Справа № 307/1929/16-ц
П О С Т А Н О В А

Іменем України

18 січня 2018 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючої: Готри Т.Ю.,

суддів : Фазикош Г.В., Собослоя Г.Г.,

з участю секретаря : Чучка Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 26 жовтня 2016 року в справі (№307/1929/16-ц головуючий Мельник В.І.) за позовом ОСОБА_2 до Краснянської сільської ради, Тячівської державної нотаріальної контори про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування,-

встановила:

У липні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з указаним позовом, який обґрунтовував тим, що після смерті його батька ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6, відкрилася спадщина на належне йому нерухоме майно, а саме земельну ділянку площею 0,25 га, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, що розташована у АДРЕСА_1. Вказана земельна ділянка належала його батькові на підставі Державного акта на право приватної власності на землю, серії НОМЕР_1 виданого Краснянською сільською радою 27 грудня 2002 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №55.

Після смерті батька право на спадщину отримали його дружина (мати позивача) ОСОБА_4 та його діти доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_6,ІНФОРМАЦІЯ_2, та сини ОСОБА_7,ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, а також він ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5

До смерті покійного батька разом з ним у дворогосподарстві, розташованому у АДРЕСА_2, проживали його мати ОСОБА_4, його сестра ОСОБА_5 та він ОСОБА_2, які фактично вступили в управління спадщиною, а тому в силу норм ст.549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) та ст.1268 ЦК України спадщину прийняли. Як на доказ його постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини посилається на реєстраційний запис у його паспорті за вказаною адресою з 1998 року та по господарську книгу обліку №369 Краснянської сільської ради. Усі інші спадкоємці за законом проживали окремо і спадщину не прийняли, так як не зверталися до нотаріуса із відповідною заявою.

ІНФОРМАЦІЯ_7 померла його мати ОСОБА_4, яка за час свого життя склала заповіт, яким заповіла своїй дочці ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, будинок та земельну ділянку площею 0,25 га за адресою АДРЕСА_2, у зв'язку з чим у нього виникла необхідність в оформленні права на належну йому частку у розмірі 1/3 спадкового майна за померлим батьком ОСОБА_3, яка складається із земельної ділянки площею 0,25 га., яку він прийняв у встановленому законом порядку.

Посилаючись на те, що постановою державного нотаріуса Тячівської державної нотаріальної контори ОСОБА_8 від 06 липня 2016 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частину земельної ділянки площею 0,25 га., що розташована на території Краснянської сільської ради по вул.Борканюка, Тячівського району Закарпатської області з тих підстав, що у нього відсутні правовстановлюючі документи, які підтверджують право власності ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_8, на вказану земельну ділянку, а він не має можливості надати оригінал державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 виданий Краснянською сільською радою 27 грудня 2002 року ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,25 га., яка розташована на території Краснянської сільської ради по вул.Борканюка для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд, просив суд визнати за ним ОСОБА_2 право власності на спадкове майно - 1/3 земельної ділянки, яка розташована у АДРЕСА_2 Тячівського району Закарпатської області, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд площею 0,25 га. за кадастровим НОМЕР_2.

Рішенням Тячівського районного суду від 26 жовтня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом право власності на спадкове майно - 1/3 частину земельної ділянки площею 0,25 га., кадастровий НОМЕР_2, що належала спадкодавцю ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_8, на праві приватної власності на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 від 27 грудня 2002 року, зареєстрованого за №55 у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за ОСОБА_3

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати зазначене рішення, як постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким у позові ОСОБА_2 відмовити. Вказує на те, що позов є безпідставним, оскільки позивач ОСОБА_2 хоча і був формально зареєстрований у АДРЕСА_3 але починаючи з 1998р. фактично там не проживав, а тому спадщину за батьком не прийняв, з відповідною заявою про її прийняття також не звертався. Зазначала, що після смерті батька ОСОБА_3 його спадкоємцями стали тільки вона та її мати ОСОБА_4, а після смерті останньої на підставі заповіту від 08.04.2013р., вона стала єдиною спадкоємницею за своїми батьками. Також посилалася, що її не було залучено до участі у справі в якості відповідача, що призвело до порушень її прав.

