Справа № 151/701/17
Провадження № 88-ц/772/10/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2018 рокуСправа № 151/701/17м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області у складі колегії суддів:

головуючого Медяного В.М.,

суддів: Денишенко Т.О., Сопруна В.В.,

з участю секретаря судового засідання Безрученко Н.Р.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_2,

відповідач державне підприємство «Чечельницький спиртовий завод»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 4 заяву державного підприємства «Чечельницький спиртовий завод», подану його представником ОСОБА_3, про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Апеляційного суду Вінницької області від 23 жовтня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до державного підприємства «Чечельницький спиртовий завод» про стягнення заборгованості за договорами позики та надання поворотної цільової фінансової допомоги,

встановив:

У вересні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до державного підприємства «Чечельницький спиртовий завод» (далі ДП «Чечельницький спиртовий завод») про стягнення заборгованості за договорами позики та надання поворотної цільової фінансової допомоги мотивуючи позовні вимоги тим, що 2005-2006 роках на прохання посадових осіб за їх повноваженнями ДП «Чечельницький спиртовий завод» концерну «Укрспирт» для здійснення поточних витрат ним була надана поворотна цільова фінансова допомога у вигляді надання готівкових грошових сум у валюті США, обладнанням товарно-матеріальних цінностей, на закупівлю сировини, паливо-мастильних матеріалів на ремонтні роботи для підготовки та запуску виробництва ДП «Чечельницький спиртовий завод» та забезпечення виробничого процесу сезонів 2005-2006, 2006-2007 років, сплати податків, інших обовязкових платежів, зарплати, купівлі державної ліцензії в 2006 році на виробництво харчового етилового спирту за ДСТУ, тощо.

Надана поворотна цільова фінансова допомога є позикою, наданою, як грошима, так і в натуральному вигляді обладнанням, ТМЦ, тощо, що є борговими зобовязаннями ДП «Чечельницький спиртовий завод» перед ним, на умовах її повернення.

Надана поворотна цільова фінансова допомога здійснена на підставі договорів та інших правочинів та за отриманої ДП «Чечельницький спиртовий завод» згоди (дозволу) на ці правочини.

15 вересня 2005 року між ним з однієї сторони та юридичною особою ДП «Чечельницький спиртовий завод» в особі уповноваженої посадової особи заступника, а згодом директора ОСОБА_4 з іншої сторони, був укладений договір позики - надання заводу цільової поворотної фінансової допомоги на суму 4700 доларів США готівкою, а згодом 5 жовтня 2005 року готівкою 1100 доларів США та 6900 доларів США за курсом 5,072 грн., що склало 35 тисяч гривень.

18 січня 2006 року відповідачем було передано для сплати заборгованості заводу за електроенергію 5000 доларів США, а згодом 5 квітня 2006 року та 7 квітня 2006 року було передано 13000 доларів США та 17000 доларів США поворотної цільової фінансової допомоги для здійснення поточних витрат заводу, у тому числі на сплату (доплату) заводом державної ліцензії на сезон виробництва спирту в 2006 - 2007 роках.

Для виробничих потреб за договором зберігання № 03/11 від 03.11.2005 р. за довіреністю від 01.09.2005 р. (накл. від 05.09.2005 р.) ним було передано відповідачу три ємності (калібровані, з нержавіючої статі, в комплекті) на 5,6м3, 7,35м3 та 11,2м3 на суму 14330 доларів США, що на той час склало за курсом НБУ в національній валюті суму 73100 гривень.

Відповідно до умов договору відповідач зобов'язався повернути грошові кошти та вартість ємностей, у випадку втрати цього обладнання, грошима за вартістю 14330 доларів США, за вимогою позивача, але в будь-якому випадку до повного та остаточного виконання майнових (грошових) зобовязань перед позивачем, про що відповідачем було складено та підписано розписки на все в цілому боргове зобовязання від 15.09.2005 р., 05.10.2005 р., 18.04.2006 р. № 1/4 ф-ВО та надані інші письмові документи за зобовязаннями здійснених відповідачем правочинів, тощо.

За договором від 30 вересня 2006 р. № 1/7 ф-ВО за участю уповноважених посадових осіб ДП «Чечельницький спиртовий завод» ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (який одночасно був нач. охорони заводу та СПД) для забезпечення виробничої діяльності та платоспроможності заводу сезону 2006-2007 років отримано готівкою - 30910 доларів США, шо за курсом НБУ 5,08 грн., склало 157030 грн., та ще 21000 доларів США, що за курсом НБУ на той час 5,071 грн. склало - 106500 грн., про що було складено боргові документи - відповідні розписки. Вказані обставини підтверджуються відповідними копіями розписок, які є в наявності в оригіналі та інших звітних документах (актах, чеках, ордерах, накладних, внутрішнього документообігу, договорах, інших правочинів, тощо).

На протязі подальшої виробничої діяльності (фінгоспдіяльності) юр.особи - ДП «Чечельницький спиртовий завод», надані в 2005 році заводу ємності на суму - 14330 доларів США (в нац. валюті в сумі 73100грн.) згодом зникли, в звязку з чим їх вартість повинна бути відшкодована надавачу фін.допомоги ОСОБА_2 - позивачу за цим позовом, повністю, в якості неустойки за втрачене майно, з вини юр.особи, за нормами закону ст.ст.1049, 1050, 549 - 552 ЦК України.

Станом на 30 вересня 2006 року заборгованість ДП «Чечельницький спиртовий завод» перед ОСОБА_2 складає: 108464,00 доларів США або в еквіваленті на той час на 30.09.2006 році в національній валюті - 554735,00 грн.

Неодноразові звернення до відповідача про повернення вищевказаних коштів позитивних наслідків не дали, до цього часу відповідач користується його коштами та відмовляється повернути взяті в борг гроші та компенсувати вартість втраченого майна в сумі - 14330 доларів США.

Таким чином, станом на день складання даного позову заборгованість ДП «Чечельницький спиртовий завод» перед ним зросла на суму до числення боргу на 3% річних з дати предявлення вимоги 12.09.2014 р. на суму + 6971,63 доларів США за норми ст.625 ЦК України, а саме: 3%: 365 дн. = 0,0082*109 дн. 2014 року = 0,89% *108464,00 = + 969,45 доларів США + 3% річних за 2015р. = 108464,00*0,03 = + 3253,92 доларів США + 0,0082*309 дн. 2016 року = 108464.00*0,0253 = + 2748,26 доларів США (969,45 + 3253,92 + 2748,26). Отже борг складає суму: 115435,63 доларів США (108464,00 + 6971,63), що за курсом НБУ на дату складання позову за вимог ст. 533 ЦК України на 06.11.2016 року за курсом 26,12 грн. до одного складає в національній валюті суму: 3 015 178, 66 грн. (три мільйони пятнадцять тисяч сто сімдесят вісім гривень 66 коп.), яку позивач ОСОБА_2 просив суд стягнути з відповідача на його користь.

Рішенням Чечельницького районного суду Вінницької області від 20 червня 2018 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з державного підприємства «Чечельницький спиртовий завод» на користь ОСОБА_2 заборгованості за договорами позики та надання поворотної цільової фінансової допомоги в розмірі 209 862 (двісті дев'ять тисяч вісімсот шістдесят дві) гривні.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до державного підприємства "Чечельницький спиртовий завод" про стягнення заборгованості за договорами позики та надання поворотної цільової фінансової допомоги в розмірі 2805316 (два мільйони вісімсот п'ять тисяч триста шістнадцять) гривень 66 копійок - відмовлено.

Стягнуто з державного підприємства «Чечельницький спиртовий завод» до Державного бюджету судовий збір в сумі 3147 (три тисячі сто сорок сім) гривень 93 копійки.

Постановою Апеляційного суду Вінницької області від 23 жовтня 2018 року вирішено апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Чечельницького районного суду Вінницької області від 20 червня 2018 року в частині відмови в задоволенні позову та стягнення судового збору скасувати і у цій частині ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнуто з державного підприємства «Чечельницький спиртовий завод» на користь ОСОБА_2 1729144 (один мільйон сімсот двадцять девять тисяч сто сорок чотири) грн., 00 коп. боргу за договором позики та 3% річних в розмірі 155622 (сто пятдесят пять тисяч шістсот двадцять дві) грн. 96 коп.

Стягнуто з державного підприємства «Чечельницький спиртовий завод» на користь ОСОБА_2 442449 (чотириста сорок дві тисячі чотириста сорок девять) грн., 60 коп. боргу за договором уступки вимоги.

Стягнуто з державного підприємства «Чечельницький спиртовий завод» до Державного бюджету судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 2143 (дві тисячі сто сорок три тисячі) грн. та судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 2558 (дві тисячі пятсот пятдесят вісім) грн.

В іншій частині рішення залишено без змін.

У жовтні 2018 року представник відповідача державного підприємства «Чечельницький спиртовий завод» згідно доручення, яке міститься у матеріалах справи (т. 1 а.с. 168), ОСОБА_3 звернувся до апеляційного суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Апеляційного суду Вінницької області від 23 жовтня 2018 року.

