АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/744/18 Суддя доповідач Овсяннікова А.І.
Категорія: Спори про право власності та інші речові права про приватну власність
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2018 року м.Харків

Апеляційний суд Харківської області в складі судової колегії судової палати у цивільних справах:

головуючого - Овсяннікової А.І.

суддів - Коваленко І.П., Сащенко І.С.

при секретарі - Дашковської Н.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду міста Харкова від 18 вересня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/2 частину квартири в порядку спадкування за заповітом,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/2 частину квартири в порядку спадкування за заповітом.

В обґрунтування позову зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_4 року померла її мати ОСОБА_3, після смерті якої відкрилась спадщина у вигляді 1/2 частини квартири АДРЕСА_1

Квартира була передана у сумісну власність матері, її чоловіку ОСОБА_4 та її сину ОСОБА_1

Після смерті ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року, його частина квартири перейшла до сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_1

Тобто її матері належала 1/2 частина квартири.

На все своє майно ОСОБА_3 залишила заповіт на її ім'я. Заповіт на день смерті матері не скасований та не змінений.

Вона спадщину прийняла, подавши відповідну заяву до нотаріальної контори. Проте оформити спадщину не змогла, так як цьому перешкоджає ОСОБА_1, який не визнає її спадкоємцем та не бажає передавати нотаріусу документи на квартиру. У зв'язку з цим, нотаріусом 11 ХДНК видано постанову про відмову у видачі свідоцтва про право власності на спадщину.

Просить визнати право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 у порядку спадкування за заповітом після смерті матері - ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 року .

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з'явився. В запереченнях зазначив, що позовна заява не відповідає вимогам ст. ст. 119-120 ЦПК України, а тому позов підлягає поверненню позивачу.

Рішенням Московського районного суду міста Харкова від 18 вересня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом, посвідчений державним нотаріусом Одинадцятої ХДНК 12 листопада 2004 року, зареєстрований в реєстрі за № 3-1501 після смерті ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 року.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 3375 гривень.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким визнати заповіт ОСОБА_3 від 12 листопада 2004 року частково недійсним, визнати за ним право на обов'язкову частку у спадщині після смерті ОСОБА_3 в розмірі 1/8 частини квартири.

Зазначає, що оскільки на час відкриття спадщини він вже був непрацездатною особою, то має право на обов'язкову частку у спадщині. У разі спадкування за законом його частка складала 1/2 від 1/4 частини квартири, то половина від 1/4 складає 1/8 частки.

Вважає, що має право на 1/8 частину квартири та право на отримання обов'язкової частки у спадщині має бути поновлено.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи з 20 серпня 1959 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі.

Від шлюбу мають дітей: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 - позивачка та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 - відповідач.

Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 05 січня 1994 року квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (а.с. 7).

ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_4 помер.

12 листопада 2004 року ОСОБА_3 складено заповіт, за яким все своє майно, де б таке не було та з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде їй належати на день смерті та на що вона за законом матиме право заповіла ОСОБА_2

ІНФОРМАЦІЯ_4 року померла ОСОБА_3

Заяву про прийняття спадщину подано ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Постановою державного нотаріусу Одинадцятої ХДНК від 16 грудня 2016 року ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 у зв'язку з тим, що не подано документ, який посвідчує право власності. (а.с. 72).

Відповідно до ст. 1216 -1218, 1233, 1236, 1241,1261, 1267 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому.

Малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Розмір обов'язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Спірна квартира зареєстрована була за ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_1, тобто, кожному належало по 1/3 частині.

ОСОБА_4 помер у 2001 році. Спадщину після його смерті в рівних частках - по 1/6 частині - зареєстрували ОСОБА_3 та ОСОБА_1.(а.с.92). Тобто, кожному з них в квартирі належить по 1/2 частині.

Визнаючи за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири суд першої інстанції обґрунтовано виходив з вимог закону та обставин по справі.

Посилання ОСОБА_1, що він має право на обов'язкову частку у спадщині, оскільки він є непрацездатною особою та отримує пенсію -безпідставне.

Сам факт призначення пенсії не свідчить, що ОСОБА_1 є особою, яка має право на обов'язкову частку.

У рішенні від 11 лютого 2014 року Конституційний Суд України, розкриваючи зміст поняття „повнолітні непрацездатні діти", що використовується в абзаці першому частини першої статті 1241 Кодексу щодо права на обов'язкову частку у спадщині, зазначив, що зміст ґрунтується на положеннях частини третьої статті 75 Сімейного кодексу, який відносить до категорії „непрацездатні" інвалідів I, II та III групи, а також пенсійного законодавства та законів України, які регулюють соціальне страхування і визначають поняття „непрацездатний".

Згідно ч. 3 ст. 75 СК України непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи.

Згідно ст. 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»(у редакції, на час виникнення спірних правовідносин) непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами, у тому числі діти-інваліди, а також особи, які мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника відповідно до цього Закону.

За ст. 26 цього закону(у редакції на час призначення пенсії відповідачу) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення чоловіками 60 років, жінками - 55 років та наявності страхового стажу не менше п'яти років.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення»( у редакції, на час призначення пенсії ОСОБА_1.) право на пенсію за віком мають: чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років; жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

З копії пенсійного посвідчення вбачається, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, призначено пенсію за віком 07 липня 2009 року. Отже, на час призначення пенсії відповідачу було 50 років, на час відкриття спадщини - 55 років.

Між тим, пенсійний вік на час призначення пенсії, а також на час відкриття спадщини становить 60 років.

Отже, вважати ОСОБА_1 таким, що має право на обов'язкову частку як непрацездатна особа- не можна.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

Рішення ухвалено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381-384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду міста Харкова від 18 вересня 2017 року - залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття.

Постанова може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлено 05 лютого 2018 року.

Головуючий -

Судді: