Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

8 лютого 2018 року Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі головуючого судді Галущенко Ю.А.,при секретарі Брагіній І.В.,розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»(далі ПАТ «Укрзалізниця») про стягнення суми компенсації втрати частини доходів,виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні

за участю представників учасників справи:

представника позивача адвоката ОСОБА_2І.(на підставі ордеру на надання правової допомоги серія ЗП № 033261 від 22.12.2017 р.)

представника відповідача ОСОБА_3М.(на підставі довіреності від 26.10.2017 р.нотаріально посвідченої приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_4за р№1794)

представника відповідача ОСОБА_5Ю.(на підставі довіреності від 26.10.2017 р.нотаріально посвідченої приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_4за р№1947)

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2017 р.ОСОБА_1звернувся до суду з позовом,уточненим в процесі розгляду справи,про стягнення з відповідача компенсації втрати частини доходу у зв*язку з порушенням строку їх виплати за період з травня 2012 р.по липень 2017 р.у розмірі 29419 гр.80 коп.,середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені за період з 25.04.2012 р.по 09.08.2017 р.у розмірі 322 206 гр.66 коп.та судових витрат на правову допомогу адвоката.

Заявлені вимоги мотивовані тим,що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем у період з 09.04.2002 р. по 25.04.2012 р.,при звільненні позивача з роботи виплата усіх сум,що йому належать від підприємства,здійснена не була,остаточний розрахунок у розмірі 31 343 гр.34 коп.проведений 09.08.2017 р.на підставі рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя.

За період затримки розрахунку при звільненні з 25.04.2012 р.по 09.08.2017 р.відповідач повинен виплатити позивачу середній заробіток згідно ст.117 КЗпП у розмірі 322 206 гр.66 коп.,розрахований позивачем із суми середньоденного заробітку 166 гр.86 коп.за 1931 календарний день по день фактичного розрахунку.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв*язку з порушенням строків їх виплати»,ст.34 Закону України «Про оплату праці» відповідач повинен компенсувати позивачу втрату частини заробітку у розмірі 29419 гр.80 коп.,розраховані позивачем виходячи з розміру заборгованості по заробітній платі 31334 гр.з вирахуванням 18% податку на доходи фізичних осіб та 1,5% військового збору та із застосуванням коефіцієнту 116,6,обчисленого із індексів інфляції з травня 2012 р.по липень 2017 р.(а.с.2-5)

В заяві про уточнення позовних вимог від 25.01.2018 р.позивач з посиланням на неправильність первинного обчислення відповідачем його середньоденного заробітку,який згідно довідки від 01.09.2017 р.становить 212 гр.96 коп.,просить стягнути за період затримки розрахунку при звільненні з 25.04.2012 р.по 09.08.2017 р.середній заробіток у розмірі 411 225 гр.76 коп.,розрахований позивачем із суми середньоденного заробітку 212 гр.96 коп.за 1931 календарний день затримки розрахунку(а.с. 59-60)

Відповідачем був наданий відзив на позов(заперечення проти позову),за змістом якого,не погоджуючись із заявленими позивачем вимогами,відповідач акцентував увагу на відсутності заборгованості перед позивачем при звільненні по виплаті саме заробітної плати,пропуск тримісячного строку для звернення до суду з заявленими у позові вимогами,безпідставність розрахунку заявленої до стягнення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні із застосуванням кількості календарних,а не робочих днів,проведення остаточного розрахунку з позивачем не 09.08.2017 р.,як зазначено у позові,а 01.08.2017 р.,з урахуванням чого за період з дати звільнення позивача 25.04.2012 р.до дати розрахунку 01.08.2017 р.кількість робочих днів складає 1320(а.с.41-44)

Позивачем була надана відповідь на відзив відповідача,де він наголосив на тому,що розрахунок заявленої до стягнення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені проведений ним із застосуванням кількості не робочих,а календарних днів,оскільки ст.117 КЗпП передбачає виплату відповідної суми за весь час затримки по день фактичного розрахунку,тобто у календарних днях.Тримісячний строк звернення до суду з позовом,який починається з наступного дня після проведення розрахунку в порядку ст.117 КЗпП,в тому числі на підставі рішення суду,ним не пропущений,після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності,передбаченої ст.117 КЗпП(а.с.60-62)

Відповідачем надані заперечення на відповідь позивача,де уповноважений представник ПАТ «Укрзалізниця» ОСОБА_3заперечив проти проведеного позивачем розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з використанням кількості календарних днів з посиланням на п.8 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати,затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 р.,де встановлено,що нарахування виплат,які обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи,провадяться шляхом множення середньоденного(годинного)заробітку на число робочих днів(годин),а у випадках,передбачених чинним законодавством,календарних днів,які мають бути оплачені за середнім заробітком,проте підстави для проведення розрахунку у даній справі за період затримки за календарні дні відсутні.