Заява мотивована тим, що після постановлення вищезазначеного судового рішення постанови Апеляційного суду Вінницької області від 23 жовтня 2018 року та після ознайомлення ним в апеляційному суді з матеріалами даної цивільної справи, йому стали відомі обставини, які є істотними для справи, які не були встановлені судом і не могли бути відомі, як йому, так і суду під час розгляду цієї справи, як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанцій.

Так, відповідно до довідки ДП «Чечельницький спиртовий завод» від 10.05.2018 року №11/15 згідно бухгалтерського обліку за СПД ОСОБА_6 рахується прострочена кредиторська заборгованість в сумі 209 862 гривень, яка і була стягнута на користь позивача судовим рішенням суду першої інстанції, у звязку з чим зазначене судове рішення відповідачем в апеляційному порядку не оскаржувалося.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем ОСОБА_2 до початку розгляду справи апеляційним судом подано клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи, а саме квитанцій до прибуткового касового ордера № 47 від 15.09.2005 р., № 63 від 05.10.2005 р. № 58-1 від 18.01.2006 р., № 94 від 05.04.2006 р., № 98 від 07.04.2006 р., які 04.09.2018 року надійшли на його поштову адресу лише 04.09.2018 року від колишньої співмешканки ОСОБА_7, які він не міг подати раніше в строк визначений ч.2 ст. 83 ЦПК України, оскільки частина його речей знаходилась у квартирі, де він раніше проживав разом зі своєю колишньою співмешканкою ОСОБА_7

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 було надано оригінали зазначених ним квитанцій № 47 від 15.09.2005 р., № 63 від 05.10.2005 р. № 58-1 від 18.01.2006 р., № 94 від 05.04.2006 р., № 98 від 07.04.2006 р., та оригінал квитанції №237 від 06.10.2006 року. Крім того, позивач надав також і оригінали документів, копії яких містяться в матеріалах справи та мали бути досліджені судом першої інстанції, зокрема боргової розписки від 30.09.2006 р. №1/7ф-ВО та розписок від 15.09.2005 р., 05.10.2005 р. та від 18.04.2006 р. № 1/4ф-ВО, а також примірник договору позики від 15 вересня 2005 року, укладеного між позивачем ОСОБА_2 та ДП «Чечельницький спиртовий завод» в особі директора ОСОБА_4

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 23.10.2018 року клопотання ОСОБА_2 задоволено. Приєднано до матеріалів справи зазначені докази, оскільки судом встановлено поважність обґрунтувань позивача неможливості їх подання у строк визначений ч. 2 ст. 83 ЦПК України, з причин, що не залежали від нього.

Разом з тим, відповідач ДП «Чечельницький спиртовий завод» вважає, що вищезазначені надані позивачем докази у справі, а саме оригінали квитанцій, оригінали боргових розписок та договір позики є насправді нововиявленими обставинами, які безумовно мають значення для вирішення справи і є істотними для справи обставинами, які не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі відповідачу у справі, оскільки не були предметом розгляду суду першої інстанції, хоча і існували на той час, достовірність зазначених доказів судами та відповідачем не перевірялась, про їх існування підприємству до часу подання їх позивачем до суду відомо не було.

Таким чином представник відповідача просить скасувати постанову Апеляційного суду Вінницької області від 23 жовтня 2018 року за нововиявленими обставинами та залишити рішення суду першої інстанції без змін.

У запереченнях на заяву позивач ОСОБА_2 просить подану заяву представника відповідача ДП «Чечельницький спиртовий завод» залишити без задоволення, а постанову апеляційного суду від 23.01.2018 року без змін. Посилається на законність та обґрунтованість судового рішення суду апеляційної інстанції, оскільки оригінали боргових розписок досліджені безпосередньо судом першої інстанції.

В судовому засіданні представник відповідача державного підприємства «Чечельницький спиртовий завод» ОСОБА_3 заяву про перегляд постанови апеляційного суду за нововиявленими обставинами підтримав та просив її задовольнити, посилаючись на викладені у ній доводи. Додатково суду пояснив, що до постановлення апеляційним судом судового рішення йому не було відомо про розгляд апеляційної скарги позивача, тому відповідач не міг знати про надання позивачем нових доказів у справі, які за своєю суттю є нововиявленими обставинами. Зазначив, що державне підприємство «Чечельницький спиртовий завод» є банкрутом, так як згідно ухвали господарського суду Вінницької області від 19.04.2005 року порушено провадження у справі № 5/75-05 про його банкрутство, у звязку з чим по підприємству складений реєстр дебіторів та кредиторів. Окрім того, згідно журналу реєстрації прибуткових та видаткових касових документів за 2006-2008 роки, касових книг за 2005 рік та річних звітів ДП «Чечельницький спиртовий завод» рахується лише заборгованість в розмірі 209 862 грн., які і була стягнута районним судом на користь позивача. Інші зазначені у позові суми по бухгалтерським документам підприємства не проходили. Також наголошує, що відповідач «Чечельницький спиртовий завод» є державним підприємством, тому у 2005-2006 роках не здійснювало валютних операцій та не мало валютного рахунку, що підтверджується довідкою №25/10 від 25.10.2018 року.

