Справа № 490/239/13- ц
н/п 4-с/490/156/2017
Центральний районний суд м. Миколаєва
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2018 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі

головуючого судді - Черенкової Н.П.,

при секретарі - Сасік Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миуколаєві скаргу ОСОБА_1 на постанову Центрального відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_2 територіального управління юстиції у Миколаївській області від 28.09.2017 року про повернення виконавчого документу стягувачу,-

в с т а н о в и в :

03.11.2017 року скаржник ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою на дії посадової особи органу державної виконавчої служби посилаючись на те, що 24.07.2013 року Центральним районним судом м. Миколаєва постановлено про стягнення з Кредитної спілки "Флагман" на її користь 70 283,50 грн. та видано виконавчий лист № 490/239/2013 26.09.2013 року, який неодноразово пред'являвся до державної виконавчої служби.

Востаннє виконавчий документ був пред'явлений до виконання 18.02.2016 року.

Постановою від 28.09.2016 року виконавчий документ повернений стягувачу, дана постанова отримана 09.10.2017 року, строк на оскарження постанови вважає не пропущеним, оскільки 18.10.2017 року поштовим відправленням направила дану скаргу до суду. Підставою для повернення виконавчого документу є те, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, боржник господарську діяльність не здійснює, за вказаною адресою відсутній.

Скаржник вважала дії державного виконавця щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу неправомірними, а постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 28.09.2017 року (ВП № 50552693) незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

У відповідності до вимог ст.ст. 447, 448 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право на звернення до суду, який розглянув справу, як суд першої інстанції,зі скаргою, якщо вважають що рішенням або бездіяльністю державного виконавця під час виконання судового рішення порушено їхні права чи свободи.

Скаржник до судового засідання не з'явилась.

Представник суб'єкта оскарження матеріалів виконавчого провадження не надав, просив про розгляд справи у їх відсутність.

Судом постановлено про розгляд скарги у відсутності сторін, що відповідає приписам ст. 450 ЦПК України.

Державним виконавцем при здійсненні виконавчого провадження №50552693 були порушені вимоги ст.ст.18, 28, 37 Закону України «Про виконавче провадження».

У державного виконавця були відсутні підстави для винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, оскільки виконуючи рішення суду, виконавець не в повній мірі використав свої повноваження, передбаченіст.18 Закону України «Про виконавче провадження»та не вжив вичерпних заходів щодо розшуку майна, які носили ефективний характер, не здійснив огляд приміщень з метою виявлення майна, його опису, вилучення та подальшої реалізації з метою захисту інтересів стягувача; не залучав стягувача до проведення виконавчих дій; не скористався правом одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організації незалежно від форм власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідних для проведення виконавчих дій, пояснень, довідок та іншої інформації, в тому числі і конфіденційної.

Не надано акту про відсутність майна, окрім того, не надано даних про його складання у присутності стягувача та боржника.

Державний виконавець не добросовісно виконав свої обов'язки щодо здійснення виконавчих дій, обмежився лише надсиланням запиту до Державної податкової служби України.

Державний виконавець не проводив накладення арешту на майно та рахунки боржника, не проводив пошуку майна боржника, не звертав стягнення на заробітну плату, пенсію чи інші доходи боржника, тобто не вчиняв жодної виконавчої дії, направленої на реальне виконання судового рішення.

Такого висновку суд дійшов, аналізуючи доводи скарги, надані документи та інформації про виконавче провадження.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державному виконавцю надані широкі права та повноваження у процесі здійснення виконавчого провадження.

Суд вважає, що державний виконавець не в повному обсязі виконав роботу щодо виконання посадових прав та обов'язків, передбачених ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки в постанові про повернення виконавчого документа стягувачу зазначено лише, що заходи щодо розшуку майна виявились безрезультатними, однак не вказано, які заходи здійснено державним виконавцем.

Згідно п.20 Розділу III Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженоїнаказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012 рокуу постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду, який його видав, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені ч.1 ст. 40 Закону.

За такого, суд вважає скаргу такою, що підлягає задоволенню та скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 28.09.2017р. (ВП № 50552693, винесену головним державним виконавцем.

При цьому, суд вважає строк на звернення до суду не пропущеним, оскільки матеріалами справи підтверджуються факти , викладені заявником.

Відповідно ч.1 ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Як вбачається з матеріалів справи, копія постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, яка була винесена 28.09.2017 року отримана лише 09.10.2017 року, а тому, суд вважає, що строк на оскарження рішення державного виконавця стягувачем не пропущено.

Відповідно до роз'яснень, викладених в абзацах 1 та 3 п. 1, п. 22 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно з п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції Українидо основних засад судочинства віднесено обовязковість рішень суду, тому виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» 1950 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 451ЦПК Україниу разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.19,129 Конституції України,ст.ст.2,13,18,28,37,41 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 449-451ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на постанову Центрального відділу державної виконавчої служби міста Миколаєва головного територіального управління юстиції у Мимколаївській області - задовольнити .

Скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 28.09.2017 року (ВП № 50552693), винесену головнимдержавним виконавцем Центрального районного відділу державної виконавчої служби ОСОБА_2 територіального управління юстиції у Миколаївській області.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Миколаївської області в строки, та порядку, передбаченому ст.ст. 354 - 355 ЦПК України.

СУДДЯ: Черенкова Н.П.