АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2018 року м. Київ

Апеляційний суд м. Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Махлай Л.Д.,

суддів: Кравець В.А., Мазурик О.Ф.

при секретарі: Борисенко Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», поданою через представника Кочіна Геннадія Івановича, та ОСОБА_2 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 26 листопада 2015 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання правочинів недійсними та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

у листопаді 2013 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, в якому, з урахуванням збільшення позовних вимог, просило стягнути солідарно з останніх на користь банку заборгованість за кредитним договором № 0 від 17.04.2007 року в розмірі 13 113, 69 доларів США, яка складається із: 7 811, 45 доларів США - кредитна заборгованість; 5 302, 24 доларів США - заборгованість по процентам та пеню за несвоєчасне погашення заборгованості в розмірі 71 873, 39 грн, яка складається із: 40 002, 12 грн - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом; 31 871, 27 грн - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам посилаючись на неналежне виконання відповідачами своїх зобов'язань за кредитним договором.

У січні 2014 року ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися до суду із зустрічним позовом до ПАТ «УкрСиббанк», в якому просили визнати на підставі ст. 230 ЦК України недійсним договір про надання споживчого кредиту та заставу майна та договір поруки від 17.04.2007 року в частині визначення суми кредиту в розмірі 6 057, 92 доларів США; застосувати наслідки недійсності правочину та стягнути з банку на користь ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 472, 22 доларів США та в рахунок відшкодування моральної шкоди 10 000 грн. на користь ОСОБА_2.

у/н справи № 759/17987/13 № а/п 22-ц/796/1536/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Кириленко Т.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Махлай Л.Д.
В обґрунтування зустрічного позову зазначали, що кредитний договір та договір поруки були укладені під впливом обману, внаслідок вчинення з боку окремих посадових осіб банку протиправних шахрайських дій, що спричинило укладення договорів на суму значно більшу, ніж було узгоджено сторонами. Вартість придбаного за кредитні кошти автомобіля становила 47 935 грн, а не 78 532 грн, як зазначено в договорі. При укладенні договору працівники банку повідомили, що сума кредиту, яка вказана в договорі 15 550 доларів США - це загальна сума, з нарахованими відсотками та банківськими комісіями за весь період дії договору, а також про те, що грошові кошти будуть перераховані безпосередньо до автосалону. Самі ж договори після підписання ні позичальнику, ні поручителю не видали. Зміст договору складений банком та працівники банку не надали можливості повністю ознайомитися з умовами договору, а тому договір було підписано на умовах, що не відповідають тим, на які вони сподівалися. Крім того, в результаті протиправних дій з боку працівників банку, ОСОБА_2 була завдана моральна шкода.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 26.11.2015 року в задоволенні позовів відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ПАТ «УкрСиббанк» через представника подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні первісного позову та ухвалити в цій частині нове про задоволення позову, в решті рішення суду залишити без змін. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд не врахував та не надав оцінки таким доказам, як протокол зустрічі з боржником, копія договору страхування автомобіля, копія рахунку - фактури, копія заяви на видачу готівки, копія квитанції про здійснення валютно-обмінної операції, які в своїх сукупності підтверджують виконання банком умови кредитного договору щодо видачі кредиту у розмірі 15 550 доларів США. У договорі стахування вартість автомобіля вказана 78 527 грн. Суд не врахував, що відповідач тривалий час виконував такі умови договору, вів переписку, 30.01.2009 року уклав додаткову угоду та не заявляв жодних претензій до банку, і про отримання кредиту в іншій сумі, ніж вказано у договорі не вказував, а заявив позов тільки після звернення банку з позовом до нього про стягнення боргу. У кредитному договорі позичальник визнав, що умови договору йому зрозумілі

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні зустрічного позову та ухвалити в цій частині нове про задоволення його позову. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, судом було неправильно визначено предмет та підстави позову, оскільки підставою недійсності договору є не вчинення відносно нього кримінального правопорушення, а вчинення договору під впливом обману зі сторони банку, тобто з підстав, передбачених ст. 230 ЦК України. Крім того, судом не було взято до уваги жодного доводу та доказу з приводу зустрічного позову. Суд проігнорував факт наявності у матеріалах справи двох договорів купівлі - продажу одного й того ж автомобіля, з однією і тією ж особою. Перемови з ТОВ «Укренергопромсервіс» щодо придбання автомобіля він не вів та вартість автомобіля банком було приховано. До того ж ТОВ «Укренергопромсервіс» не займається реалізацією автомобілів. Суд не врахував, що банк не надав договір з цим товариством. Крім того, висновком експертизи встановлено, що підпис на документах про збільшення ставки йому не належить.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 06.04.2016 року, з урахуванням додаткового рішення цього ж суду від 18.05.016 року рішення Святошинського районного суду м. Києва від 26.11.201 року скасоване, позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено, у задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29.11.2017 року рішення апеляційного суду та додаткове рішення цього суду скасовані, справу передано на новий апеляційний розгляд.

