АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Доповідач - Ратнікова В.М.
№ 22-ц/796/ 1361/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа №753/19441/17

01 лютого 2018 року Апеляційний суд м. Києва у складі колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Гаращенка Д.Р.

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 23 листопада 2017 року, ухвалене під головуванням судді Цимбал І.К., в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя,-

в с т а н о в и в:

У вересні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до Дарницького районного суду м.Києва з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Свої позовні вимоги обгрунтовував тим, що з 14.02.2010 року перебував з ОСОБА_2 в зареєстрованому шлюбі. Під час перебування у шлюбі, в червні 2014 року ними було придбано автомобіль BMW Х5, 2005 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_5 та мобільний телефон «Айфон 7» за кредитні кошти. Згідно звіту про оцінку автомобіля, складеного Приватним підприємством " Синергія" 14 вересня 2017 року, вартість автомобіля визначена у розмірі 398 600,00 грн. Мобільний телефон придбаний на його ім"я в кредит за 22 999,90 грн. Зазначав, що незважаючи на придбання автомобіля BMW Х5, 2005 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_5 за його власні кошти, він вважає, що цей автомобіль є спільним майном подружжя в рівних частках і на його користь просив стягнути з відповідача компенсацію за половину від вартості автомобіля, встановлену оцінювачем. Крім того, просив стягнути з відповідачки на його користь компенсацію половини вартості мобільного телефону, так як він також є спільною власністю подружжя, але знаходиться у сина відповідача від першого шлюбу. Просив також стягнути з відповідача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 4216,00 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 6000,00 грн..

В судовому засіданні позивач та його представник адвокат Дегтярьова Оксана Петрівна позовні вимоги підтримали, просили задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник адвокат Коркушко Олена Вікторівна позовні вимоги не визнали, посилаючись на те, що автомобіль набутий під час шлюбу був придбаний за особисті кошти відповідача, запозичені у матері останньої, а також за кошти від продажу автомобіля, який був придбаний ОСОБА_2 до укладення шлюбу. Крім того, зазначали, що оцінка вартості автомобіля, яка виконана на замовлення позивача є неналежним доказом його вартості, оскільки здійснена без огляду автомобіля. Посилались також на те, що підстав для поділу мобільного телефону шляхом стягнення з неї компенсації 1/2 частини від його вартості, немає, так як вказаний телефон у відповідача та її сина відсутній, яка доля придбаного позивачем телефону за кредитні кошти, відповідачу не відомо.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 23 листопада 2017 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя задоволено частково.

В порядку поділу майна, визнано за ОСОБА_2 право власності на автомобіль BMW Х5, 2005 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_5, ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_6.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3, компенсацію 1/2 частини вартості автомобіля BMW Х5, 2005 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_5, ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_6 в розмірі 199 300,00 /сто дев'яносто тисяч триста/ грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3, судові витрати в розмірі 3986 /три тисячі дев'ятсот вісімдесят шість/ грн.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідач ОСОБА_2 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Дарницького районного суду міста Києва від 23.11.2017 року скасувати та ухвалити нове рішення про стягнення на користь позивача ОСОБА_3 компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля в розмірі 54 635,80 грн.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з'ясуванні всіх обставин справи та невірній оцінці наданих суду доказів. Вказує на те, що суд першої інстанції дав невірну оцінку наданим нею доказу на підтвердження факту належності їй на праві особистої власності автомобіля " SUBARU IMPREZA" ( довіреності на право керування та продажу вказаного автомобіля від 06.06.2007 року) та доказу відчуження нею вказаного автомобіля ОСОБА_6 в 2013 році ( розписка від 26.09.2017 року). Між тим, вказані докази свідчать про отримання нею в 2013 році грошових коштів від продажу особистого майна в розмірі 10 000 доларів США, Вказані грошові кошти нею були вкладені в оплату вартості спірного автомобіля. Помилковим є також висновок суду про те, що надана нею розписка про отримання у матері ОСОБА_7 в борг грошових коштів для придбання спірного автомобіля в сумі 10 000,00 доларів США та 1000 Євро є неналежним доказом, так як не підтверджує факту використання вказаних коштів саме на придбання спірного автомобіля, оскільки з моменту отримання позики і до купівлі спірного автомобіля в 2014 році пройшло більше року і кошти могли бути витрачені на інші цілі. Так суду не надані докази придбання нею в цей період іншого майна. Посилання суду на можливість використання вказаних коштів на придбання сторонами квартири АДРЕСА_1, яка зареєстрована за сторонами в рівних частках є безпідставним, так як автомобіль було придбано у 2014 році, а квартиру - в 2015 році. Не врахував суд першої інстанції при поділі майна і наявність у подружжя боргових зобов"язань перед ОСОБА_7 за розпискою від 26 березня 2013 року на суму 10 000,00 доларів США та 1000,00 Євро та не вирішив питання щодо поділу вказаного боргу. Між тим, з урахуванням курсу іноземних валют до гривні станом 23.11.2017 року, сума боргу становить 148 650,20 грн., з урахуванням боргових зобов"язань кожної сторони з відповідача на користь позивача підлягає грошова компенсація у розмірі 54 635,80 грн. , так як автомобіль нею дійсно було відчужено.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Згідно п. 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій та статус суддів», апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Відповідно до п. 8 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України в редакції Закону України № 2147 - VІІІ від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

28 січня 2018 року позивач ОСОБА_3 подав до апеляційного суду відзив на апеляцій ну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу відповідачки залишити без задоволення, а рішення Дарницького районного суду м.Києва від 23 листопада 2017 року без змін. Зазначає, що доводи апеляційної скарги про належність ОСОБА_2 на праві власності автомобіля " SUBARU IMPREZA", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 є безпідставними, так як довіреність на право керування та продажу автомобіля не є правовстановлюючим документом на автомобіль. Вказаний автомобіль був зареєстрований на праві власності за ОСОБА_8 Свідоцтво про реєстрацію права власності на даний автомобіль за відповідачем суду не надано. Діючи на підставі довіреності від ОСОБА_8, отримані від продажу вказаного автомобіля грошові кошти відповідач повинна була передати власнику даного автомобіля, а тому її доводи про внесення вказаних коштів, як її особистих , на оплату вартості спірного автомобіля в 2014 році не грунтуються на фактичних обставинах справи. Зазначав також, що доводи скарги про необхідність поділу судом і боргів подружжя не грунтуються на приписах Цивільного процесуального Кодексу, так як таких позовних вимог жодна сторін в суді першої інстанції не заявляла, а суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними позовних вимог і на стадії апеляційного розгляду зміна позовних вимог не передбачена. Оскільки спірний автомобіль є спільним майном подружжя, а відповідачка відчужила його 04 листопада 2017 року без його відома та згоди, то суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про стягнення з відповідача на його користь компенсацію вартості 1/2 частини вказаного автомобіля.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 та її представник адвокат Коркушко Олена Вікторівна повністю підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Позивач ОСОБА_3 та його представник адвокат Дегтярьова Оксана Петрівна проти доводів апеляційної скарги заперечували з підстав, викладених у відгуку на апеляційну скаргу, просили рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з слідуючих підстав.

Судом встановлено, що з 14.02.2010 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі, який був розірваний на підставі судового рішення 06.10.2017 року.

В період шлюбу 19.06.2014 року на ім'я ОСОБА_2 було зареєстровано право власності на автомобіль BMW Х5, 2005 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_5, ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_6, з правом керування ним ОСОБА_3.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3, стягуючи з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3, компенсацію 1/2 частини вартості автомобіля BMW Х5, 2005 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_5, ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_6 в розмірі 199 300,00 грн., суд першої інстанції посилався на те, що вказаний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя, частки подружжя у спільному майні є рівними, ОСОБА_2 без згоди позивача відчужила вказаний автомобіль, а тому на користь позивача з відповідача підлягає стягненню компенсація вартості 1/2 частини спірного автомобіля, визначеної на підставі звіту про оцінку № 1409-1/17 від 14 вересня 2017 року.

Колегія судді вважає, що такий висновок суду першої інстанції зроблений на підставі повного та об'єктивного дослідження наданих сторонами доказів та відповідає вимогам матеріального права, виходячи з наступного.

Згідно зі ст.60 СК України, майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми) самостійного заробітку (доходу).

Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ч.1 ст.61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбуватися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжям. Право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у ст.69 СК України.

Розмір часток майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, визначається за правилами ст.70 СК України.

Відповідно до ст.71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. При цьому беруться до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення для справи. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

З досліджених доказів судом 1-ї інстанції достовірно встановлено, що сторонами автомобіль BMW Х5, 2005 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_5, ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_6, придбаний в період шлюбу за спільні кошти подружжя.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про неправильність висновку суду першої інстанції про придбання спірного автомобіля за спільні кошти подружжя, так як на його придбання були використані її особисті кошти від продажу в 2013 році ОСОБА_6 належного їй до шлюбу з позивачем на праві особистої власності автомобіля " SUBARU IMPREZA" в розмірі 10 000,00 доларів США, правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, з огляду на наступне.

