на підставі положень ч.3 ст.364 ЦК України особа втрачає право спільної часткової власності, одночасно набуває право власності на виділене майно як окремий обєкту нерухомого майна (квартиру) за правом державної реєстрації права власності за собою.

Необхідність переобладнати квартиру та встановлення входу в неї обґрунтовується і тим, що у разі не встановлення такого входу, особа, якій виділена частка, буде продовжувати користуватися входом та спільними приміщеннями (коридорами, проходами тощо) квартири, з якої була виділена частка, і яка уже фактично не належить йому на праві спільної власності. Вказане суперечить загальним засадам приватної особистої та спільної власності, оскільки невиправдано порушує права інших співвласників квартири.

Отже, визначальним у вказаній справі є встановлення технічної можливості переобладнання приміщення, яке хоче виділити позивач, в ізольовану квартиру з окремим входом.

Вказане потребує спеціальних знань у галузі будівництва, а отже висновку експерта, який може бути наданий як за призначеною судом експертизою (ст.103 ЦПК України), так і експертизою на замовлення учасника справи (ст.106 ЦПК України).

Частиною першою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, посилаючись на технічну можливість виділу приміщення, позивач повинен у передбачений законом спосіб довести таку можливість, а саме шляхом надання суду відповідного висновку експерта, який здійснений на його замовлення, або подання клопотання про призначення такої експертизи судом. Однак позивач вказаного не зробив, отже не довів належними та допустимим доказами технічну можливість виділу приміщення у спірній квартирі в ізольовану квартиру з окремим входом. Наведене, є безумовною підставою для відмови у позові.

Слід також зазначити, що житлова площа спірної квартири становить 43,3 кв.м., з яких 14,3 кв.м. житлової площі (кімнати позначеної номером 5 на технічному паспорті) просить виділити позивач. Однак вказаний розмір житлової площі значно перевищує його частку у житловій площі квартири, яка становить 10,825 кв.м. (43,3 кв.м. / 4). Отже виділення окремої кімнати позивачу протиправно та непропорційно позбавить житлової площі у спірній квартирі інших співвласників відповідача та їх з позивачем доньки, а саме вилучить із квартири 3,475 кв.м. житлової площі, які належать їм як співвласникам 3/4 часток квартири.

Окрім того, заявляючи позов про виділ своєї частки у спільній частковій власності, відповідач в якості відповідача не зазначає третього співвласника доньку ОСОБА_11, який належить 1/2 частка у спірній квартирі та не просив суд залучити її в якості співвідповідача. Той факт, що донька є неповнолітньою не означає, що вона не повинна бути залучена як відповідач у справу, оскільки рішення у цій справі безпосередньо стосується її прав та законних інтересів, вона має цивільну процесуальну правоздатність в розумінні статті 46 ЦПК України, а представлення її інтересів має здійснюватися її законним представником. Вказане є окремою підставою для відмови у позові.

Крім того, під час судового засідання встановлено, що спірною кімнатою, яку просить суд виділити позивач, користується та проживає їх спільна з відповідачем малолітня дочка. Ці обставини встановлені актом обстеження умов проживання від 23 січня 2018 року, який складений спеціалістами служби у справах дітей Луцької міської ради, в якому зазначено, що одну кімнату займає бабуся дітей, дві інші батьки та їх діти. ОСОБА_12 мешкає в одній кімнаті з батьком, де є тренажерна стінка, батут, дитяче ліжечко, диван де спить батьком, шафа купе, парта. Отже виділення цієї кімнати лише батьку порушить право іншого співвласника квартири доньки ОСОБА_9, яка має 1/2 частку у квартирі.

Також, як слідує з матеріалів справи, основним мотивом для подання цього позову, про що зазначає сам позивача у відповіді на відзив, а також наголошував у судовому засіданні, є відсутність згоди між співвласниками в першу чергу стосовно утримання їх майна, а саме стосовно оплати комунальних послуг в пропорційному розмірі. З приводу цього суд зазначає, що у такому випадку позивач не позбавлений права предявити позов про визначення порядку володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 2, 13, 265 ЦПК України, ст. 364 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_8 у справах дітей Луцької міської ради про виділ частки із спільного майна відмовити повністю.

Згідно зі статтями 273, 354, 355 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд Волинської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 30 січня 2018 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області ОСОБА_13