Представник позивача ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_8 заперечував проти задоволення заяви відповідача про перегляд постанови апеляційного суду за нововиявленими обставинами, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість даної заяви, тому просив постанову апеляційного суду залишити без змін як законну та обґрунтовану. Окрім того, повністю підтримав подані позивачем ОСОБА_2 письмові заперечення на заяву відповідача.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін у справі, перевіривши доводи заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 423 ЦПК України, рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами.

Згідно п.1 ч.2 ст. 423 ЦПК України підставами для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 424 ЦПК України заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами може бути подано: з підстави, визначеної пунктом 1 частини другої статті 423 цього Кодексу, - учасниками справи протягом тридцяти днів з дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про існування обставин, що стали підставою для перегляду судового рішення.

Згідно вимог ч.ч.1,2 ст. 425 ЦПК України заява про перегляд судового рішення суду першої інстанції з підстав, визначених частиною другою, пунктами 1, 3 частини третьої статті 423 цього Кодексу, подається до суду, який ухвалив судове рішення.

Заява про перегляд судових рішень судів апеляційної і касаційної інстанцій з підстав, зазначених у частині першій цієї статті, якими змінено або скасовано судове рішення, подається до суду тієї інстанції, яким змінено або ухвалено нове судове рішення.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п.3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 30 березня 2012 року «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами», нововиявлені обставини це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Необхідними умовами нововиявлених обставин є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов'язки осіб, які беруть участь у справі.

Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові №4 від 30.03.2012 року «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами»(пункти 3, 4, 5, 6), нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених статтею 423 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов'язки осіб, які беруть участь у справі.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення.

Суд має право скасувати судове рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини.

Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.

Обставини, які виникли чи змінилися тільки після ухвалення судового рішення і не пов'язані з вимогою в цій справі, а тому не могли бути враховані судом при ухваленні судового рішення, є новими обставинами і можуть бути підставою для пред'явлення нової вимоги.

Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неповне встановлення фактичних обставин справи, порушення порядку дослідження доказів) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку.

Неподання стороною або особою, яка бере учать у справі, доказу, про який їй було відомо та який підтверджує відповідні обставини, а також відмова суду у прийнятті доказів не є підставами для перегляду судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України визначено, що підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Разом з тим, частиною четвертою цієї статті визначено, що не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювались судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

Рішенням Чечельницького районного суду Вінницької області від 20 червня 2018 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з державного підприємства «Чечельницький спиртовий завод» на користь ОСОБА_2 заборгованості за договорами позики та надання поворотної цільової фінансової допомоги в розмірі 209 862 (двісті дев'ять тисяч вісімсот шістдесят дві) гривні.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до державного підприємства "Чечельницький спиртовий завод" про стягнення заборгованості за договорами позики та надання поворотної цільової фінансової допомоги в розмірі 2805316 (два мільйони вісімсот п'ять тисяч триста шістнадцять) гривень 66 копійок - відмовлено.

Стягнуто з державного підприємства "Чечельницький спиртовий завод" судовий збір в сумі 3147 (три тисячі сто сорок сім) гривень 93 копійки.

Судове рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що згідно зі ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Використати іноземну валюту на території України як засіб платежу можна, тільки маючи індивідуальну ліцензію НБУ (підпункт «г» пп. 4 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 № 15-93). Випадки, коли вона не потрібна, перераховані в п. 1.5 Положення №483 від 14.10.2004 року.

Відповідно до п.п. 4.2. п.4 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні затвердженого Постановою Правління Національного Банку України 15.12.2004 року №637, усі надходження і видачу готівки в національній валюті підприємства відображають у касовій книзі. Кожне підприємство (юридична особа), що має касу, веде одну касову книгу для обліку операцій з готівкою в національній валюті (без урахування кас відокремлених підрозділів). Підпунктом 4.3. п.4 цього Положення зазначено, що записи в касовій книзі проводяться касиром за операціями одержання або видачі готівки за кожним касовим ордером і видатковою відомістю в день її надходження або видачі.

Представником відповідача зазначено, що рахунку в іноземній валюті в період нібито наданої позики позивачем на підприємстві не було.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення даного позову в розмірі 209 862 гривень, яка визнана представником відповідача, а в іншій частині позовних вимог необхідно відмовити, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження своїх позовних вимог та не надано жодного доказу щодо передачі ним грошових коштів на рахунки підприємства ДП «Чечельницький спиртовий завод», передбачених Положенням про ведення касових операцій у національній валюті в Україні.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Посилається на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, а висновки викладені у рішенні суду, не відповідають обставинам справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що всі належні та допустимі докази на підтвердження формування заборгованості відповідача були надані позивачем до суду першої інстанції та досліджені ним. Проте суд, описуючи та встановлюючи допустимість доказів позивача, не надав їм жодної правової оцінки, як підстави позовних вимог, не згадує більше доказів та не посилається на підстави відхилення чи прийняття будь-яких доказів у справі. Від відповідача не надійшло відзиву на позов та заперечень по суті, підкріплених письмовими доказами та клопотаннями, доказування обставин відповідачем не ґрунтується на матеріальних доказах та не описано у рішенні суду, чим суд першої інстанції фактично нівелював власне дослідження доказів. Позивач вважає, що відсутність оспорених відповідачем доказів, доводів, фактів та правових документів за правочинами за їх недійсністю, доказує повну правову позицію позивача у судовому спорі, яка за рішенням суду безпідставно відхилена у розмірі 2805316,00 грн, незважаючи на наявність договорів, розписок на цю суму в повному обсязі, які відповідачем не спростовані у судовому порядку та є чинними. Судом було констатовано без належної і повної оцінки доказів, що задоволенню підлягає лише сума боргу на суму 209862 грн., яка фактично визнана відповідачем і одночасно проігноровано аналогічні докази надані позивачем.

Постановою Апеляційного суду Вінницької області від 23 жовтня 2018 року вирішено апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково. Рішення Чечельницького районного суду Вінницької області від 20 червня 2018 року в частині відмови в задоволенні позову та стягнення судового збору скасувати і у цій частині ухвалити нове судове рішення. Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнуто з державного підприємства «Чечельницький спиртовий завод» на користь ОСОБА_2 1729144 (один мільйон сімсот двадцять девять тисяч сто сорок чотири) грн., 00 коп. боргу за договором позики та 3% річних в розмірі 155622 (сто пятдесят пять тисяч шістсот двадцять дві) грн. 96 коп.

Стягнуто з державного підприємства «Чечельницький спиртовий завод» на користь ОСОБА_2 442449 (чотириста сорок дві тисячі чотириста сорок девять) грн., 60 коп. боргу за договором уступки вимоги.

Стягнуто з державного підприємства «Чечельницький спиртовий завод» до Державного бюджету судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 2143 (дві тисячі сто сорок три тисячі) грн. та судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 2558 (дві тисячі пятсот пятдесят вісім) грн.

В іншій частині рішення залишено без змін.

Задовольняючи апеляційну скаргу ОСОБА_2 та скасовуючи рішення першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову та стягнення судового збору і ухвалюючи у цій частині нове судове рішення яким позов ОСОБА_2 задоволено частково, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивачем ОСОБА_2 до початку розгляду справи апеляційним судом подано клопотання про приєднання до матеріалів справи доказів, а саме надано оригінали квитанцій № 47 від 15.09.2005 р., № 63 від 05.10.2005 р. № 58-1 від 18.01.2006 р., № 94 від 05.04.2006 р., № 98 від 07.04.2006 р., та оригінал квитанції №237 від 06.10.2006 року, а також оригінали документів, копії яких містяться в матеріалах справи, зокрема боргової розписки від 30.09.2006 р. №1/7ф-ВО та розписок від 15.09.2005 р., 05.10.2005 р. та від 18.04.2006 р. № 1/4ф-ВО, а також примірник договору позики від 15 вересня 2005 року, укладеного між позивачем ОСОБА_2 та ДП «Чечельницький спиртовий завод» в особі директора ОСОБА_4, які надійшли на його поштову адресу від колишньої співмешканки ОСОБА_7, які він не міг подати раніше в строк визначений ч.2 ст. 83 ЦПК України, оскільки частина його речей знаходилась у квартирі, де він раніше проживав разом зі своєю колишньою співмешканкою ОСОБА_7

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 23.10.2018 року клопотання ОСОБА_2 задоволено. Приєднано до матеріалів справи зазначені докази, оскільки судом встановлено поважність причин неможливості їх подання позивачем у строк визначений ч. 2 ст. 83 ЦПК України, з причин, що не залежали від його волі.

У відповідності до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики може бути представлено, окрім розписки, інший документ, який посвідчує передання позикодавцем визначеної грошової суми. Таким документом є надані позивачем боргові розписки та квитанції до прибуткових касових ордерів № 47 від 15.09.2005 р., № 63 від 05.10.2005 р. № 58-1 від 18.01.2006 р., № 94 від 05.04.2006 р., № 98 від 07.04.2006 р., № 237 від 06.10.2006 р., які містять підписи сторін та печатки, зокрема відповідача, що ним не спростовано та містяться суми й дати отримання відповідачем частин позики (поворотної фінансової допомоги). Таким чином суд першої інстанції був позбавлений можливості їх дослідити та зясувати достовірність цих доказів, зокрема, якими додатковими доказами вони підтверджуються та надати їм відповідну правову оцінку.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

У відповідності до ч. ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Частиною 1 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Вимоги ст. ст. 81, 89, 228, 229, 179, 213, 214, 301 ЦПК України зобов'язують суд безпосередньо дослідити докази у справі, з'ясувати обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та дослідити в порядку, визначеному в підготовчому засіданні у справі, докази, якими вони обґрунтовуються.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 81 ЦПК України).

Судом встановлено та підтверджується наявними у справі доказами, що загальна сума позовних вимог ОСОБА_2 базується на двох договорах, а саме договорі позики грошових коштів від 15 вересня 2005 року та договорі поступки вимоги від 25 грудня 2006 року між ДП «Чечельницький спиртовий завод» та СПД Кулик.

Так, згідно із договором позики від 15 вересня 2005 року ОСОБА_2 надано ДП «Чечельницький спиртовий завод» грошові кошти в сумі 66200,00 доларів США, що підтверджується оригіналами квитанцій до прибуткового касового ордера № 47 від 15.09.2005р. на суму - 4700,00 доларів США, № 63 від 05.10.2005 р. на суму - 8000,00 доларів США, № 58-1 від 18.01.2006 р. на суму - 5000,00 доларів США, № 94 від 05.04.2006 р. на суму - 13000,00 доларів США, № 98 від 07.04.2006 р. на суму - 17000,00 доларів США, № 237 від 06.10.2006 р. на суму - 18500,00 доларів США виданих ДП «Чечельницький спиртовий завод» ОСОБА_2 та оригіналом розписки ДП «Чечельницький спиртовий завод» від 18.04.2006 p. № 1/4ф-ВО. Таким чином, основний борг відповідача перед позивачем становить 66200,00 доларів США, що за курсом НБУ (26.12) на дату подання позову з урахуванням вимог ст. 533 ЦК України складає в національній валюті суму: 1729144,00 (один мільйон сімсот двадцять девять тисяч сто сорок чотири грн. 00 коп.) грн.

Ззгідно із довідкою ДП «Чечельницький спиртовий завод» від 10.05.2018 року №11/15 по бухгалтерському обліку ДП «Чечельницький спиртовий завод» за СПД ОСОБА_6 рахується прострочена кредиторська заборгованість в сумі 209862,00 грн. Відповідач визнав вимоги позивача в цій частині та з урахуванням вимог ст. 82 ЦПК України ці обставини не підлягають доказуванню, а саме визнання відповідачем господарських операцій, вартість яких входить в суму 209862,00 грн. Колегія суддів погоджується у цій частині з рішенням місцевого суду.

Разом з тим, позивач ОСОБА_2 у доводах скарги та поданих поясненнях посилається на те, що місцевим судом при ухваленні рішення не було враховано те, що саме сума 209862,00 грн. складається із вартості поставленого пічного палива - (накладні № 08/111 від 08.11.2005 р. на суму 12720,96 грн.), № 01/121 від 01.12.2005 р. на суму 25151.04 грн.), кукурудзи (накладні № 08/11 від 08.11.2005 р. на суму 15548,88 грн., № 01/12 від 01.12.2005 р. на суму 71572,80 грн.) та вартості 3-х металевих ємностей, які відповідач у своєму бухгалтерському обліку обліковував по вартості 73100,00 грн. Проте, дані ємності були відповідачем втрачені, у звязку з чим останній у 2006 році взяв на себе зобовязання по відшкодуванню їх вартості в розмірі 14330,00 доларів США, про що був укладений відповідний договір, що міститься в матеріалах справи. Таким чином, при задоволенні позовних вимог в цій частині місцевий суд помилково стягнув вартість ємностей в розмірі 73100,00 грн., оскільки стягненню підлягає їх вартість відповідно до умов договорів, а саме 14330,00 доларів США. Отже, різниця у вартості визнаних господарських операцій становить 14330,00 доларів США х 26,12 грн. (офіційний курс гривні до долара США на момент подачі позову ) = 374299,60 грн. - 73100,00 = 301199,60 грн., які підлягають стягненню.

