АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2018 року м. Чернівці

справа № 727/8938/17

Апеляційний суд Чернівецької області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яремка В. В.

суддів: Литвинюк І. М., Одинака О. О.

секретар Собчук І.Ю.

з участю представників відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2, представника третьої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Виконавчого комітету Чернівецької міської ради, Департаменту економіки Чернівецької міської ради, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_5, про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним додаткового договору до договору оренди нерухомого майна за апеляційними скаргами Виконавчого комітету Чернівецької міської ради, ОСОБА_3, яка діє в інтересах ОСОБА_5, на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23 листопада 2017 року (головуючий у суді першої інстанції - суддя Семенко О.В.),

встановив:

У вересні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Виконавчого комітету Чернівецької міської ради (далі - Виконавчий комітет), Департаменту економіки Чернівецької міської ради (далі - Департамент) про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним додаткового договору до договору оренди нерухомого майна.

Посилався на такі обставини.

Пунктом 4 додатку 2 до рішення Виконавчого комітету від 27 квітня 2005 року третій особі ОСОБА_5 було передано в оренду приміщення гаражу площею 10,3 кв. м по АДРЕСА_1.

Пунктом 5.5. рішення Виконавчого комітету від 23 квітня 2013 року №196/8 внесено зміни в попереднє рішення в частині площі гаража у зв'язку із проведенням поточної інвентаризації та на підставі заяви ОСОБА_5 від 02 квітня 2015 року, у зв'язку із чим 22 квітня 2015 року між Департаментом, як орендодавцем, та ОСОБА_5, як орендарем, було укладено договір оренди №101/Г приміщення гаражу площею 15,2 кв. м по АДРЕСА_1.

30 вересня 2016 року ОСОБА_6 від імені ОСОБА_5 на підставі виданої ним довіреності було подано заяву до Департаменту про передачу прав орендаря ОСОБА_4, оскільки ОСОБА_5 перебував за межами України.

01 грудня 2016 року між Департаментом та ОСОБА_4 укладено додатковий договір №1 до договору оренди від 22 квітня 2015 року №101/Г.

В подальшому представником ОСОБА_5 ОСОБА_3 04 квітня 2017 року подано заяву до Департаменту про передачу прав орендаря ОСОБА_5 з тих підстав, що він не висловлював свого волевиявлення щодо зміни орендаря гаража.

Пунктом 7.4. рішення Виконавчого комітету від 17 травня 2017 року №262/10 в односторонньому порядку змінено орендаря гаража та передано права орендаря за договором №101/Г ОСОБА_5, а 06 червня 2017 року між Департаментом та ОСОБА_5 укладено додатковий договір №2 до договору №101/Г від 22 квітня 2015 року, яким визнано орендарем гаражу ОСОБА_5

Посилаючись на незаконність передачі прав орендаря третій особі ОСОБА_5 та укладення з ним договору, порушення його прав на оренду спірного майна, позивач просив визнати незаконним та скасувати пункт 7.4 рішення Виконавчого комітету від 17 травня 2017 року №262/10, визнати недійсним додатковий договір №2 від 06 червня 2017 року до договору оренди нерухомого майна №101/Г від 22 квітня 2015 року.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23 листопада 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційних скаргах Виконавчий комітет та представник третьої особи ОСОБА_3 просять рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Посилаються на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення процесуального права.

Позивач та його представник відзиву на апеляційну скаргу не надіслали, у судове засідання не з'явилися.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, а також з урахуванням норми ч. 4 ст. 367 ЦПК України, вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості та доведеності.

Проте з таким висновком повністю погодитись не можна, оскільки суд дійшов його внаслідок порушення норм процесуального права, що згідно п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України у редакції Закону №2147-VІІІ від 3 жовтня 2017 року є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, яким у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційний суд вважає, що за наслідками перегляду оскаржуваного рішення в апеляційному порядку є підстави для виходу за межі доводів апеляційної скарги у зв'язку з порушенням судом першої інстанції норм процесуального права.

Предметом спору є визнання незаконним пункту 7.4 рішення Виконавчого комітету від 17 травня 2017 року №262/10, визнати недійсним додаткового договору №2 від 06 червня 2017 року до договору оренди нерухомого майна №101/Г від 22 квітня 2015 року, за якими позивача ОСОБА_4 фактично позбавлено права оренди приміщення гаражу площею 15,2 кв. м по АДРЕСА_1, натомість це право перейшло до третьої особи ОСОБА_5

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Позов ОСОБА_4 пред'явлено до Виконавчого комітету, що ухвалював оскаржуване рішення та до Департаменту, як однієї із сторін договору оренди, що оспорюється.

Відповідно до ст. ст. 33, 36, 119 ЦПК України (у редакції 2004 року, яка була чинною на час ухвалення оскаржуваного рішення) на позивача покладено обов'язок визначати відповідача у справі. При цьому суд під час розгляду справи має виходити зі складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред'явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов'язується вирішити справу за тим позовом, що пред'явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому. Винятки становлять справи, вирішення яких є неможливим без участі усіх співвідповідачів у зв'язку із характером спірних правовідносин.

Якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (ст. 33 ЦПК).

Водночас, зважаючи на предмет спору, суть спірних правовідносин, судом першої інстанції не вирішено питання про залучення до участі у справі ОСОБА_5, який є стороною оспорюваного договору оренди та особою, якої безпосередньо стосується оспорюване рішення Виконавчого комітету, як співвідповідача. Останній брав участь у справі як третя особа без самостійних вимог.

Процесуальні права, передбачені ЦПК України, третьої особи і відповідача є різними за своїми значеннями та впливом на процес, права відповідача значно ширші ніж права третьої особи.

Тому участь ОСОБА_5 у справі як третьої особи унеможливлює вирішення спору по суті позовних вимог.

При цьому, на порушення зазначених норм процесуального права, суд першої інстанції не звернув уваги, що без участі у справі належних відповідачів обґрунтованість позовних вимог не перевіряється.

Відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦПК України в редакції Закону №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки осіб, що не були залучені до участі у справі (п. 4 ч. 3 ст. 376 ЦПК).

Оскаржуваним рішенням суд першої інстанції вирішив питання про права ОСОБА_5, що не був залучений до участі у справі як співвідповідач.

Зважаючи, що суд апеляційної інстанції позбавлений права на стадії апеляційного розгляду ініціювати питання про притягнення до участі у справі інших співвідповідачів чи заміну первісних відповідачів належними, у цій справі, на часткове задоволення апеляційної скарги, є підстави для виходу за межі доводів апеляційних скарг, скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, яким у позові слід відмовити.

З огляду на пред'явлення позову не до усіх належних відповідачів доводи заявників про неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального є передчасними.

У такому разі обґрунтованість позовних вимог по суті не перевіряється.

Відповідно до правил, викладених у ст. 141 ЦПК України в редакції Закону №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, з позивача ОСОБА_4 на користь відповідача - Виконавчого комітету Чернівецької міської ради слід стягнути 1408 грн - витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Також, з огляду на те, що заявник ОСОБА_5, як інвалід другої групи, звільнений від сплати судового збору за подання апеляційної скарги, судовий збір у розмірі 1408 грн підлягає стягненню з позивача на користь держави.

На підставі наведеного та керуючись п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1, ч. 2, п. 4 ч. 3 ст. 376, ст. 382 ЦПК України в редакції Закону №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, суд

постановив:

Апеляційні скарги Виконавчого комітету Чернівецької міської ради, ОСОБА_3, яка діє в інтересах ОСОБА_5, задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23 листопада 2017 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до Виконавчого комітету Чернівецької міської ради, Департаменту економіки Чернівецької міської ради про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним додаткового договору до договору оренди нерухомого майна відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Виконавчого комітету Чернівецької міської ради 1408 (одну тисячу чотириста вісім) гривень - витрат зі сплати судового збору.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 1408 (одну тисячу чотириста вісім) гривень судового збору (з перерахуванням коштів за такими реквізитами: отримувач коштів - УДКСУ у м. Чернівці, код класифікації доходів бюджету - 22030101, код отримувача (ЄДРПОУ) - 37978173, банк отримувача - ГУ ДКСУ у Чернівецькій області, код банку отримувача (МФО) - 856135, рахунок отримувача - 0002, призначення платежу - судовий збір, назва суду - Апеляційний суд Чернівецької області, код 02894728).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови - 29 січня 2018 року.

Головуючий В. В. Яремко

Судді: І. М. Литвинюк

О. О. Одинак