Справа № 522/3646/16ц
Провадження №2/522/2184/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2018 року

Приморський районний суд м. Одеси:

під головуванням - судді Абухіна Р.Д.,

за участю секретаря судового засідання: Фуцур Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» про визнання кредитного договору недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

І. ПРОЦЕДУРА

01.03.2016 року позивач звернувся до суду із позовом, по якому просить суд визнати договір кредиту № 2007/24-24/130 від 23.07.2007 року, укладений між ОСОБА_1 та АКБ соціального розвитку « Укрсоцбанк» - недійсним з моменту його укладення.

Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси Тарасова А.В. від 02.03.2016 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання.

16.02.2018 року згідно з автоматизованою системою документообігу суду при розподілі справ між суддями для розподілу вказана справа була розподілена в провадження судді Ільченко Н.А., у звязку із відстороненням судді Тарасова А.В. від посади, вказана справа прийнята до провадження судді Ільченко Н.А..

В провадження судді Абухіна Р.Д. справа надійшла 23.04.2018 року на підставі розпорядження керівника апарату суду №2123/18 від 23.04.2018 року, винесеного у звязку зі звільненням судді Ільченко Н.А..

Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси від 25.04.2018 року справа прийнята до провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 09.08.2018 року закрито підготовче судове засідання та справа призначена до судового розгляду.

Позивач та представник позивача до судового засідання не зявився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року,гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

У той же час, Європейський суду своїх рішеннях неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання.

Крім того, враховуючи нормативне регулювання даного питання національним та європейським законодавством, суд вважає, що позивач не з'являючись у судові засідання, не даючи суду можливості своїми діями у встановлений законом строк вирішити справу, зловживає своїми процесуальними правами.

Враховуючи, що позивач та представник позивач повторно не зявляється до судового засідання, з огляду на те, що справа в провадженні суду перебуває тривалий час суд ухвалив розглядати справу за відсутності позивача.

Представник відповідача до судового засідання не зявився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином. Надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

ІІ. АРГУМЕНТИ ( ДОВОДИ) СТОРІН

Позивач, звертаючись до суду обгрунтовує позов тим, що кредитний договір №2007/24-24/130 від 23.07.2007 року за своїм змістом і текстом не відповідає законодавству України, інтересам та волі позивача, порушує її законні права та інтереси.

По-перше, стаття 1 «Предмет договору» містить п.1, згідно якого «Кредитор надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 124 000 дол. США, зі сплатою 12,25% процентів річних та наступним порядком погашення суми основної заборгованості: 1.1.1 з серпня 2007 року по червень 2022 року щомісячно рівними частками по 689 доларів США; 1.1.2 з липня 2022 року 669 доларів США з кінцевим терміном повернення основної заборгованості до 22 липня 2022 року.

Пункт 1.1 суперечить ч. 1 ст. 524 ЦК України в якій сказано, що зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Частина 2 ст. 524 ЦК України дозволяє визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті, в тому випадку, згідно ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу.

Тобто, можна говорити про те, що порушено істотну умову договору, що стосується його Предмету.

Отже позивач вважає, що позичальник який отримав споживчий кредит в іноземній валюті має право звернутися до суду з позовом про визнання договору споживчого кредиту в іноземній валюті недійсним.

По-друге, ст. 227 ЦК України визначено, що правочин юридичної особи, учинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 35 ЗУ «Про національний банк України» гривня (банкноти і монети) як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, приймається усіма фізичними і юридичними особами без будь-яких обмежень на всій території України за всіма видами платежів, а також для зарахування на рахунки, вклади, акредитиви та для переказів.

Таким чином, єдиним законним засобом платежу, який застосовується при проведенні розрахунків між резидентами на території України є гривня.

Так позивач вважає, що надання та одержання кредиту в іноземній валюті, використання іноземної валюти, як засобу платежу можливо при дотриманні субєктами господарських відносин імперативних вимог законодавства, щодо одержання відповідної індивідуальної ліцензії, з огляду на що просить суд визнати кредитний договір недійсним з моменту його укладання.

Втретє, позивач зазначає, що на момент укладення договору від 23 липня 2007 року курс гривні до долару США становив 505 гривень за 100 доларів, до цього часу такий курс, з незначним коливанням, тримався в Україні протягом шести років. Як запевняли її працівники Банку, кредит в іноземній валюті - долар, є найбільш вигідним. Позивач зазначає, що про валютні, всупереч ЗУ «Про захист прав споживачів», її не попереджали. Банк порушив їїправа як споживача, на інформацію.

Станом на сьогодні, та подальше виконання Договору, без сумніву порушило, і далі порушуватиме співвідношення майнових інтересів позивача та інтересів відповідача, так як відповідачу було повернуто значно більше, ніж узгоджено в день укладання Договору. Подальше виконання Договору позбавить позивача того, на що вона розраховувала при його укладенні - отримання вигідного кредиту.

З наведених вище обставин позивач, посилаючись на ст.ст. 203, 204, 215 ЦК України просить суд визнати договір недійсним.

Відповідач позов не визнав, надав до суду відзив на позовну заяву, в якому посилався на ст.3 ЦК України відповідно до якої однією із засад цивільного судочинства є свобода договору.

Також представник відповідача зазначив, що що на дату подання заперечень, позивач мирним шляхом не врегулював заборгованість, ніяких дій на погашення заборгованості не вчинив. Враховуючи строки розгляду справи, вважає, що позовна заява є лише технічною, яка не направлена на настання реального результату. ПАТ «Укрсоцбанк» наполягає на розгляді справи по суті, спору, так як викладені посилання позивача, не відповідають ані дійсності, ані діючому законодавству.

ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ

23.07.2007 року між ОСОБА_1 та АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» було укладено Договір кредиту, згідно з яким Кредитор надає Позичальнику у тимчасове користуваня на умовах забезпеченості, поверення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 124 000 дол. США, зі сплатою 12,25% процентів річних та наступним порядком погашення суми основної заборгованості: 1.1.1 з серпня 2007 року по червень 2022 року щомісячно рівними частками по 689 доларів США; 1.1.2 з липня 2022 року 669 з кінцевим терміном повернення основної заборгованості до 22 липня 2022 року.

01.03.2016 року позивач звернулась до суду із позовом, по якому просить суд визнати кредит недійсним, посилаючись на те що банком не було її проінформовано про можливість різкого і значного подорожчання кредиту через зміну курсу долара США до гривні, не надано інформацію про вірогідні наслідки такого подорожчання.

ІV. ОЦІНКА СУДУ

1.ВИЗНАННЯ КРЕДИТНОГО ДОГОВОРУ НЕДІЙСНИМ

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспарювання.

Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.3 ЦК України однією із засад цивільного судочинства є свобода договору.

Відповідно до ч.1-3, 5 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу , іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовленні ним.

Відповідно до ч.1 ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обовязків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків встановлених законом.

Відповідно до ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Як зазначено в п.п.19,20 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 06.11.2009 року « Про судову практику розгляду цивільних справ про визначення правочинів недійсними», відповідно до ст. 229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилась сторона правочину ( ст.229 ЦК ( 435-15)), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Норми ст. 230 ЦК України ( 435-15) не застосовуються щодо однорідних правочинів.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України одним із юридичних фактів, який є підставою виникнення цивільних прав та обовязків, є договори та інші правочини.

Правочином (різновидом яких є договори) є дії особи, безпосередньо спрямовані на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Стаття 202 ЦК України визначає правочин як дію особи, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Правочин являє собою вольові дії, спрямовані на досягнення певного результату, тобто є обставиною, з настанням якої закон повязує виникнення, зміну або припинення цивільних правовідносин.

Двосторонній правочин це погоджена дія двох сторін, спрямована на встановлення, зміну, припинення тощо цивільних правовідносин. Двосторонні правочини є договорами, для яких характерне узгодження волевиявлення двох сторін.

Право на захист є складовою частиною самого субєктивного права поряд із правом на власні дії, а також правом вимагати певної поведінки від зобовязаних осіб.

Цивільний інтерес підлягає захисту, якщо він не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч. 2 ст. 15 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 533 ЦК України, використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст. 638 та ст.1054 ЦК України істотними умовами кредитного договору є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, розмір і порядок нарахування та виплати процентів, відповідальність сторін.

Із змісту оспорюваного кредитного договору вбачається, що вказані в ЦК України, умови договором передбачені і погоджені сторонами.

Відповідно до кредитного договору та Запиту на отримання кредиту, сторони погодили умови договору, позивач ознайомлений і погоджується з договірними умовами споживчого кредиту, а також що перед укладанням договору ознайомився з умовами кредитування.

Судом береться до уваги також те, що позивачем добровільно укладено кредитний договір, засвідчений власним підписом, отже укладаючи цей договір, позичальник усвідомлював, що умови Договору для нього зрозумілі, відповідають його інтересам, є розумними та справедливим.

Позивачем не надано належних, допустимих, переконливих доказів в обґрунтування своїх позовних вимог, доводів щодо недійсності кредитного договору.

2.ПОЗОВНА ДАВНІСТЬ

Представником відповідача разом із відзивом надано до суду заяву про застосування наслідків спливу строків позовної давності.

01.03.2016 року до Приморського районного суду міста Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку « Укрсоцбанк».

Оспорюваний кредитний договір № 2007/24-24/130 укладений 23.07.2007 року.

В постанові ВСУ від 03.02.2016 року викладена наступна правова позиція, згідно якої формулювання загального правила щодо початку перебігу позовної давності пов'язане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об'єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини.

Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті 15, 16, 20 ЦК України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права.

Обов'язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на позивача.

Частина п'ята статті 261 ЦК України визначає початок перебігу позовної давності у зобов'язаннях з визначеним або невизначеним строком виконання.

Так, згідно із цією нормою за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Правило цієї норми є спеціальним, тобто застосовується й тоді, коли заінтересована особа не знала і не могла знати про порушення свого права.

Разом з тим положення частини п'ятої статті 261 ЦК України застосовуються до вимог про зобов'язання сторін (щодо виконання правочину), а не до вимог про недійсність правочину.

Позивач звернулась до суду з позовними вимогами про визнання договору недійсним.

Згідно із частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення (стаття 236 ЦК України).

Отже, перебіг позовної давності за вимогами про визнання недійсним правочину починається за загальними правилами, визначеними у частині першій статті 261 ЦК України, тобто від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про вчинення цього правочину.

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

З огляду на те, що підставою позову являється визнання кредитного договору недійсним, укладеним шляхом введення в оману , у звязку із тим, що банком не було її проінформовано про можливість різкого і значного подорожчання кредиту через зміну курсу долара США до гривні, не надано інформацію про вірогідні наслідки такого подорожчання, враховуючи положення цивільного кодексу про свободу укладанняґ договору, суд вважає позов необґрунтованим, не підтвердженим фактичними обставинами по справі.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню не у звязку зі спливом строків позовної давності, а за безпідставністю позовних вимог.

У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Суд, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

На підставі викладеного та керуючись: ст.ст. 3, 15, 16, 203, 204, 215, 229, 230, 261, 267 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 13, 76-81, 95, 258-259, 263 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» про визнання кредитного договору недійсним,- відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду виготовлений 02.11.2018 року.

Суддя: Р.Д. Абухін

23.10.18