Згідно наданого позивачем розрахунку загальна заборгованість за договором поступки вимоги по господарським операціям, що були визнані відповідачем складає: 209862,00 грн. + 301199,60 грн. = 511061,60 грн. Крім того, судом першої інстанції не були враховані первинні бухгалтерські документи, що були отримані позивачем ОСОБА_2 за договором поступки вимоги на суму 141250,00 грн., які були витрачені відповідачем для запуску заводу у 2006 році, а саме із вартості поставленого мазуту у кількості 45 т. (накладна № 22/11 м від 22.11.2006 р. на суму 72000,00 грн.), кукурудзи у кількості 130 т. (накладна № 22/11 к від 22.11.2006 р. на суму 97500,00 грн.), а всього разом з ПДВ 169500,00 грн., без ПДВ - 141250,00 грн.

Таким чином, наданими позивачем доказами у справі підтверджується те, що загалом за договорами поступки вимоги борг відповідача перед позивачем складає 652311,60 грн. (511061,60 грн. + 141250,00 грн.), з яких додатково підлягає стягненню 442449,60 грн. (652311,60 грн. - 209862,00 грн.)

За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права і обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 10 червня 2015 року у справі № 6-449цс15, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов'язки підлягають виконанню.

Таким чином, у урахуванням поданих позивачем доказів, апеляційний суд переконаний, що судом першої інстанції неповно зясовані обставини, що мають значення для справи, у звязку з чим висновки суду не відповідають обставинам справи та відповідно неправильно застосовані норми матеріального права.

Судом апеляційної інстанції при вирішенні даного спору також враховано і те, що наявні у матеріалах справи договір про надання поворотної цільової фінансової допомоги, боргові розписки та квитанції відповідачем не оспорено та не спростовано, а також не визнано судом недійсними. Клопотання про призначення почеркознавчої експертизи у справі на предмет з'ясування обставин про те, чи належать підписи у договорах, накладних та бухгалтерських квитанціях, представник відповідача у суді не заявляв.

Встановлено, що заявник, як на підставу для перегляду вказаного вище судового рішення а саме постанови апеляційного суду від 23 жовтня 2018 року за нововиявленими обставинами, посилається на те, що відповідно до довідки ДП «Чечельницький спиртовий завод» від 10.05.2018 року №11/15 згідно бухгалтерського обліку за СПД ОСОБА_6 рахується прострочена кредиторська заборгованість лише в сумі 209 862 гривень, яка і була стягнута на користь позивача судовим рішенням суду першої інстанції, у звязку з чим зазначене судове рішення відповідачем в апеляційному порядку не оскаржувалося.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції позивачем ОСОБА_2 було заявлено клопотання про приєднання до матеріалів справи оригінали квитанцій № 47 від 15.09.2005 р., № 63 від 05.10.2005 р. № 58-1 від 18.01.2006 р., № 94 від 05.04.2006 р., № 98 від 07.04.2006 р., та оригінал квитанції №237 від 06.10.2006 року, а також оригінали документів, копії яких містяться в матеріалах справи та мали бути досліджені судом першої інстанції, зокрема боргової розписки від 30.09.2006 р. №1/7ф-ВО та розписок від 15.09.2005 р., 05.10.2005 р. та від 18.04.2006 р. № 1/4ф-ВО та примірник договору позики від 15 вересня 2005 року, укладеного між позивачем ОСОБА_2 та ДП «Чечельницький спиртовий завод» в особі директора ОСОБА_4

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 23.10.2018 року дане клопотання задоволено, оскільки судом встановлено поважність обґрунтувань позивача неможливості їх подання у строк визначений ч. 2 ст. 83 ЦПК України, з причин, що не залежали від нього.

Разом з тим, відповідач ДП «Чечельницький спиртовий завод» переконаний, що вищезазначені надані позивачем докази у справі, а саме оригінали квитанцій, оригінали боргових розписок та договір позики є насправді нововиявленими обставинами, які безумовно мають значення для вирішення справи і є істотними для справи обставинами, які не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі відповідачу у справі, оскільки не були предметом розгляду суду першої інстанції, хоча і існували на той час, достовірність зазначених доказів судами та відповідачем не перевірялась, про їх існування підприємству до часу подання їх позивачем до суду відомо не було.

Апеляційний суд погоджується з такими твердженнями представника відповідача, оскільки вони є законними та обґрунтованими. Окрім цього, апеляційним судом встановлено, що згідно ухвали господарського суду Вінницької області від 19.04.2005 року порушено провадження у справі № 5/75-05 про банкрутство ДП «Чечельницький спиртовий завод» , у звязку з чим по підприємству складений реєстр дебіторів та кредиторів.

