Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.11.2018 Справа №607/9976/16-ц

м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Вийванка О. М.

за участю секретаря судового засідання Стрілкової М. С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позовних вимог позивачем викладено обставини, що вона є власником квартири № 37, що знаходиться в будинку № 14 по вул. Київська в м. Тернополі. Відповідачі близько 15 років не проживають в квартирі, їх речі та майно відсутні, вони не бере участі в утриманні житла та не вносять плату за комунальні послуги. Наявність реєстрації відповідачів, змушує її сплачувати за них кошти, в той час коли вони не користуються та не проживають в даній квартирі.

У звязку з не досягненням згоди щодо досудового врегулювання спору, з підстав викладених у позові, позивач просить позов задовольнити та визнати ОСОБА_2, ОСОБА_3 такими, що втратили право на користування житловим приміщенням квартирою №37, що знаходиться в будинку №14 по вул. Київська в м. Тернополі.

У судовому засіданні представник позивача зміст позовних вимог підтримав з підстав та обґрунтувань викладених у позові та просить його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 подала відзив на позов у якому позовні вимоги не визнала повністю і заперечує щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову. Виходячи з того, що 08.09.1973 вона вступила в зареєстрований шлюб з ОСОБА_4. Від шлюбу у них народились два сини: ОСОБА_5, 1974 р/н і ОСОБА_2, 1976 р/н. За час шлюбу ними було набуто у власність в ЖЕК № 12 житлово-будівельних кооперативів кооперативну квартиру АДРЕСА_1. 07.05.1979 її сім'ї був виданий ордер № 1404 на вселення у спірну квартиру. 25.10.1991 вартість кооперативної квартири була повністю оплачена. 23.10.1991 шлюб між ОСОБА_4 і ОСОБА_6 був розірваний. Таким чином вона являється власником ? частини квартири АДРЕСА_1, і має право на проживання у вказаній квартирі. Таким чином, ОСОБА_1 набула права власності на ? частину квартири АДРЕСА_1, власником якої є ОСОБА_3, і ? частка квартири неправомірно та незаконно вибула з володіння позивача не з її волі, вона має право витребувати ? частку квартири від ОСОБА_1 як добросовісного набувача.

Тобто, право власності ОСОБА_7 на ? частину квартири АДРЕСА_1, не припинилося, оскільки вона не проявила свою волю до розпорядження нею, шляхом укладання будь-якої із цивільно-правових угод, наявність якої є умовою для набуття позивачем права власності на частку спірної квартири. Отже, за положеннями зазначених норм ОСОБА_7 не втратила права власності на належну їй частину спірної квартири і має право, як власник майна витребувати належне їй майно від будь якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. Як власник, вона має право проживати або не проживати у належній їй квартирі. Доводи позовної заяви ОСОБА_1 про те, що я ніби - то втратила право проживання у спірній квартирі є повністю безпідставними і не ґрунтуються на законі. ЇЇ син ОСОБА_2 з часу набуття права користування нею спірною квартирою зареєстрований у ній, набув права і має право на користування, як член її сім»ї і набув це право задовго до того, як позивачі незаконно зареєстрували свої право на спірну квартиру. У належній їй квартирі він має право проживати, а тому тоже не може бути визнаний таким, що втратив право на проживання. Тому просить у задоволенні позову відмовити.

Відповідач ОСОБА_2 відзив не подав.

Відповідачі у судове засідання не зявилися, з невідомої суду причини, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причин неявки у судове засідання відповідачі суду не повідомили та не подали клопотання про розгляд справи у їх відсутності.

Позивачем подано відповідь на відзив на позов, в якому зазначено, що на доведення обставин не проживання відповідачки ОСОБА_3 у спірній квартирі позивачем було надано суду докази. Окрім того, рішенням Тернопільського районного народного суду від 30 травня 1991 року по справі №2-162 встановлено, що сторони (ОСОБА_6 та ОСОБА_4) подружнім життям на протязі останніх двох років не проживають. Тобто, відповідачка ще з 1989 року не проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1. Однак відповідачі не наводить суду поважних причин своєї відсутності у спірній квартирі понад 1 рік. Доводи відповідачки про те, що у квартирі АДРЕСА_2 знаходяться її речі, у 2012 році провела ремонт, замінила труби до сантехніки, електропроводку та по грудень 2017 року сплачувала всі комунальні послуги за квартиру, є виключно припущеннями та домислами самої відповідачки, оскільки не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами. Отже, на момент розірвання судом шлюбу ОСОБА_3 вже два роки як не вела спільного господарства із ОСОБА_4, а відтак немає підстав вважати, що ОСОБА_3 брала участь спільною працею або коштами у набутті квартири АДРЕСА_2.

Однак, відповідачка не наводить доказів того, що після розірвання шлюбу із ОСОБА_4 нею вживалися заходи щодо поділу квартири АДРЕСА_2, яку, як вона вважає, було набуто в шлюбі. Відповідачка також не надає доказів того, що на протязі трьох років після розірвання судом шлюбу, вона зверталася до суду із позовом про поділ майна подружжя. Також звертаємо увагу суду, що на момент смерті ОСОБА_4 відповідачка не заявляла про свої спадкові права, не оскаржувала заповіт ОСОБА_4 та не вживала будь-яких дій для вступу у права власника спірної квартири.

Заслухавши учасників справи, дослідивши обєктивно та оцінивши зібранні у справі докази, суд приходить до висновку, що слід задовольнити частково позов виходячи з наступних мотивів та підстав.

Судом встановлено фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 05.02.2010 державним нотаріусом Першої Тернопільської державної нотаріальної контори, спадкоємцями квартири №37, що знаходиться в будинку №14 по вул. Київська в м. Тернополі, що належала на праві приватної власності ОСОБА_4 є ОСОБА_5 та ОСОБА_1.

Як вбачається з довідки № 2110, виданої 31.10.2016 року ТзОВ «СОВР-1» в квартирі №37, що знаходиться в будинку №14 по вул. Київська в м. Тернополі зареєстровані, однак не проживають ОСОБА_2, ОСОБА_3

Відповідно акту комісії від 08.09.2016, затвердженого директором ТзОВ «СОВР-1», ОСОБА_2 та ОСОБА_3, за місцем реєстрації в квартирі №37, що знаходиться в будинку №14 по вул. Київська в м. Тернополі, не проживають близько 5 років.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3, за місцем реєстрації в квартирі №37, що знаходиться в будинку №14 по вул. Київська в м. Тернополі, не проживають близько 5 років і не користуються даною квартирою, їх особисті речі відсутні у квартирі.

Вказані обставини були підтвердженні свідком ОСОБА_8

Рішенням Тернопільського районного народного суду від 30 травня 1991 року по справі №2-162 встановлено, що сторони (ОСОБА_6 та ОСОБА_4) подружнім життям на протязі останніх двох років не проживають.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно із статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання правочину недійсним.

Відповідно до статті 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. Нездійснення особою права на захист не є підставою для припинення цивільного права, що порушене, крім випадків, встановлених законом.

Стаття 41 Конституції України визначає, що використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства.

Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо цього майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Як встановлено судом, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не проживають у квартирі №37, що знаходиться в будинку №14 по вул. Київська в м. Тернополі, більше 5 років, та не користуються даною квартирою, їх особисті речі відсутні у квартирі. Відповідачі не мають з позивачем жодних домовленостей щодо їх проживання у спірній квартирі.

Згідно із статями 80 і 81 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідачі не подали будь-яких доказів, які б спростовували твердження відповідача.

Посилання відповідача ОСОБА_3, що вона являється власником квартири №37, що знаходиться в будинку №14 по вул. Київська в м. Тернополі, а тому вправі нею користуватися разом із сином ОСОБА_2, суд не приймає до уваги, оскільки дані твердження не було підтверджено належними доказами.

Враховуючи встановленні обставини справи та оцінивши усі докази є усі підстави вважати, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 втратили право на користування житловим приміщенням - квартирою №37, що знаходиться в будинку № 14, по вулиці Київській в м. Тернополі.

За таких обставин, суд вважає, що права та інтереси позивача були порушенні відповідачами, і вказані порушенні права та інтереси підлягають захисту судом і слід усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванніквартирою №37, що знаходиться в будинку № 14, по вулиці Київській в м. Тернополі шляхом визнання ОСОБА_2, ОСОБА_3 такими, що втратили право на користування житловим приміщенням - квартирою №37, що знаходиться в будинку № 14, по вулиці Київській в м. Тернополі.

Відповідно до частин 1 і 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.

Згідно зі статтею 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

За таких обставин, суд вважає, що підлягають стягненню з відповідачів в користь позивача сплачений судовий збір.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 2, 4, 5, 10 - 13, 76-82, 89, 141, 258-268, 273, 352-355 ЦПК України, ст. ст. 316, 319, 358, 391 ЦК України, суд, - суд, -

У Х В А Л И В :

Задовольнити позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням.

Визнати ОСОБА_2таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - квартирою №37, що знаходиться в будинку № 14, по вулиці Київській в м. Тернополі.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 551,20 (пятсот пятдесят одну гривню 20 копійок).

Визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - квартирою №37, що знаходиться в будинку № 14, по вулиці Київській в м. Тернополі.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 551,20 (пятсот пятдесят одну гривню 20 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1.

Відповідач: ОСОБА_2, місце реєстрації: АДРЕСА_3, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків невідомий.

ОСОБА_3, місце реєстрації: АДРЕСА_3, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2.

Повний текст рішення суду складено 06 листопада 2018 року.

Головуючий суддяОСОБА_9