У судовому представник позивача ОСОБА_9 апеляційну скаргу не визнав, просив таку залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із того, що позивач після смерті свого батька фактично спадщину прийняв, але свідоцтво про право на спадщину не отримав через відсутність правовстановлюючого документа на спадкове майно (земельну ділянку), а тому дійшов висновку про задоволення позову.

Проте, колегія суддів із висновком суду першої інстанції погодитись не може з таких підстав.

Судом встановлено, що батько позивача ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_6, після смерті якого відкрилася спадщина за законом (а.с.7).

ІНФОРМАЦІЯ_7 померла мати позивача ОСОБА_4, після смерті якої відкрилася спадщина за заповітом (а.с.8).

Згідно заповіту ОСОБА_4, складеного та посвідченого секретарем виконкому Краснянської сільської ради Тячівського району Закарпатської області Михальчич В.М. 08.04.2013 року, зареєстрованого в реєстрі за №14, - будинок та земельну ділянку площею 0,25 га., що розташовані на території АДРЕСА_4, яке належить їй згідно державного акту серії НОМЕР_1 ОСОБА_4 заповіла своїй доньці ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.10).

З копії спадкової справи 467/2014 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_4 слідує, що ОСОБА_1 18 вересня 2014 року звернулася до Тячівської державної нотаріальної контори з заявою на прийняття спадщини за заповітом.

Отже матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 спадщину за спадкодавцем ОСОБА_4 прийняла, в тому числі і земельну ділянку площею 0,25 га., що розташована на території АДРЕСА_4, право власності на 1/3 частини якої суд першої інстанції визнав за позивачем ОСОБА_2

Однак, ОСОБА_1 до участі у справі в якості співвідповідача судом першої інстанції залучена не була, і позивач ОСОБА_2 до неї, як відповідача, вимог не пред'являв, внаслідок чого місцевий суд вирішив питання про її спадкові права без залучення її до участі у справі в якості співвідповідача, чим порушив її права.

Частиною першою статті 33 ЦПК України (в редакції 2004 року, чинній на час ухвалення судового рішення) передбачено, що суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Відповідно до закріпленого в ст.11 ЦПК України (2004 р.) принципу диспозитивності цивільного судочинства та за змістом ч.1 ст.33 ЦПК України залучення судом до участі у справі особи як співвідповідача - можливе лише як результат вирішення судом клопотання позивача про заміну первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або ж залучення в якості співвідповідача особи, яка має відповідати за позовом.

Однак, розглядаючи дану справу місцевий суд не виконав вимоги ч.4 ст.10 ЦПК (2004р.), не вирішив питання про залучення до участі у справі належного співвідповідача за правилами ст.33 ЦПК України (2004р.) та не попередив позивача про наслідки не вчинення даної процесуальної дії.

Апеляційний суд, відповідно до основних принципів цивільного процесу та наданих чинним ЦПК України повноважень, не має права залучати співвідповідачів на стадії апеляційного провадження.

Встановивши, що позов пред'явлено не до всіх осіб, які мають відповідати за позовом, а рішенням місцевого суду безпосередньо вирішено питання про права та обов'язки ОСОБА_1, не залученої до участі у справі в якості співвідповідача, зважаючи на вказані порушення процесуального права, судова колегія вважає, що рішення суду підлягає обов'язковому скасуванню з підстав, передбачених п.4 ч.3 ст.376 ЦПК, з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову, як пред'явленого не до всіх належних відповідачів, що не позбавляє права позивача на звернення до суду із самостійним позовом до всіх осіб, які мають відповідати за таким позовом.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України з позивача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню сплачений нею судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 704 грн.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 26 жовтня 2016 року - скасувати.

У позові ОСОБА_2 до Краснянської сільської ради, Тячівської державної нотаріальної контори про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 704 гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду на протязі тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення буде складено до 29 січня 2018 року.

Головуюча :

Судді :