Справа № 161/4584/17 Головуючий у 1 інстанції: Плахтій І.Б.
Провадження № 22-ц/773/85/18 Категорія: 27 Доповідач: Русинчук М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2018 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Русинчука М.М.,

суддів - Матвійчук Л.В., Федонюк С.Ю.,

з участю: секретаря - Губарик К.А.,

представника позивача - Лиманського В.Ю.,

відповідачки - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «А.В.Л.» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на заставне майно в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою відповідачки ОСОБА_2, яка подана від її імені представником ОСОБА_3, на заочне рішення Луцького міськрайонного суду від 11 липня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Товариство з обмеженою відповідальністю (далі - ТзОВ) «А.В.Л.» звернулось до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 27.11.2012 року між публічним акціонерним товариством (далі - ПАТ) «Західінкомбанк» та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір №2711/12-206, згідно умов якого позичальник отримав кредит в розмірі 700 000 грн. для рефінансування кредитної заборгованості відповідачки ОСОБА_2 по кредитному договору №1306/05-612 від 13.05.2005 року.

Для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором від 27.11.2012 між банком та відповідачкою ОСОБА_2 27.11.2012 року було укладено договір застави, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Ариванюк Н.А. за реєстровим №4290. За умовами вищевказаного договору, в заставу банку було передано:

- вантажний автомобіль марки MAN, моделі 18.463 FLT, реєстраційний номер НОМЕР_1, рік випуску 2001, колір зелений, об'єм двигуна 12 816 куб. см., шасі НОМЕР_5, що належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ НОМЕР_9, виданого 11.11.2006 року РЕГ Луцького МРВ ДАІ УМВС України у Волинській області;

- вантажний сідловий тягач марки Volvo, моделі FH 12, реєстраційний номер НОМЕР_2, рік випуску 1998, колір білий, об'єм двигуна 11 967 куб. см. D, шасі НОМЕР_6, що належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ НОМЕР_10, виданого 10.06.2005 року Луцьким МРЕВ ДАІ ГУ УМВС України;

- вантажний сідловий тягач марки Volvo, моделі FH 12-42Т, реєстраційний номер НОМЕР_3, рік випуску 1998, колір червоний, об'єм двигуна 11 967 куб. см. D, шасі НОМЕР_7, що належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ НОМЕР_11, виданого 23.07.2005 року Луцьким МРЕВ;

- напівпричіп бортовий марки KRONE, моделі SDP 27, реєстраційний номер НОМЕР_4, рік випуску 1997, колір червоний, повна маса 32 500 кг, шасі НОМЕР_8, що належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ НОМЕР_12, виданого 10.06.2005 року Луцьким МРЕВ ДАІ ГУ УМВС України.

Зазначає, що 07.02.2017 року після укладення ряду договорів про відступлення прав вимог, ТзОВ «А.В.Л.» набуло право вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення, укладеними з ОСОБА_5, ОСОБА_2

Оскільки позичальник ОСОБА_5 свої зобов'язання по кредитному договору не виконав, заочним рішенням Луцького міськрайонного суду від 03.12.2013 року з боржника та поручителя солідарно стягнуто заборгованість за кредитним договором. Рішення суду набрало законної сили.

ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_5 помер. Спадкоємцем після смерті позичальника є його дружина - відповідачка по справі ОСОБА_2, яка прийняла спадщину та отримала свідоцтво про право власності на спадкове майно.

ОСОБА_2 було направлено письмове повідомлення про заміну кредитора та вимогу про повернення кредитних коштів. Однак, на даний час вимога ТзОВ «А.В.Л.» залишена без виконання.

Позивач просив суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №2711/12-206 від 27.11.2012 року: звернути стягнення на предмет застави відповідно до укладеного 27.11.2012 року договору застави між ПАТ «Західінкомбанк» (правонаступником якого є ТзОВ «А.В.Л.») та ОСОБА_2, посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Ариванюк Н.А. за реєстровим №4290; вилучити у відповідачки предмет застави разом із свідоцтвами про реєстрацію транспортних засобів та комплектами ключів з передачею їх ТзОВ «А.В.Л.» на період до їх реалізації, а також стягнути з відповідачки понесені судові витрати.

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду від 11.07.2017 року позов ТзОВ «А.В.Л.» задоволено.