На стадії касаційного розгляду залучено правонаступника ПАТ «УкрСиббанк» - ТОВ «Українська факторингова компанія» у зв`язку з відступленням права вимоги.

Відповідно до п. п. 8 п. 1 розділу ХIII Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017 року, ч. 6 ст. 147 та абз. 3 п. 3 розділу ХII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIII Апеляційний суд м. Києва діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Київського апеляційного суду в апеляційному окрузі.

У судовому засіданні представник ТОВ «Українська факторингова компанія» Пономарьова І.В. просила апеляційну скаргу банку задовольнити, а у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 відмовити.

ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_7 просили їх апеляційну скаргу задовольнити, а у задоволенні апеляційної скарги банку відмовити.

ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлена, причини неявки не повідомила, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розгляд справи у її відсутності, за правилами ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга банку підлягає задоволенню, а у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 слід відмовити з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 17.04.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено договір № 0 від 17.04.2007 року, про надання споживчого кредиту та заставу майна, за умовами якого останньому було надано кредит на суму 15 550 доларів США зі сплатою 13 % річних строком до 17.04.2014 року.

Цього ж дня, в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 108987, за умовами якого остання зобов'язалась нести солідарну відповідальність перед банком за невиконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором.

30.01.2009 року та 20.03.2009 року між банком та ОСОБА_2 були укладені додаткові угоди до кредитного договору, за умовами яких були перенесені строки виконання забов'язань та встановлено порядок повернення кредиту шляхом сплати щомісячних ануїтентних платежів.

30.01.2009 року між банком та ОСОБА_3 було укладено додаткову угоду до договору поруки, за умовами якого погоджено зміни щодо строку виконання основного зобов'язання.

11.04.2007 року між ОСОБА_2 та ЗАТ «Запорізький автомобілебудівний завод» через директора філії «Автоцентр та Столичному» було укладено договір купівлі-продажу автомобіля марки «Део Ланос».

ОСОБА_2 отримав рахунок фактуру для оплати вартості автомобіля.

Згідно з актом приймання - передачі від 11.04.2007 року ОСОБА_2 отримав автомобіль марки «Део Ланос».

За розрахунком банку станом на 27.05.2015 року заборгованість за кредитом становила 7 811, 45 доларів США; заборгованість за процентами - 5 302, 24 доларів США; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 40 002, 12 грн та пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам - 31 871, 27 грн.

Відмовляючи у задоволенні первісного позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів отримання ОСОБА_2 кредитних коштів у розмірі 15 550 доларів США.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні докази здійснення посадовими особами банку протиправних шахрайських дій, внаслідок яких укладено договір на більшу суму, ніж про це домовлялися сторони договору.

Колегія суддів не може погодтися з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову суд взагалі не розглянув підстав заявленого ОСОБА_2 позову та не навів мотивів відмови з тих підстав, які викладені у позовній заяві. А тому рішення суду в частині відмови у задоволенні зустрічного позову не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 204 ЦК України дійсність правочину презюмується.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 7 та п.п. 19, 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним» виконання чи невиконання сторонами зобов`язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним. Обставини щодо яких помилялася сторона правочину (ст. 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях одніє зі сторін правочину.

ОСОБА_2 у зустрічній позовній заяві зазначив підставу визнання кредитного договору недійсним - ст. 230 ЦК України, тобто виходив з підстав недійсності правочину, вчиненого під впливом обману. За обставинами ж, викладеними у позовній заяві позивач вважає, що договір є недійсним, оскільки банк надав кредит у меншому розмірі, ніж про це зазначено у договорі, а при укладенні договору працівники банку повідомили, що сума, вказана у договорі 15 500 доларів США - це сукупна вартість кредиту включаючи всі відсотки, комісії тощо та не дали можливості ознайомитися з документами, які він та його дружина, що виступила поручителем підписали.

Відповідно до ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч.ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Разом з тим, невиконання сторонами зобов`язань, які виникли з правочину не має значення при вирішенні питання щодо недійсності правочину. А тому доводи ОСОБА_2 про те, що банк надав кредит у меншому розмірі, ніж зазначено у кредитному договорі не є підставою для визнання договору недійсним. У такому разі сторони договору мають право вимоги один до одного щодо належного виконання зобов`язань. Проте ОСОБА_2 не звертався до банку з вимогою про виконання зобов`язань у повному обсязі, а навпаки сплачував заборгованість за кредитом відповідно до графіка погашення кредиту та надалі при виникненні заборгованості 30.01.2009 року уклав з банком додаткову угоду № 1, а 20.03.2009 року - додаткову угоду № 2. У зв`язку із внесенням змін до кредитного договору 30.01.2009 року було внесено зміни і до договору поруки.

У кредитному договорі ОСОБА_2 своїм підписом засвідчив, що оригінал даного договору він отримав 17.04.2007 року (а.с. 170 т. 1). До того ж підпис ОСОБА_2 стоїть на кожному аркуші кредитного договору та додатку до нього (графік погашення кредиту).

Дані обставини спростовують доводи ОСОБА_2 про те, що він не отримав кредитного договору та не міг знати, на яких умовах надається кредит.

Відповідно до п. 1.1 кредитного договору банк зобов`язується надати, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит у розмірі 15 500 доларів США, що еквівалентно 78 527,50 грн. на день укладення договору та сплатити проценти, комісії в порядку і на умовах, визначених договором.

Тобто уже у першому пункті договору визначено, що сумою кредиту є 15 500 доларів США, а проценти і комісії за користування кредитом сплачуються окремо.

Відтак доводи ОСОБА_2 про те, що працівники банку повідомили, що 15 500 доларів США це є сукупна вартість кредиту спростовуються текстом договору. Враховучи, що колегією суддів визнано неспроможними доводи зявника про те, що банк не надав йому договір для ознайомлення, доводи про те, що позикодавець не знав чи не міг знати про дійсну вартість кредиту також є безпідставними.

Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції, яка діяла на час укладання кредитного договору, споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Перебіг цього строку розпочинається з моменту передачі споживачеві примірника укладеного договору.

ОСОБА_2 свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту не відкликав, виконував умови договору та при виникненні заборгованості уклав з банком додаткові угоди.

Відтак доводи ОСОБА_2 про те, що кредитний договір укладено внаслідок обману не доведені належними та допустимими доказами, а тому підстави для визнання кредитного договору недійсним відсутні.

Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно із ч. 1 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

За умовами кредитного договору банк взяв зобов`язання надати ОСОБА_2 кредит у розмірі 15 500 доларів США, що еквівалентно на день укладення договору 78 527,50 грн на придбання автомобіля Део Ланос, 2007 року випуску. У розділі 2 «умови забезпечення кредиту» зазначено, що позичальник передає в заставу банку автомобіль Део Ланос, 2007 року випуску, д.н. НОМЕР_1 та вартість предмета застави складає 78 532 грн.

Відповідно до квитанції № 53 від 17.04.2007 року з рахунку ОСОБА_2 АКІБ «УкрСиббанк» перерахував ТОВ «Укренергопромсервіс» як плату за автомобіль 78 532 грн.

Вказані докази свідчать про виконання банком умов кредитного договору та щодо надання ОСОБА_2 кредиту у розмірі 78 532 грн, що еквівалентно на день укладення кредитного договору 15 500 доларів США.

ОСОБА_2 посилається на те, що згідно з договором купівлі - продажу автомобіля від 11.04.2007 року, який укладено між ним та ЗАТ «Запорізький автомобілебудівний завод» вартість автомобіля складає 47 935 грн., а тому банк надав йому саме таку суму кредиту. При цьому ОСОБА_2 визнав, що кошти за автомобіль він вносив не готівкою чи зі своєї платіжної картки, а такі кошти були перераховані банком.

Відповідно до п. 1.5 кредитного договору кредит надається шляхом видачі коштів через касу банку.

Разом з тим, обидві сторони визнали, що кредитні кошти за автомобіль були перераховані банком у безготівковій формі.

Надання кредиту у інший спосіб, ніж передбачено умовами договору саме по собі не свідчить про невиконання банком умов договору щодо надання кредиту.

Спірним питанням є розмір кредитних коштів, перерахованим банком.

Як вказувалося вище доказом перерахування кредиту у розмірі 78 532 грн є квитанція № 53 від 17.04.2007 року.

Висновок суду першої інстанції про не надання банком доказів про те, у якому розмірі видано кредит колегія суддів вважає помилковим. Суд виходив з того, що банк знищив оригінал заяви на видачу готівки, що стало перешкодою для встановлення обставини про те, чи виконано підпис на цій заяві ОСОБА_2 чи іншою особою. Разом з тим і ОСОБА_2 і банк вказували на те, що кредит у готівковій формі через касу банку не видавався. В той же час ОСОБА_2 не заперечував отримання кредиту в безготівковій формі, вказуючи лише на те, що вважав, що отримує кредит у розмірі 47 935 грн. Питання чи виконав позичальник умови щодо погашення суми кредиту, отримання якого не заперечує суд не з`ясовував. Із заяви ж ОСОБА_2 вбачається, що останній допустив прострочення виконання зобов`язань за кредитним договором станом на 24.03.2008 року на 63 дні (а.с. 30 т. 2).

Відповідно до квитанції від 21.04.2007 року за оплату купівлі автомобіля перераховано 47 935 грн. Разом з тим, зазначені кошти не перераховувалися АКІБ «УкрСиббанк». Ці кошти перераховані від АБ «Брокбінесбанк» на рахунок Запор. Фаб «Брокбінесбанк» м. Запоріжжя на підставі рахунка від 21.04.2007 року. У цій же квитанції вказано, що ця сума не включає в себе ПДВ. Платником вказано ОСОБА_2, проте останній вказав, що особисто грошові кошти за автомобіль не перераховував. За вказаних обставин зазначений доказ не підтверджує видачу банком кредиту у розмірі 47 935 грн.

Відповідно до договору страхування від 17.04.2007 року вартість автомобіля вказана 78 532 грн (а.с.27-28 т. 2)

Доводи ОСОБА_2 про те, що страхування автомобіля, реєстрація автомобіля в органах Державної автомобільної інспекції, сплата необхідних податків та зборів проведено за його власні, а не кредиті кошти, доказами не підтверджені. Так, само не підтверджені доводи представника ОСОБА_2 про те, що автомобіль було придбано за ціною, що не включала ПДВ.

Будь - яких пояснень про те, чому ОСОБА_2, вважаючи, що автомобіль придбано за 47 935 грн, вказує ціну автомобіля у договорі страхування та у застереженні про заставу автомобіля 78 532 грн не надав. Як зазначалося вище його доводи про те, що він не отримав примірник договору визнані неспроможними. Інших доводів позичальником не викладено.

Колегія суддів погоджується з доводами ОСОБА_2 про те, що не може існувати двох договорів купівлі - продажу одного і того ж автомобіля, одній і тій же особі.

Разом з тим, для вирішення питання про виконання чи не виконання умов кредитного договору має значення перерахування банком кредиту, у розмірі визначеному у договорі та погашення цієї суми позичальником.

За матеріалами справи встановлено, що банком перераховано 78 532 грн. ОСОБА_2 не надав доказів яка саме організація перерахувала відповідно до квитанції від 21.04.2007 року 47 935 грн, хто та кому виставляв рахунок для такої оплати 21.04.2007 року, оскільки ОСОБА_2 стверджував, що рахунок на оплату автомобіля він отримав 11.04.2007 року. Протягом шести років ОСОБА_2 не звертався ні до банку з питання виконання останнім своїх зобов`язань, ні до ТОВ «Укренергопромсервіс», через яке відбулося перерахування кредитних коштів та останнє не було залучене до участі у розгляді даної справи.

Рішення кредитного комітету від 10.04.2007 року про надання кредиту у розмірі 47 935 грн. не свідчить про видачу кредиту у такій сумі, оскільки між прийняттям такого рішення та укладенням договору пройшов певний час та виконання договору відбувається відповідно до умов договору, які сторони визначили при укладенні договору, а не при попередніх обговореннях його умов.

ОСОБА_2 не спростував розрахунок заборгованості, який надано позивачем. Доводи про те, що у графіку погашення кредиту, який є додатком до додаткової угоди № 1 до кредитного договору підпис від імені ОСОБА_2 вчинений іншою особою не є підставою для перерахунку заборгованості з виключенням умов, викладених у додатковій угоді, оскільки позичальник не заперечує укладення з банком додаткової угоди № 1 від 30.01.2009 року та додаткової угоди № 2 від 20.03.2009 року. З вимогами про визнання додаткових угод недійсними (у тому числі додатку до додаткової угоди) ОСОБА_2 не звертався. До того ж у зв`язку із зміною умов кредитного договору, 30.01.2009 року було внесено зміни до договору поруки. Поручитель також не заперечує укладення додаткової угоди до договору поруки та таку угоду не оспорювала.

За вказаних обставин колегія суддів приходить до висновку про підставність позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 7 811, 45 доларів США; заборгованості за процентами - 5 302, 24 доларів США; пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 40 002, 12 грн та пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам - 31 871, 27 грн.

Стягнення пені за порушення термінів повернення кредиту та/або термінів сплати процентів за кредит передбачено п. 7.1 кредитного договору.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову банку та відмови у задоволенні зустрічного позову.

Судовий збір за подачу позову до суду першої інстанції та за подачу апеляційної скарги за основним позовом підлягає стягненню з відповідачів у рівних частках.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 26 листопада 2015 року скасувати.

Позов Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 13 113,69 доларів США, з яких 7 811,45 доларів США заборгованість по тілу кредиту, 5 302,24 доларів США заборгованість по відсоткам за користування кредитом та 71 873,39 грн пені, яка складається з 40 002,12 грн пені за несвоєчасне погашення кредиту та 31 871,27 грн за несвоєчасне повернення відсотків за користування кредитом.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» судовий збір у розмірі по 887 грн з кожного.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня проголошення постанови до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови виготовлений 07.02.2018 року.

Головуючий

Судді