Провадження у справі відкрито ухвалою суду від 23.10.2017 р.

Відповідно до пп. 9 п. 1 Перехідних положень чинного ЦПК України справи в судах першої інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу(до 15.12.2017 р.), розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Таким чином, при вчинені процесуальних дій та прийнятті процесуальних рішень судом застосовуються положення ЦПК України у редакції,чинній з 15.12.2017 р.

Відповідно до ст.274 ч.1 п.2 ЦПК України,справа розглянута в порядку спрощеного позовного провадження.

Розгляд справи призначався в судовому засіданні 15.01.2018 р.з викликом сторін за ініціативою суду.

За клопотанням представника позивача адвоката ОСОБА_2суд відповідно до ч.4 ст.279 ЦПК України відклав розгляд справи з метою надання додаткового часу для подання відповіді на відзив з призначенням розгляду справи в судовому засіданні 25.01.2018 р.з викликом сторін за ініціативою суду.

За клопотанням представника відповідача за довіреністю ОСОБА_3 суд відповідно до ч.4 ст.279 ЦПК України відклав розгляд справи з метою надання додаткового часу для подання заперечення на відзив з призначенням розгляду справи в судовому засіданні 08.02.2018 р.з викликом сторін за ініціативою суду.

В судовому засіданні 08.02.2018 р.були заслухані пояснення представників учасників справі,за змістом яких представник позивача адвокат ОСОБА_2підтримала заявлені позивачем вимоги у повному обсязі з урахуваннях їх уточнень;представники відповідача ОСОБА_3,ОСОБА_5підтримали викладені у відзиву на позов заперечення проти його задоволення.

Всебічно вивчивши обставини справи,заслухавши усні пояснення учасників справи,дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку,що позов заявлений обґрунтовано,підлягає частковому задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин.

Відповідно до приписів ст.2 ЦПК України,завданнями цивільного судочинства є справедливий,неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Як вбачається з встановлених судом обставин,предметом поданого ОСОБА_1позову є вимога звільненого працівника до роботодавця про виплату працівнику його середнього заробітку за весь час затримки з моменту звільнення по день фактичного розрахунку.

Правовідносини,які виникли між сторонами,регулюються ст.117 ч.1 КЗпП України,згідно якої у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові усіх сум,що належать йому від підприємства,у строки визначені ст.116 цього Кодексу,тобто у день звільнення,при відсутності спору про їх розмір,підприємство,установа,організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 14.04.2017 р.у цивільній справі № 336/319/17-ц,яке набрало чинності 01.06.2017 р.(зареєстровано у Єдиному реєстрі судових рішень за № 65992200),було встановлено,що при звільнені ОСОБА_1 О.Г.25.04.2012 р.відповідачем у день звільнення не були виплачені усі суми,що належали йому від підприємства,зокрема, не виплачена заробітна плата за еквівалентну кількість робочих годин часу невикористаного домашнього відпочинку в подвійному розмірі годинної ставки.

Відтак,заперечення відповідача про те,що ОСОБА_1на підставі вказаного вище судового рішення була виплачена не заробітна плата,що унеможливлює застосування до спірних правовідносин ст.117 КЗпП України,спростовуються обставинами,які встановлені рішенням суду у цивільній справі,що набрало законної сили,для даної справи за участю тих самих осіб мають приюдиційне значення та повторно не доказуються.

Фактично розрахунок з позивачем був проведений відповідачем 09.08.2017 р.шляхом перерахування на банківський рахунок ОСОБА_1грошової суми 31 343 гр.34 коп.(а.с.11)

Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у день звільнення або не пізніше наступного дня після пред*явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку є підставою для відповідальності відповідача,передбаченої ст.117 КЗпП України,тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.Невиплата звільненому працівникові всіх сум,які належать йому від власника або уповноваженого ним органу,є триваючим правопорушенням,а отже,працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення,яким є день фактичного розрахунку.

Аналогічні роз*яснення викладені у рішенні Конституційного Суду України від 22.02.2012 р.№ 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень ст.233 КЗпП у взаємозв*язку з положеннями ст.117,237-1 цього Кодексу.

Висновки суду повністю узгоджуються з роз'ясненнями Верховного Суду України про порядок застосування зазначеної норми матеріального права ст.117 КЗпП України у постанові від 22.01.2014 року по справі № 6-159цс13,постанові від 29.01.2014 року по справі № 6-144цс13,правовий висновок якого в силу ст. 263 ч.4 ЦПК України є обов'язковим для застосування у подібних правовідносинах.

Відповідно до вказаних постанов,невиконання роботодавцем вимог ст.116 КЗпП України є триваючим правопорушенням,тому звільнений працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог за ст.117 цього ж Кодексу моментом припинення правопорушення,яким є день фактичного розрахунку,у тому числі за рішенням суду.Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності ,передбаченої ст.117 КЗпП України.

З огляду на наведене,позовні вимоги ОСОБА_1про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку за період з 25.04.2012 р.по 09.08.2017 р.на підставі ст.117 КЗпП України підлягають задоволенню як законні,обґрунтовані та підтверджені належними допустимим доказами,яких відповідач не спростував.

При визначені розміру середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку,який підлягає стягненню,суд приймає до уваги довідку від 01.09.2017 р.(а.с.14),згідно якої середньоденна заробітна плата позивача становить 212 гр.96 коп.

Зазначена довідка видана відповідачем за підписами уповноважених осіб,за формою та змістом відповідає вимогам процесуального закону до письмових доказів,не оспорювалась сторонами на предмет допустимості,є належною до предмету доказування у даній справі.

В позовній заяві для обгрунтування заявленої до стягнення суми середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку, позивачем обраховано її розмір з використанням календарних днів з часу звільнення по день фактичного розрахунку,тобто використано формулу, за якою обраховано період затримки за календарні дні з використанням даних про середній заробіток позивача за минулі періоди.

При цьому здійснення відповідних розрахунків визначено в Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.

Так, абзацом третім пункту 2 Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.

Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку).

Виходячи з цього,період затримки підлягає обчисленню за робочі дні з використанням даних про середньоденну заробітну плату позивача.

Висновки суду повністю узгоджуються з роз'ясненнями Верховного Суду України про порядок застосування зазначеної норми матеріального права у постанові від 21.01.2015 року по справі № 6-195цс14, правовий висновок якого в силу ст. 263 ч.4 ЦПК України є обов'язковим для застосування у подібних правовідносинах.

Розмір середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку суд визначає у сумі 282 384 (двісті вісімдесят дві тисячі триста вісімдесят чотири)гривні 96 копійок(середньоденний заробіток 212 гр.96 коп.*1326 робочих днів за період з 25.04.2012 р.по 09.08.2017 р.)

Заперечення відповідача про те,що грошові кошти за рішенням суду з рахунку відповідача як сума примусового стягнення були списані 01.08.2017 р.,на висновки суду не впливає,оскільки спростовуються матеріалами справи про те,що позивач отримав кошти за рішенням суду 09.08.2017 р.,що є днем фактичного розрахунку.

Статтею 34 Закону України «Про оплату праці»(в редакції,чинній з 01.01.1997 р.) компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Відповідно до ст.2,3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв*язку з порушенням строків їх виплати»,компенсація громадянам втрати частини доходів у

зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців

виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня

набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи

громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми

нарахованого,але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів)на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця,за який виплачується доход,до уваги не береться).

Постановою КМУ від 21.02.2001 р.№ 159 затверджено Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини доходів у

зв'язку з порушенням строків їх виплати ,згідно до п.4 цього Порядку,сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць і приросту індексу споживчих цін у відсотках для визначення суми компенсації,поділений на 100.Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу,без включення до розрахунку індексу споживчих цін у місяці,за який виплачується дохід.

Сума компенсації розрахована позивачем у розмірі 29419 гр.80 коп.за формулою 31343 гр.34 коп.невиплачений дохід-18% податку на доходи фізичних осіб-1,5% вйськового збору =25231 гр.39 коп.*на коефіцієнт 116,6,обчислений із індексів інфляції з травня 2012 р.по липень 2017 р.

Стаття 6 цього ж Закону передбачає,що компенсацію виплачують за рахунок власних коштів - підприємства, установи і організації,які не фінансуються і не дотуються з бюджету, а також об'єднання

громадян.

Розрахунок суми компенсації відповідачем не оспорювався та доказами не спростований.

Посилання відповідача на пропуск позивачем тримісячного строку для звернення до суду з заявою про вирішення трудового спору як на самостійну підставу для відмови у позові суд знайшов незмістовними з огляду на таке.

Стаття 233 КЗпП України встановлює тримісячний строк як загальний строк для звернення за захистом суб'єктивних трудових прав працівників.

Відповідно до роз*яснень Пленуму Верховного Суду України в п.20,25 постанови «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» N 13 від 24.12.99р., установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що

працівникові не були виплачені належні йому від підприємства,

установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей

день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним

роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП

стягує на користь працівника середній заробіток за весь період

затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи -

по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе

відсутності в цьому своєї вини.

Непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або,

якщо в цей день він не був на роботі,наступного дня після його

звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності,передбаченої ст.117 КЗпП. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку.

З урахуванням викладеного,суд дійшов висновку,що позивачем не пропущений тримісячний строк для звернення до суду з даним позовом,оскільки розрахунок проведений відповідачем 09.08.2017 р.,позов поданий до суду 19.10.2017 р.,в межах строку встановленого ст.233 КЗпП України.

Судом при розгляді справи встановлено порушення відповідачем прав позивача,які потребують захисту,заявлені позивачем вимоги ґрунтуються на законі доказами,суд приймає рішення про задоволення позову в тій частині,яка доведена дослідженими доказами.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України,розмір витрат,які сторона сплатила або має сплатити у зв*язку з розглядом справи,встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів(договорів,рахунків тощо),які подаються до закінчення судових дебатів або протягом п*яти днів після ухвалення рішення суду за умови,що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Позивачем у визначений законом строк не було надано суду доказів про розмір витрат,які він сплатив або має сплатити у зв*язку з розглядом даної справи ,тому при ухваленні рішення питання про стягнення таких витрат з відповідача на користь позивача судом не вирішується.

Позивач має право в порядку,визначеному ст.270 ЦПК України,подати заяву про ухвалення додаткового рішення в частині вирішення питання про судові витрати.

Відповідно до ст. 3,4 ЗУ «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру,яка подана фізичною особою або фізичною особою-підприємцем,збір становить-1 відсоток ціни позову,але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму на одну працездатну особу (п. 1.1.2)

Судом задоволено позов частково на загальну суму 311 804 гр.76 коп., 1% ціни позову становить 3118 гр.05 коп.(з розрахунку 311804 гр.76 коп.:100%*1%)

Відповідно до ст.141 ЦПК України,з відповідача в дохід держави суд стягує судові витрати у виді судового збору у розмірі 3118 гр.05 коп. пропорційно задоволеним вимогам позивача,який звільнений від попередньої сплати судового збору.

На підставі ст.117 КЗпП України,ст.34 Закону України «Про оплату праці»,ст.2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв*язку з порушенням строків їх виплати»,ст.ст.12,13,76,81,141,258,259,263,265,279,353,355 ЦПК України,суд-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення компенсації втрати частини доходу у зв*язку із порушенням строку їх виплати - задовольнити повністю.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»,,на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходу у зв*язку із порушенням строку їх виплати за період з 01.05.2012 р.по 09.08.2017 р.у розмірі 29419 (двадцять дев*ять тисяч чотириста дев*ятнадцять)гривень 80 копійок.

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні- задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»,,на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25.04.2012 р.по 09.08.2017 р.у розмірі 282 384 (двісті вісімдесят дві тисячі триста вісімдесят чотири)гривні 96 копійок.

В іншій частині у задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні-відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»,,у дохід держави судовий збір 3118(три тисячі сто вісімнадцять гривень)05 копійок.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області протягом 30 днів з дня його проголошення,а у разі оголошення вступної та резолютивної части рішення,зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ю.А.Галущенко