Ухвалено в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №2711/12-206 від 27.11.2012 року, укладеного між ПАТ «Західінкомбанк», правонаступником якого є ТзОВ «А.В.Л.», та ОСОБА_5, після смерті якого спадкоємцем є ОСОБА_2, в розмірі 1 353 911,68 грн.: звернути стягнення на предмет застави відповідно до договору застави від 27.11.2012 року, укладеного між ПАТ «Західінкомбанк», правонаступником якого є ТзОВ «А.В.Л.», та ОСОБА_2, а саме на:

- вантажний автомобіль марки MAN, моделі 18.463 FLT, реєстраційний номер НОМЕР_1, рік випуску 2001, колір зелений, об'єм двигуна 12 816 куб. см., шасі НОМЕР_5, що належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ НОМЕР_9, виданого 11.11.2006 року РЕГ Луцького МРВ ДАІ УМВС України у Волинській області;

- вантажний сідловий тягач марки Volvo, моделі FH 12, реєстраційний номер НОМЕР_2, рік випуску 1998, колір білий, об'єм двигуна 11 967 куб. см. D, шасі НОМЕР_6, що належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ НОМЕР_10, виданого 10.06.2005 року Луцьким МРЕВ ДАІ ГУ УМВС України;

- вантажний сідловий тягач марки Volvo, моделі FH 12-42Т, реєстраційний номер НОМЕР_3, рік випуску 1998, колір червоний, об'єм двигуна 11 967 куб. см. D, шасі НОМЕР_7, що належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ НОМЕР_11, виданого 23.07.2005 року Луцьким МРЕВ;

- напівпричіп бортовий марки KRONE, моделі SDP 27, реєстраційний номер НОМЕР_4, рік випуску 1997, колір червоний, повна маса 32 500 кг, шасі НОМЕР_8, що належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ НОМЕР_12, виданого 10.06.2005 року Луцьким МРЕВ ДАІ ГУ УМВС України, шляхом продажу зазначених транспортних засобів ТзОВ «А.В.Л.» будь-якій особі-покупцю від імені власника за ціною, визначеною незалежним суб'єктом оціночної діяльності, з наданням ТзОВ «А.В.Л.» усіх прав та повноважень на відчуження транспортних засобів, в тому числі, але не виключно: проводити всі необхідні дії в органах МВС України та всіх інших державних та недержавних органах/установах (отримувати дублікати документів на транспортний засіб, отримувати/виготовляти ключі/їх дублікати, отримувати відомості про транспортний засіб/особу власника, які пов'язані з продажем автомобіля тощо).

Вилучити у ОСОБА_2 визначені договором застави транспортні засоби, які є предметом застави разом із свідоцтвами про реєстрацію транспортних засобів та комплектами ключів та передати ТзОВ «А.В.Л.» на період до їх реалізації.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ТзОВ «А.В.Л.» 6815,41 грн. судового збору.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 19.09.2017 року заяву відповідачки ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення суду залишено без задоволення.

В поданій від імені відповідачки ОСОБА_2 апеляційній скарзі її представник ОСОБА_3 просив скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, з підстав неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, а також через порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін, виходячи з таких мотивів.

Як встановлено ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, у встановлений строк (термін).

Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Місцевим судом встановлено, що 27.11.2012 року між ПАТ «Західінкомбанк» та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір №2711/12-206, відповідно до умов якого останній отримав кредит в розмірі 700 000 грн. для рефінансування кредитної заборгованості відповідачки ОСОБА_2 по кредитному договору №1306/05-612 від 13.05.2005 року. Термін користування кредитними коштами встановлювався до 27.11.2018 року включно, а в разі невиконання (неналежного виконання) позичальником, тобто ОСОБА_5, будь-якої з умов даного договору - до першої письмової вимоги кредитора, тобто ПАТ «Західінкомбанку» (а.с.41-46).

Виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором забезпечено договором поруки від 27.11.2012 року (а.с.47-48), а також договором застави від 27.11.2012 року(а.с.49-55).

Відповідно до п. 1.1. договору застави від 27.11.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Ариванюк Н.А. за реєстровим №4290, відповідачка ОСОБА_2, як заставодавець, передає рухоме майно, визначене умовами договору, в заставу ПАТ «Західінкомбанк» для забезпечення зобов'язань позичальника (ОСОБА_5) за кредитним договором №2711/12-206 від 27.11.2012 року та додатковими договорами до нього. У разі невиконання зобов'язань, забезпечених заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави (а.с.49-55).

Предметами застави відповідно до вказаного договору є:

- вантажний автомобіль марки MAN, моделі 18.463 FLT, реєстраційний номер НОМЕР_1, рік випуску 2001, колір зелений, об'єм двигуна 12 816 куб. см., шасі НОМЕР_5, що належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ НОМЕР_9, виданого 11.11.2006 року РЕГ Луцького МРВ ДАІ УМВС України у Волинській області;

- вантажний сідловий тягач марки Volvo, моделі FH 12, реєстраційний номер НОМЕР_2, рік випуску 1998, колір білий, об'єм двигуна 11 967 куб. см. D, шасі НОМЕР_6, що належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ НОМЕР_10, виданого 10.06.2005 року Луцьким МРЕВ ДАІ ГУ УМВС України;

- вантажний сідловий тягач марки Volvo, моделі FH 12-42Т, реєстраційний номер НОМЕР_3, рік випуску 1998, колір червоний, об'єм двигуна 11 967 куб. см. D, шасі НОМЕР_7, що належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ НОМЕР_11, виданого 23.07.2005 року Луцьким МРЕВ;

- напівпричіп бортовий марки KRONE, моделі SDP 27, реєстраційний номер НОМЕР_4, рік випуску 1997, колір червоний, повна маса 32 500 кг, шасі НОМЕР_8, що належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ НОМЕР_12, виданого 10.06.2005 року Луцьким МРЕВ ДАІ ГУ УМВС України.

Судом також встановлено, що заочним рішенням Луцького міськрайонного суду від 03.12.2013 року, яке набрало законної сили 27.01.2014 року (а.с.59-63), встановлено, що позичальник належним чином не виконував взяті на себе зобов'язання, внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитним договором. Даним судовим рішенням стягнуто солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_2 як поручителя в користь ПАТ «Західінкомбанк» заборгованість за кредитним договором №2711/12-206 від 27.11.2013 року в розмірі 952 884,22 грн.

Частиною 3 ст. 61 ЦПК України в редакції від 18.03.2004 року передбачено, що обставини встановлені судовим рішення у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З ряду укладених договорів про відступлення прав вимоги від 07.02.2017 року вбачається, що позивач ТзОВ «А.В.Л.» як новий кредитор отримав в повному обсязі належні первісному кредитору права іпотекодержателя та заставодержателя в зобов'язаннях, що виникли за договором іпотеки, договором про задоволення вимог іпотекодержателя та договором застави, які укладені в якості забезпечення виконання боржниками зобов'язань перед первісним кредитором за кредитним договором № 2711/12-206 від 27.11.2012 року (а.с.22-40).

Отже, як правильно зазначено місцевим судом, право вимоги за кредитним та договорами забезпечення на даний час належить позивачу ТзОВ «А.В.Л.».

Згідно з ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

У відповідності до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Статтею 589 ЦК України визначено, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Пунктом 5.2. договору застави передбачено, що у разі порушення заставодавцем умов, встановлених даним договором та/або у разі порушення будь-якої з умов кредитного договору та додаткових до нього договорів, заставодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов'язання, передбаченого кредитним договором та додатковими до нього договорами, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет застави.

Частиною 1 ст. 590 ЦК України визначено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як встановлено місцевим судом, боржником належним чином не виконувались взяті на себе зобов'язання у зв'язку з чим станом на 01.03.2017 року виникла заборгованість в розмірі 1 353 911,68 грн., яка складається з: 690 277,78 грн. - основного боргу за кредитом; 248 904,06 грн. - прострочених процентів; 207 083,33 грн. - штрафу в розмірі 30% від простроченої суми кредиту; 74 671,23 грн. - штрафу в розмірі 30% прострочення сплати процентів; 59 798,87 грн. - пені; 3 000 грн. - комісії; 49 813,47 грн. - 3% річних від суми основного боргу; 20 362,94 грн. - 3% річних від суми прострочених процентів (а.с.58). Заборгованість в розмірі 952 884,22 грн. присуджено до стягнення на підставі згаданого рішення Луцького міськрайонного суду від 03.12.2013 року (а.с.59-62).

Позивачем ТзОВ «А.В.Л.» 10.03.2017 року відповідачці ОСОБА_2 як заставодавцю була направлена вимога про усунення порушення, проте дана вимога останньою виконана не була (а.с.71-74).

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

Статтею 20 цього Закону визначено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

В умовах договору застави, зокрема в п. 5.5. сторонами цього договору було обумовлено, що звернення стягнення на предмет застави проводиться на вибір заставодержателя за рішенням суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно з умовами, передбаченими розділом 6 договору (Позасудове врегулювання).

Заставодержателем було обрано спосіб звернення стягнення на заставне майно за рішенням суду.

Задовольняючи позов ТзОВ «А.В.Л.» місцевий суд прийшов до вірного висновку, що оскільки зобов'язання боржника перед ТзОВ «А.В.Л.» за кредитним договором не виконані, тому в рахунок погашення боргу слід звернути стягнення на предмет застави.