Як вбачається із журналу реєстрації прибуткових та видаткових касових документів за 2006-2008 роки, касових книг за 2005 рік та річних звітів ДП «Чечельницький спиртовий завод» рахується лише заборгованість в розмірі 209 862 грн., яка і була стягнута судом першої інстанції на користь позивача. Інші зазначені у позові суми по бухгалтерським документам підприємства не проходили.

Згідно зі ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Використати іноземну валюту на території України як засіб платежу можна, тільки маючи індивідуальну ліцензію НБУ (підпункт «г» пп. 4 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 № 15-93). Випадки, коли вона не потрібна, перераховані в п. 1.5 Положення №483 від 14.10.2004 року.

Відповідно до п.п. 4.2. п.4 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні затвердженого Постановою Правління Національного Банку України 15.12.2004 року № 637, усі надходження і видачу готівки в національній валюті підприємства відображають у касовій книзі. Кожне підприємство (юридична особа), що має касу, веде одну касову книгу для обліку операцій з готівкою в національній валюті (без урахування кас відокремлених підрозділів). Підпунктом 4.3. п.4 цього Положення зазначено, що записи в касовій книзі проводяться касиром за операціями одержання або видачі готівки за кожним касовим ордером і видатковою відомістю в день її надходження або видачі.

Державне підприємство «Чечельницький спиртовий завод» є державним підприємством, тому у 2005-2006 роках не здійснювало валютних операцій та не мало валютного рахунку, що підтверджується довідкою №25/10 від 25.10.2018 р.

Як у суді першої, так і у суді апеляційної інстанцій представником відповідача надано докази того, що рахунку в іноземній валюті в період нібито наданої позивачем відповідачу позики на підприємстві не було.

Таким чином, апеляційний суд переконаний, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення даного позову в розмірі 209862 гривень, яка визнана представником відповідача, та відмовив в іншій частині позовних вимог, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження своїх позовних вимог та не надано доказів передбачених Положенням про ведення касових операцій у національній валюті в Україні щодо передачі ним грошових коштів на рахунки підприємства ДП «Чечельницький спиртовий завод».

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв'язку з нововиявленнми обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні, а також те, що цей доказ є вирішальним. Отже, істотними обставинами справи вважаються ті, які можуть вплинути на рішення суду, яке набрало законної сили, а це, передусім, ті, що взагалі не були предметом розгляду у даній цивільній справі, у зв'язку з тим, що вони не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою на час розгляду справи.

Зважаючи на зазначені обставини, апеляційний суд переконаний, що викладені у заяві представником заявника відповідача у справі ДП «Чечельницький спиртовий завод» обставини є істотними для справи обставинами, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи, а саме існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. При цьому заявник суду апеляційної інстанції довів, що у нього не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні, а також те, що цей доказ є вирішальним, а тому відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 423, 429 ЦПК України заява представника державного підприємства «Чечельницький спиртовий завод» підлягає задоволенню, а постанова Апеляційного суду Вінницької області від 23 жовтня 2018 року - скасуванню за нововиявленими обставинами з ухваленням нової постанови про відхилення апеляційної скарги ОСОБА_2 та залишення рішення Чечельницького районного суду Вінницької області від 20 червня 2018 року без змін.

Вирішуючи питання про судові витрати, колегія суддів апеляційного суду вважає, що враховуючи те, що ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 26 жовтня 2018 року задоволено клопотання представника ДП «Чечельницький спиртовий завод» та відстрочено на підставі ст. 136 ЦПК України сплату державним підприємством «Чечельницький спиртовий завод» судового збору за подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами до ухвалення судового рішення у справі, а позивач ОСОБА_2 є інвалідом 2 групи та звільнений від сплати судового збору, тому у звязку із задоволенням заяви відповідно до вимог ст. ст. 136, 141, 382, 429 ЦПК України судовий збір компенсації не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Щодо вмотивованості судового рішення апеляційний суд звертає увагу, що згідно із усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Torija v. Spain) від 09 грудня 1994).

Керуючись ст. ст. 5, 12, 76, 81, 263, 374, 375, 381-384, 390, 423-429 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Заяву державного підприємства «Чечельницький спиртовий завод», подану його представником ОСОБА_3, про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Апеляційного суду Вінницької області від 23 жовтня 2018 року задовольнити.

Постанову Апеляційного суду Вінницької області від 23 жовтня 2018 року скасувати, ухваливши нову постанову.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Чечельницького районного суду Вінницької області від 20 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий /підпис/ ОСОБА_1

Судді /підпис/ ОСОБА_9

/підпис/ ОСОБА_10

Згідно з оригіналом:

Повне судове рішення складено 05 листопада 2018 року.