ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2018 року

м.Суми

Справа №592/9738/18

Номер провадження 22-ц/788/1839/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Хвостика С. Г. (суддя-доповідач),

суддів - Левченко Т. А. , Кононенко О. Ю.

з участю секретаря судового засідання Пархоменко А.П.,

заявника ОСОБА_1,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 27 липня 2018 року в складі судді Чернобая О.І., ухваленого у м. Суми, повний текст якого складений 27 липня 2018 року,

в с т а н о в и в:

Статтею 351 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі ЦПК України), визначено, що судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до пункту 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

26 липня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій просив встановити факт народження дитини ОСОБА_2, який народився 28 вересня 2015 року в м. Сімферополь, Автономна Республіка Крим, Україна, від батьків: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянки України, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України.

Заява обґрунтована тим, що 28 вересня 2015 року в м. Сімферополь Автономної Республіки Крим народилася дитина чоловічої статі від батьків, що перебувають у шлюбі: від ОСОБА_3 та ОСОБА_4, якій було надано прізвище, імя та по батькові ОСОБА_5. Єдиними наявними документами, що підтверджують факт народження дитини на тимчасово окупованій території України, є медична довідка про її народження від 29 вересня 2015 року серії 35 № 013710 та свідоцтво про народження від 16 жовтня 2015 року, які були видані медичними закладами, органами реєстрації та іншими незаконними органами окупованої влади умовної республіки Крим.

Посилаючись на те, що встановлення факту народження дитини в судовому порядку необхідно для подальшої реєстрації цього факту в органах державної реєстрації актів цивільного стану та отримання свідоцтва про народження дитини згідно з чинним законодавством України, ОСОБА_1 просив задовольнити вимоги заяви.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 27 липня 2018 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Вказане рішення суду заявник оскаржив в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити заяву.

В доводах апеляційної скарги зазначається, що суд першої інстанції не врахував обставини того, що встановлення факту народження онука на тимчасово окупованій території Крим необхідно для того, щоб в подальшому можна було отримати свідоцтво про народження онука того зразка, який відповідає законодавству України.

В апеляційній скарзі заявник посилається і на те, що у звязку з несвоєчасним повідомленням його судом першої інстанції про дату і місце розгляду справи він не зміг надати всі необхідні докази для підтвердження вимог заяви.

Від інших заінтересованих осіб в установлений судом строк відзив на апеляційну скаргу не надходив, письмові заперечення також.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення заявника ОСОБА_1, який просив задовольнити його апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що у заявника ОСОБА_1 є син ОСОБА_4 (а.с. 28).

Останній проживає на тимчасово окупованій території Автономної ОСОБА_6 Крим у м. Сімферополі, що підтверджується відміткою про реєстрацію місця проживання у паспортних даних (а.с. 6-7).

Син заявника перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3, яка також зареєстрована та проживає у ІНФОРМАЦІЯ_3 Крим (а.с. 8, 9).

У шлюбі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у них 28 вересня 2015 року народився хлопчик у Сімферопольському клінічному пологовому будинку № 1, що підтверджується дублікатом медичного свідоцтва про народження від 29 червня 2018 року серії 35 № 023994 (а.с. 10).

Відповідно до відомостей, що містяться у свідоцтві про народження дитини, виданого відділом реєстрації народження м. Сімферополя Департаменту запису актів громадянського стану Міністерства юстиції ОСОБА_6 Крим від 16 жовтня 2015 року серії І-АЯ № 629497, батьками дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, вказані ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (а.с. 11).

З листа Ковпаківського районного у місті Суми відділу Державної реєстрації актів цивільного стану від 25 липня 2018 року за № 1959-14.19-52 вбачається, що заявнику ОСОБА_1 відмовлено у проведенні державної реєстрації народження онука з посиланням на те, що він предявив для цього документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження (а.с. 14).

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції послався на її необґрунтованість, вказавши, що заява про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України подана дідом дитини за наявності живих батьків, однак, заявник не обґрунтував обставин, за яких неможливо подати таку заяву самими батьками дитини. Крім того, суд зазначив, що заявник не вказав мету для встановлення заявленого факту, не уточнивши, при цьому, яким чином відмова у проведенні державної реєстрації народження онука порушує права діда, тобто, заявника або права дитини.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно з частиною 1 статті 293 ЦПК України, окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до пункту 5 частини 2 цієї статті суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Пунктом 7 частини 1 статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження.

Особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України визначені статтею 317 ЦПК України.

Відповідно до частини 1 статті 317 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника.

Статтею 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначено, що ОСОБА_6 Крим є тимчасово окупованою територією України.

Стаття 1 вказаного Закону визначає, що тимчасово окупована територія України є невідємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Частинами 2 і 3 статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Як передбачено частинами 2, 4 статті 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація народження дитини проводиться за письмовою або усною заявою батьків чи одного з них за місцем її народження або за місцем проживання батьків.

У разі смерті батьків або в разі якщо вони з інших причин не можуть зареєструвати народження дитини, державна реєстрація проводиться за заявою родичів, інших осіб, уповноваженого представника закладу охорони здоровя, в якому народилася дитина чи в якому вона перебуває.

Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоровя документи, що підтверджують факт народження.

За відсутності документа закладу охорони здоровя або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження.

З урахуванням наведених норм права та встановлених обставин справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України, оскільки заявник не надав належних і допустимих доказів для підтвердження обставин того, що підтвердження наявності вказаного юридичного факту має значення для охорони прав, свобод та інтересів малолітньої дитини або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності неоспорюваних прав, ураховуючи, що батьки дитини не зверталися до суду із вказаною заявою.

До того ж, заявник не довів, що батьки дитини з часу її народження не мали можливості самостійно звернутися до суду з відповідною заявою про встановлення вказаного юридичного факту або обставин того, що вони уповноважували заявника на звернення до суду із даною заявою.

Так, звертаючись до суду із заявою про встановлення факту народження малолітнього онука на тимчасово окупованій території України, заявник вказав, що встановлення даного факту необхідно для отримання свідоцтва про народження дитини згідно з чинним українським законодавством.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про громадянство» особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження.

Разом з тим, з доданого заявником свідоцтва про народження його онука ОСОБА_2 вбачається, що у відомостях про громадянство його батьків ОСОБА_4 та ОСОБА_3 вказано, що вони є громадянами ОСОБА_7 Федерації (а.с. 11).

Отже, доводи апеляційної скарги щодо того, що малолітній дитині має бути видано свідоцтво про народження відповідно до вимог чинного законодавства України не заслуговують на увагу, як безпідставні, приймаючи до уваги і обставини того, що батьки цієї дитини є громадянами ОСОБА_7 Федерації, а в Україні не діє принцип подвійного громадянства.

Надаючи оцінку вказаному свідоцтву про народження серії І-АЯ № 629497 від 16 жовтня 2015 року, виданого відділом реєстрації народження м. Сімферополя Департаменту запису актів громадянського стану Міністерства юстиції ОСОБА_6 Крим, колегія суддів зауважує, що хоча такий документ є юридично недійсним, але він може підтверджувати, що ця установа, яка не діє у відповідності з українським законодавством, але існує на окупованій території, зареєструвала факт народження певної особи.

У звязку з вищезазначеним відсутні підстави для задоволення заяви ОСОБА_1

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях у справах «Лоізіду проти Туреччини», «Кіпр проти Туреччини» та «Мозер проти ОСОБА_6 Молдови та Росії» зазначив, що зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать.

При цьому, за логікою вищезазначених рішень, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

Доводи апеляційної скарги про те, що заявника не було завчасно повідомлено про дату і місце розгляду його заяви не можуть бути підставою для зміни чи скасування рішення суду, так як суд, розглянув невідкладно заяву про встановлення факту народження на тимчасово окупованій території України з моменту надходження цієї заяви до суду і діяв у чіткій відповідності з вимогами частини 2 статті 317 ЦПК України. Крім того, колегія суддів наголошує, що з інформацією щодо справи, в тому числі, про дату і місце її розгляду заявник міг ознайомитись на офіційному веб-сайті місцевого суду, про що також було зазначено в ухвалі суду першої інстанції від 27 липня 2018 року про відкриття провадження у даній справі (а.с. 15).

За таких обставин, коли суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає, отже, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, тому відсутні підстави для відшкодування заявнику сплаченого ним судового збору за подачу апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1; 375; 381 ч.ч.1, 3; 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 27 липня 2018 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: С.Г. Хвостик (суддя-доповідач)

Судді: Т.А. Левченко

ОСОБА_8