При цьому, суд обґрунтовано послався на положення ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якою визначені необхідні реквізити, які зазначаються в рішенні суду у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет застави, зокрема це: 1) загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті обтяжувачу з вартості предмета забезпечувального обтяження; 2) опис рухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги обтяжувача; 3) заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; 4) спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону; 5) пріоритет та розмір вимог інших обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, які підлягають задоволенню з вартості предмета забезпечувального обтяження; 6) початкова ціна предмета забезпечувального обтяження для його подальшої реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження.

Крім того, п. 4 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачено такий спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, як продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах.

При чому, початкова ціна предмета забезпечувального обтяження у разі його реалізації шляхом продажу будь-якій третій особі - покупцю в рішенні суду не зазначається.

Отже, висновок суду про те, що обраний позивачем спосіб звернення стягнення на заставне майно шляхом продажу транспортних засобів безпосередньо заставодержателем ТзОВ «А.В.Л.» будь-якій третій особі-покупцю від імені власника за ціною, визначеною незалежним суб'єктом оціночної діяльності, з наданням ТзОВ «А.В.Л.» усіх прав та повноважень на відчуження транспортних засобів, є правильним і відповідає вимогам закону.

Суд, звертаючи стягнення на предмет застави, також прийшов до висновку про необхідність, як це передбачено п. 3 ч. 2 ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», вжиття заходів щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження та передачі його заставодержателю в управління на період до його реалізації.

При цьому суд виходив з того, що п. 3.7. договору застави передбачено, що заставодавець не має права без письмової згоди заставодержателя в будь-який спосіб відчужувати, передавати в користування іншій особі, або іншим чином розпоряджатися предметом застави, в тому числі реалізовувати.

Необхідність вжиття заходів щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження шляхом їх вилучення у відповідачки та передачі позивачу як заставодержателю на період до їх реалізації, разом з свідоцтвами про реєстрацію транспортних засобів та комплектами ключів, суд обґрунтовував наданими позивачем доказами, зокрема рекламними оголошеннями щодо продажу транспортних засобів, з яких вбачається, що відповідачка ОСОБА_2 як заставодавець має намір відчужити предмети застави (а.с.16-20).

На підставі наведеного, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що ухвалене місцевим судом рішення про задоволення позову ТзОВ «А.В.Л.» відповідає вимогам закону.

Суд в даному випадку правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Докази та обставини, на які посилається відповідачка та її представник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження місцевого суду та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Колегією суддів не приймаються до уваги доводи представника відповідачки ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про те, що договір про відступлення прав вимоги №2017-01-06-000010Ф від 07.02.2017 року, укладений між ТзОВ «Єврофактор» та ТзОВ «А.В.Л.» є саме договором факторингу, оскільки дійсність вказаного договору не є предметом даного позову.

Крім того, у своїх доводах апеляційної скарги представник відповідачки вказує на те, що за п. 5.1. вказаного договору про відступлення прав вимоги №2017-01-06-000010Ф від 07.02.2017 року новий кредитор - позивач по справі ТзОВ «А.В.Л.» набув право вимоги по усій сумі кредитної заборгованості за кредитним договором, яка існувала станом на 24.01.2017 року, де основна сума боргу (тіло кредиту) становить 690 277,78 грн., сума нарахованих, але не сплачених процентів 229 897,83 грн., а також сум штрафів та пені, тощо за невиконання умов кредитного договору.

Однак, згідно розрахунку заборгованості наданого позивачем, розмір заборгованості за процентами станом на березень 2017 року становить 248 904,10 грн., що є більшим на 19 006,27 грн., і відповідно свідчить про спірність заборгованості щодо розміру нарахованих процентів.

Проте, такі доводи не можуть братися до уваги, оскільки виходячи із системного аналізу ст. ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, слід дійти висновку, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Наведені правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі №6-1206цс15.

Наявність у даному випадку судового рішення про стягнення кредитної заборгованості, яке відповідачкою як майновим поручителем не виконано, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Отже, нарахування кредитором заборгованості за процентами станом на 01.03.2017 року в розмірі 248 904,10 грн., а також нарахування 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України за невиконання грошового зобов'язання, яке за своєю природою не є санкцією чи неустойкою, з одночасним нарахуванням пені є правомірним та не свідчить про недотримання судом положень ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 374, 375, 381-382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_2, яка подана від її імені представником ОСОБА_3, залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду від 11 липня 2017 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:

Судді: