АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції Луценко О.М.
№22-ц/796/678/2018 Доповідач Кравець В.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2018 року Апеляційний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Кравець В.А.,

суддів: Махлай Л.Д., Мазурик О.Ф.

за участю секретаря Синявського Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 16 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Кодрянська селищна рада Макарівського району Київської області про визначення місця проживання дітей та

за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: Королівська сільська рада про встановлення місця проживання дітей,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила визначити місце проживання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4 з нею.

В мотивування вимог посилалася на те, що саме вона піклується про дітей. Нa протязі всього часу з моменту розірвання стосунків діти постійно вказують на своє бажання жити разом з нею, у зв'язку з тим, що дуже до неї прив'язані. Проживання дітей разом з нею відповідає їх інтересам. Вона має можливість забезпечити їм належні умови проживання, повною мірою займатися вихованням дітей, чого відповідач забезпечити не взмозі. Відповідач чинить перешкоди для спілкування із трьома дітьми, четвертого теж намагався забрати і на цей час не готовий зі свого боку усіма силами сприяти тому, щоб діти через розірвання стосунків батьків не були позбавлені піклування матері.

У грудні 2016 року ОСОБА_6 звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просив визначити місце проживання дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_7, ОСОБА_6,ІНФОРМАЦІЯ_8 з ним та вирішити питання судових витрат.

Свої вимоги мотивував тим, що мати дітей близько року тому покинула його з дітьми, ОСОБА_1 вживає алкогольні напої, власного житла не має, діти під час проживання з нею часто залишалися одні, зовнішній вигляд мали неохайний.

Вказував на те, що її було позбавлено соціальних виплат внаслідок недоцільного їх використання, тому матеріально забезпечити дітей в неї немає змоги. Згідно рішення № 51 від 25.10.2016р. виконавчого комітету Кодрянської селищної ради Макарівського району Київської області йому було запропоновано звернутися до служби у справах дітей та сім'ї з метою позбавлення батьківських прав ОСОБА_7

Також вказував на те, що він самостійно забезпечує дітей всім необхідним, піклується про їхній духовний та фізичних розвиток, кожен з дітей має особисту прихильність до батька та всі вони бажають проживати разом з ним, маючи налагоджений спосіб життя відповідно до свого віку. Згідно висновку виконавчого комітету Кодрянської селищної ради Макарівського району Київської області встановлено, що діти мають залишитися з батьком.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 16 листопада 2017 року у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 - відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_6 - задоволено.

Визначено місце проживання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4 з батьком ОСОБА_2.

Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове про задоволення її первісного позову та про відмову у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6, посилаючись на те, що суд ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, не з'ясувавши дійсні обставини спору.

Вказує на те, що в даному випадку ОСОБА_6 жодних доказів того, що вона зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами не надав. Більш того, наявність 4-х дітей свідчить про те, що ОСОБА_6 достовірно було відомо про її ставлення до життя, до дітей, про виконання батьківських обов'язків відносно кожної попередньо народженої дитини.

Згідно довідки-характеристики Кодрянської селищної ради від 01.07.2016р., яка міститься в матеріалах справи (а.с.18) жодних скарг щодо її «аморальної» поведінки до селищної ради не надходило. Однак, судом першої інстанції з невідомих причин не надано жодного обґрунтування вказаній довідці.

Крім того, ОСОБА_6 станом на момент винесення рішення є повних 14 років (ІНФОРМАЦІЯ_4). Однак, думка дитини в судовому засіданні не була заслухана, що є грубим порушенням судом першої інстанції вимог ст. 160 СК України.

Щодо ОСОБА_5, (ІНФОРМАЦІЯ_3), яка досягла 10 річного віку, то її думка теж не була заслухана.

Вважає, що рішення № 51 від 25.10.2016р. виконавчого комітету Кодрянської селищної ради Макарівського району Київської області, яким запропоновано звернутися ОСОБА_6 до служби у справах дітей та сім'ї з метою позбавлення батьківських прав ОСОБА_7 не відображає бажання дітей ОСОБА_6, який досяг 14 років та ОСОБА_5, яка досягла 10 років проживати з батьком та вправі визначати місце проживання з одним із батьків самостійно. Крім того, вказаним рішенням не обґрунтовано наявність перепон для визначення місця проживання дітей разом із матір'ю та доцільність спільного проживання дітей з батьком.

Згідно журналу судового засідання від 30.05.17р. (а.с.89) нею заявлялось клопотання про виклик свідків, яке було задоволено судом, проте в результаті свідки не викликались.

Під час судового засідання 20.10.17р. вона мала намір заявити клопотання про допит дітей у судовому засіданні, а також залучити до матеріалів справи її характеристику з місця роботи та акти обстеження матеріально-побутових умов.

Вирішуючи даний спір та визначаючи місце проживання дітей на підставі пояснень тільки батька, суд не зазначив, чи не суперечить таке бажання правам та інтересам саме малолітніх дітей, визначеним Конвенцією та Декларацією прав дитини, не мотивував це у своєму рішенні, при тому що думка малолітніх дітей у спосіб, передбачений законом, вислухана не була.

Враховуючи вік малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка на день ухвалення судового рішення не може дати об'єктивної згоди на проживання з одним із батьків самостійно, тому проживання малолітньої доньки з матір'ю буде відповідати саме інтересам дитини, яка потребує постійного догляду та турботи матері у зв'язку з фізіологічними особливостями дівчинки, позитивно сприятиме її розвитку як психологічному так і фізичному.

Щодо посилання суду на відсутність доказів про правові підстави її проживання за адресою: АДРЕСА_2 то з довідки Кодрянської селищної ради від 19.04.2017р., яка адресована суду, вбачається, що вона зареєстрована за вказаною адресою, а тому й проживає в цьому будинку (а.с.86). Проте, судом не надано належної оцінки вказаному документу.

В судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала, просила апеляційну скаргу задовольнити, з підстав в ній зазначених.

ОСОБА_6 скаргу не визнав, просив її відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до п. 8 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017, ч. 6 ст. 147 та абз. 3 п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII Апеляційний суд м. Києва діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Київського апеляційного суду в апеляційному окрузі.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Вирішуючи спір між сторонами, суд виходив із недоведеності та необґрунтованості заявлених ОСОБА_1 позовних вимог, надавши перевагу таким обставинам, як близькі та теплі відносини дітей із батьком та його активну участь у їх житті.

Колегія суддів не може погодитись в повному обсязі з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено і не заперечується сторонами по справі, що в період з 2002 року по вересень 2015 року сторони перебували у цивільному шлюбі, від якого народились діти: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4. (а.с. 13,14,15,16).

Згідно довідок № 1029 від 29.11.2016 року та № 1033 від 30.11.2016 року, виданих Королівською сільською радою, діти проживають за адресою: АДРЕСА_3, разом з батьком та бабусею. (а.с. 72)

Згідно рішення № 51 від 25.10.2016 р. виконавчого комітету Кодрянської селищної ради Макарівського району Київської області, запропоновано ОСОБА_2 звернутися до служби у справах дітей та сім'ї з питання позбавлення батьківських прав ОСОБА_1.(а. с. 75).

Відповідно до Акту обстеження матеріально-побутових умов проживання працівниками Кодрянської селищної ради за адресою: АДРЕСА_1, встановлено, що для виховання та розвитку дітей створені задовільні умови для проживання. Мама приділяє дітям увагу, займається їх розвитком та вихованням. Тимчасово не працює. Не зловживає спиртними напоями. Скарг до селищної ради не надходило (а.с.19).

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно зі ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Як убачається з матеріалів справи, спір виник між батьками про визначення місця проживання дітей.

Задовольняючи зустрічний позов та відмовляючи в задоволенні первісного позову, суд виходив із того, що позивачем за первісним позовом не надано доказів наявності належних умов проживання, навчання, повноцінного розвитку за місцем свого проживання, як вказав позивач, для дітей, відповідно до їхнього віку та статі, особистих потреб, не надано акту обстеження такого місця проживання, і врешті решт, не підтверджено правові підстави проживання за даною адресою власне позивача. Окрім того, суду не надано підтвердження його доводів про вчинення відповідачем перешкод у його спілкуванні з дітьми, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відсутні докази про правові підстави проживання гр. ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_4

Проте, такий висновок базується на неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи.

Так, згідно Акту обстеження матеріально-побутових умов проживання сім'ї або домогосподарства від 05.12.2016 року, працівниками Королівської селищної ради за адресою Київська обл., Макарівський р-н, село Королівка, вул. О.Кравченка 158, встановлено, що сім'я проживає у великому будинку, де є шість жилих кімнат. В будинку чисто, прибрано, діти доглянуті. У дітей є свої спальні місця, місця для уроків, комп'ютер. Діти забезпечені всім необхідним для проживання (теплий одяг, взуття, їжа). Батько дуже гарно дбає про своїх дітей. Батько дітей тримає підсобне господарство. По догляду і вихованню дітей допомагає бабуся. Сім'я зразкова.

Згідно довідки Кодрянської селищної ради від 19.04.2017р., вбачається, що гр.ОСОБА_1 зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 а тому й проживає в цьому будинку (а.с.86).

Крім того, відповідно до Актів обстеження матеріально-побутових умов проживання сім'ї або домогосподарства від 09 серпня 2017 року 18 жовтня 2017 року, складеного працівниками Королівської сільської ради за адресою Київська обл., Макарівський р-н, село Королівка, вул. Петровського, 70, встановлено, що ОСОБА_1 проживає в будинку разом з бабусею. В будинку чисто, прибрано, охайно. ОСОБА_1 не вживає алкогольних напоїв, стала частіше спілкуватись із дітьми, відвідує їх у школі, купує солодощі та фрукти. В будинку, де проживають діти, буває рідко, через натягнуті відносини із батьком дітей. Декілька разів брала старших дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до себе додому на вихідні, возила до Києва. Менших дітей - ОСОБА_4 та ОСОБА_3 батько не відпускає, вимагає спілкуватись із дітьми за місцем їх проживання, бо не хоче їх травмувати. (а.с.128, 129).

Відповідно до характеристики, виданої Королівською сільською радою та з місця роботи в ФОП «ОСОБА_8», гр.ОСОБА_1 спиртними напоями не зловживає, скарг та заяв від жителів села Королівка до селищної ради не надходило, на роботі зарекомендувала себе як чесний і добросовісний робітник (а.с.126, 127).

У силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

У силу ч.1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може бути вирішено органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Дитина, яка не досягла 14 років, повинна проживати у встановленому місці проживання, яке не може бути змінене самочинно як волею сторонніх осіб, так і волею якогось одного з її батьків.

За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років.

З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.

Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції).

У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.

Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу.

З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.

Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання.

Таким чином, з досягненням віку 10 років у дитини з'являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у визначенні місця проживання. Лише в разі збігу волі трьох учасників переговорного процесу - матері, батька, дитини можна досягти миру і згоди.

Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції, згідно з якою Держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Вирішуючи даний спір та визначаючи місце проживання дітей з батьком, суд першої інстанції не зазначив, чи не суперечить таке правам та інтересам саме малолітніх дітей, визначеним Конвенцією та Декларацією прав дитини, не мотивував це у своєму рішенні, при тому, що думка малолітніх дітей у спосіб, передбачений законом, вислухана не була.

Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо неповного з'ясування обставин справи судом першої інстанції знайшли своє підтвердження.

23 січня 2018 року в судовому засіданні апеляційної інстанції була заслухана думка дітей, зокрема малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 (11 років) та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4 (14 років) (а.с.188).

ОСОБА_9, висловив бажання проживати разом з батьком, малолітня ОСОБА_5 висловила бажання проживати з матір'ю.

Ураховуючи думку та інтереси дітей, які досягли десятирічного віку, проживання малолітньої доньки з матір'ю, а сина ОСОБА_9 з батьком буде відповідати їх інтересам.

Крім того, враховуючи вік малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_9 року, які на день ухвалення судового рішення не можуть дати об'єктивної згоди на проживання з одним із батьків самостійно, проживання малолітньої доньки з матір'ю, апроживання малолітнього сина з батьком, який фактично проживав з ним, буде відповідати саме інтересам дітей, які потребують постійного догляду та турботи у зв'язку з фізіологічними особливостями, позитивно сприятиме їх розвитку як психологічному так і фізичному.

Визначаючи місце проживання дітей таким чином, колегія суддів також врахувала те, що діти проживатимуть в одному селі, що не обмежує дітей у спілкуванні та побаченні між собою.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

З огляду викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, а тому, відповідно до ст. 376 ЦПК України, суд апеляційної інстанції скасовує рішення та ухвалює нове рішення по суті заявлених позовних вимог, задовольняючи первісний і зустрічний позови частково.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст.382 ЦПК України колегія вирішує питання розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Таким чином, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 606 грн. 32 коп. судового збору, сплаченого за перегляд справи у суді апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 367,368,374,376,381- 384 ЦПК України, колегія

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 16 листопада 2017 року в справі скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Кодрянська селищна рада Макарівського району Київської області про визначення місця проживання дітей та зустрічний позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: Королівська сільська рада про встановлення місця проживання дітей - задовольнити частково.

Визначити місце проживання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 з матір'ю ОСОБА_1.

Визначити місце проживання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4 з батьком ОСОБА_2.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму судового збору, сплаченого за перегляд справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 606 грн.32 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Повне судове рішення складено 30 січня 2018 року.

Головуючий Судді