На підтвердження своїх доводів про належність їй на праві власності автомобіля " SUBARU IMPREZA", 2004 року випуску ОСОБА_2 надала суду першої інстанції копію довіреності від ОСОБА_8 від 06.06.2007 року, з правом керування та продажу належного ОСОБА_8 автомобіля від його імені та в його інтересах, яка діяла до 06.07.2007 року.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_2, на підтвердження свого права власності на вищезазначений автомобіль, надала суду копію угоди купівлі продажу автомобіля " SUBARU IMPREZA", 2004 року випуску, державний номер НОМЕР_7, укладеного на Регіональній Товарній біржі Універсальна 06 червня 2007 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_9.

З наданої також до апеляційного суду довідки Територіального сервісного центру 8045 Регіонального сервісного центру МВС в м.Києві від 16.12.2017 року вбачається, що 07.06.2007 року автомобіль " SUBARU IMPREZA", 2004 року випуску, державний номер НОМЕР_2 був зареєстрований на праві власності за ОСОБА_2, перереєстрований на іншого власника 04.07.2013 року.

Аналізуючи встановлені фактичні обставини справи та надані на їх підтвердження докази в сукупності, колегія суддів вважає, що факт належності автомобіля " SUBARU IMPREZA", 2004 року випуску, державний номер НОМЕР_2 з 07.06.2007 року ОСОБА_2.і факт відчуження його 04.07.2013 року є доведеним.

З дослідженої судом розписки ОСОБА_10 від 26 вересня 2017 року вбачається, що у 2013 році він купував машину " SUBARU IMPREZA", 2004 року випуску за 10 000 доларів США, які повністю сплатив власниці автомобіля ОСОБА_2.

Проте, вказані докази не підтверджують доводів ОСОБА_2 про те, що отримані нею від продажу належного їй на праві особистої власності автомобіля " SUBARU IMPREZA", 2004 року випуску грошові кошти в сумі 10 000 доларів США були витрачені нею на оплату вартості спірного автомобіля, так як з моменту продажу автомобіля SUBARU IMPREZA", 2004 року випуску 04.07.2013 року і до моменту купівлі спірного автомобіля BMW Х5, 2005 року випуску - 19.06.2014 року пройшов майже рік. Доказів існування вказаних коштів у відповідачки на час придбання спірного автомобіля матеріали справи не містять.

Не грунтуються на встановлених обставинах справи та вимогах закону і доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про неправильність висновків суду першої інстанції про те, що надана нею розписка про отримання у матері ОСОБА_7 в борг грошових коштів в сумі 10 000,00 доларів США та 1000 Євро не підтверджує факту використання вказаних коштів саме на придбання спірного автомобіля, з огляду на наступне.

З копії вказаної боргової розписки ( а.с. 154) вбачається, що грошові кошти були надані в борг 26 березня 2013 року, а спірний автомобіль був придбаний на ім"я відповідачки 19.06.2014 року, тобто, через рік і три місяці. Будь-яких інших доказів на підтвердження вказаної обставини матеріали справи не містять.

Крім того, з наданої 10.10.2017 року розписки ОСОБА_11 ( а.с. 187) вбачається, що грошові кошти за автомобіль BMW Х5, 2005 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_5, (VIN) НОМЕР_6 у розмірі 22 000 доларів США він отримав від ОСОБА_3. Вказану обставину визнала в суді апеляційної інстанції і відповідачка.

З досліджених судом копій свідоцтв про реєстрацію транспортного засобу ( а.с. 177, 178) вбачається, що позивачу на праві власності належав автомобіль " BMW 535і, 1988 року випуску, сірий, державний реєстраційний номер НОМЕР_3, який згідно розписки ОСОБА_12 ( а.с. 179) був куплений нею у ОСОБА_2 19.03.2011 року за 9500 доларів США , а також автомобіль " MERCEDES BENZ, 2001 року випуску, сірий, державний реєстраційний номер НОМЕР_4, який згідно розписки ОСОБА_13 від 12.10.2017 року був куплений нею у ОСОБА_2 22.02.2014 року за 14 000 доларів США.

Зазначені докази в їх сукупності свідчать про правильність висновку суду першої інстанції щодо безпідставності доводів ОСОБА_2 про придбання спірного автомобіля за її особисті кошти та обгрунтованості доводів позивача про придбання спірного автомобіля під час шлюбу за спільні кошти подружжя.

Не грунтуються на нормах процесуального права і доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції при поділі майна не врахував наявність у подружжя боргових зобов"язань перед ОСОБА_7 за розпискою від 26 березня 2013 року на суму 10 000,00 доларів США та 1000,00 Євро та не вирішив питання щодо поділу вказаного боргу, так як такі позовні вимоги сторонами в суді першої інстанції не заявлялись, а відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, який був чинним на час розгляду справи судом, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог.

З урахуванням того, що відповідно до звіту № 1409-1/17 від 14 вересня 2017 року, складеного ПП " Синергія", ринкова вартість автомобіля BMW Х5, 2005 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_5, ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_6 становить 398 600,00 грн., сторони визнають, що вказаний автомобіль був реалізований відповідачкою 04 листопада 2017 року ОСОБА_14 без згоди другого з подружжя- позивача у справі ОСОБА_2, інших доказів щодо вартості спірного автомобіля матеріали справи не містять, а частки подружжя у спільному майні є рівними, колегія судів вважає вірним висновок суду першої інстанції про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3, компенсації 1/2 частини вартості автомобіля BMW Х5, 2005 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_5, ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_6 в розмірі 199 300,00.

Проте, колегія не може погодитись з рішення суду в частині визнання, в порядку поділу майна, за ОСОБА_2 права власності на автомобіль BMW Х5, 2005 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_5, ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_6, з огляду на те, що вказаний автомобіль на час ухвалення рішення у справі був проданий відповідачкою ОСОБА_14 і саме він є власником цього автомобіля, що робить неможливим визнання права власності на нього за відповідачкою ОСОБА_2

Крім того, такі вимоги не заявлялись і позивачем у справі, а тому, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині визнання, в порядку поділу майна, за ОСОБА_2 права власності на автомобіль BMW Х5, 2005 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_5, ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_6 підлягає скасуванню.

В частині відмови у задоволенні позовних вимог рішення суду першої інстанції сторонами не оскаржується, так як позивач апеляційну скаргу не подавав, а апеляційна скарга відповідачки доводів щодо рішення суду в цій частині не містить.

Крім цього, враховуючи, що судом апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції було скасовано в частині, вирішенню також підлягає питання щодо перерозподілу відшкодування судових витрат.

Так, згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 цієї статті, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до суду з даним позовом ОСОБА_3 сплачено судовий збір в розмірі 4 216,00 грн., виходячи з ціни позову в розмірі 421 599,90 грн..

Разом з тим, як було визначено в статті 80 ЦПК України в редакції, що діяла станом на дату подання позову, ціною позову у справах про стягнення грошових коштів є сума, яка стягується.

Позивачем було заявлено до стягнення 210 799,95 грн., що є половиною від вартості заявленого до поділу майна, тобто, ціною пред'явленого позову є 210 799,95 грн., а не 421 599,90 грн..

Стаття 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції, що діяла станом на дату подання позову, встановлювала, що за подання позовної заяви майнового характеру фізичною особою судовий збір сплачується в розмірі - 1 % ціни позову.

Таким чином, при поданні цього позову судовий збір підлягав сплаті в розмірі 2107,99 грн., та саме з цієї суми варто виходити, вирішуючи питання про відшкодування позивачу ОСОБА_3 понесених ним судових витрат.

Оскільки за наслідками розгляду справи позовні вимоги ОСОБА_3 було задоволено частково, а саме, в частині стягнення на його користь грошової компенсації в розмірі 199 300,00 грн., виходячи з закріпленого в статті 141 ЦПК України принципу пропорційності відшкодування судового збору розміру задоволених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що понесені позивачем при поданні позову витрати в розмірі 2107,99 грн. підлягають відшкодуванню частково, шляхом стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 у відшкодування судових витрат 1992,89 грн..

За таких обставин, рішення Дарницького районного суду міста Києва від 23 листопада 2017 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судових витрат необхідно змінити, зменшити їх розмір з 3 986,00 грн. до 1992,89 грн.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 374, 376, 381, 383, 384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 23 листопада 2017 року в частині визнання, в порядку поділу майна, за ОСОБА_2 права власності на автомобіль BMW Х5, 2005 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_5, ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_6, скасувати.

В частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судових витрат рішення суду зміни, зменшити стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судових витрат з 3 986,00 грн. до 1992,89 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженау касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови виготовлено 02 лютого 2018 року.

Головуючий: Судді: