АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2018 року суд апеляційної інстанції у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва у складі :

Головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.
СуддівКравець В.А., Кулікової С.В.
при секретаріПотапьонок К.В.
за участю представників позивача ОСОБА_5, ОСОБА_6,

представника відповідача Мельніченка О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_8 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 03.10.2017 року

у справі за позовом ОСОБА_8до Акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" про визнання договору частково недійсним та стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду, з урахуванням уточнених позовних, просив визнати недійсними пункти 33.1, 33.3, 33.4 договору страхування від 15.04.2015 року, укладеного між АТ «Страхова компанія «АХА Страхування» та ОСОБА_8; стягнути на його користь невиплачене страхове відшкодування у розмірі 632 473,35 грн. та компенсацію спричиненої моральної шкоди у розмірі 5 000,00 грн. / т.1 а.с. 220-225/

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 03.10.2017 року позовні вимоги залишено без задоволення. /т. 1 а.с. 247в -249а/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_8 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 03.10.2017 року та постановити нове, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

№ справи 755/12364/16-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/779/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Астахова О.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Лапчевська О.Ф.
На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилався на незаконність та необґрунтованість висновків суду першої інстанції вважає, що суд першої інстанції, посилаючись в обґрунтування відмови у задоволенні позовних вимог на ненадання ним документів компетентних органів, та правомірну відмову у виплаті страхового відшкодування, не врахував, що ним було здійснено всі заходи, щодо належного оформлення дорожньо-транспортної пригоди для отримання страхового відшкодування. Зазначав про те, що страховику було відомо, що органами національної поліції протокол дорожньо-транспортної пригоди не складався, оскільки подія була малозначною, за участю лише його автомобіля. Крім того, суд не вірно застосував норми матеріального права, а саме порядку видачі довідок про дорожньо-транспортної пригоди МВСУ №389 від 04.07.2011 р., п. 2.1 якої передбачають надання довідок про дорожньо-транспортну пригоду тільки страховикам, а не страхувальникам. Судом першої інстанції взято до уваги лист патрульної поліції в якому йдеться про те, що страхувальник не надає документів про фіксацію дорожньо-транспортної пригоди і не взято до уваги його аргументів щодо виконання всіх вимог по забезпеченню фіксації факту дорожньо-транспортної пригоди. В частині відмови у визнані недійсним. 33.1, 33.4 договору, вказував на те, що суд першої інстанції навівши аргументацію про недоведеність наявності істотного дисбалансу сторін, не врахував при цьому те, що оскаржувані пункти свідчать про зацікавленість страхової компанії у невиплаті страхового відшкодування, є дискримінаційними та суперечать закону.

Представник ПАТ «СК «АХА Срахування» звернувся з відзивом на апеляційну скаргу, вказуючи на те, що рішення судом ухвалено законне та обґрунтоване, апеляційна скарга задоволенню не підлягає. Зазначав про те, що страхове відшкодування було виплачено у відповідності до п. 29.2 договору страхування, після того, як повністю були встановлені причини та розмір збитку. За результатами врегулювання заявленої ОСОБА_8 події AT «СК «АХА Страхування», в зв'язку з відсутністю документів компетентних органів, на підставі п. 28.4 договору було прийнято рішення про визнання заявленої події страховою та сплату страхового відшкодування в частині та в розмірі 5% від страхової суми, тобто в сумі 18 750,00 грн., про що страхувальника було повідомлено листом від 08.02.2016р. вих. №1146/12ЦВ, та яке було перераховано на рахунок ФОП ОСОБА_10 В частині недійсності пунктів договору страхування, вказував на те, що жодних заперечень при укладенні договору у позивача не виникало, договір виконувався сторонами, більш того, оскаржувані пункти свідчать на користь застрахованої особи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, які з'явились у судове засідання, дослідивши доводи апеляційної скарги, доводи та заперечення інших учасників справи, перевіривши матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення залишенню без змін на підставі наступного.

Судом встановлено, що 17 квітня 2015 між АТ «СК «АХА Страхування» та ОСОБА_8 був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» №631а5к5 зі строком дії до 17.04.2016 року, згідно умов якого страховик несе відповідальність 24 години на добу, сім днів на тиждень, за автомобіль марки «Vо1kswagen Раssat», державний НОМЕР_1./т.1 а.с.12-18/

ОСОБА_8 було здійснено сплату страхового платежу у повному обсязі у розмірі 17925,00 грн., що підтверджується відповідною квитанцією. /т.1 а.с. 21/

14.12.2015 року АТ «СК «АХА Страхування» було повідомлено про ДТП, яке трапилося в м. Києві на вул. Бастіонній, 20 під час керування ОСОБА_8 /т.1 а.с. 142-143/

Відповідно до листа Управління патрульної поліції м. Києва №41/11-Г-596 від 09.02.2016 року про фіксацію факту дорожньо-транспортної пригоди, документів не надано. /а.с. 23/

Крім того, відповідач розглянувши повідомлення від 08.02.2016 року №1146/12ЦВ, з урахуванням умов п. 28.4.1 та п. 28.4.2 договору прийняв рішення про визнання страхового відшкодування в розмірі 5% від страхової суми - 18 750,00 грн., оскільки довідка, що містить інформацію відносно події на запит не надійшла. /а.с. 22, 168, 172/

За таких обставин, АТ «СК «АХА Страхування» прийнявши рішення про сплату страхового відшкодування в розмірі 5% від страхової суми, відповідно до умов п. 28.4 Договору здійснило виплату за вказаним страховим випадком.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, в часті відмови у виплаті страхового відшкодування та інших виплат пов'язаних з ним, суд першої інстанції вірно керувався вимогами ст. 16 ЗУ «Про страхування» про те, що договір укладається за конкретно визначеними вимогами; п. 1.2 розділу 1 Порядку видачі довідок про те, що довідка видається безоплатно страховикам на підставі їх письмового запиту; п. 1 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення в якій визначає процедуру оформлення поліцейськими патрульної поліції матеріалів; п. 5 розділу І Інструкції про те, що поліцейські складають протоколи про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачені частинами четвертою і сьомою статті 121, частинами третьою і четвертою статті 122, статтями 122-2, 122-4, 122-5, частинами другою і третьою статті 123, статтею 124, частиною четвертою статті 127, статтями 127 1, 130, 139, частиною четвертою статті 140, 188 28 КУпАП.

На підтвердження факту ДТП, було надано лист, в якому факти та причини ДТП не містяться, а наведено лише інформацію про місце події, наявна вказівка про відмову позивача від оформлення матеріалів, у зв'язку з чим довідка не надавалась, а тому суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про необґрунтованість вимог в цій частині.

Доводи апеляційної скарги щодо здійснення всіх, передбачених законом дій, для отримання страхового відшкодування, колегія суддів не приймає на підставі наступного.

Відповідно до умов п.п. 26.2.2. договору страхування, страхувальник зобов'язаний виконувати всі умови договору та правил.

Відповідно до п. 28.1. договору страхування, для підтвердження настання страхового випадку та визначення розміру завданих збитків страхувальник зобов'язаний надати страховику наступну інформацію та/або документи у разі настання страхової події за ризиком "Збитки внаслідок ДТП" довідку ДАІ про дтп, встановленої форми (п. 28.1.2.2. договору страхування).

Таким чином, умовами договору страхування на страхувальника було покладено відповідні обов'язки, виконання яких останнім є необхідним та в разі настання відповідної події, надасть страховику можливість провести розслідування обставин її настання, а після, - здійснити виплату страхового відшкодування.

В даному випадку страхувальником було порушено взяті на себе зобов'язання, оскільки не було вжито заходів щодо оформлення події компетентними органами належним чином.

У випадку відсутності документів компетентних органів, які підтверджують настання страхового випадку, страхове відшкодування сплачується в розмірі збитку за вирахуванням встановленої згідно з розділом 10 договору франшизи по відповідному ризику, але не більше ніж 10 000,00 грн. (якщо страхова сума, встановлена на відповідний рік дії договору, менша ніж 200 000,00 грн.) або не більше ніж 5 % від страхової суми, встановленої на відповідний рік дії договору (якщо страхова сума, встановлена на відповідний рік дії договору, більша ніж 200 000,00 грн.) (п. 28.4 договору страхування).

Як визначено в п. 29.2 договору страхування, страхове відшкодування сплачується страхувальнику тільки після того, як повністю будуть встановлені причини та розмір збитку.

За результатами врегулювання заявленої ОСОБА_8 події AT «СК «АХА Страхування», в зв'язку з відсутністю документів компетентних органів, на підставі п. 28.4 договору було прийнято рішення про визнання заявленої події страховою та сплату страхового відшкодування в частині та в розмірі 5% від страхової суми, тобто в сумі 18 750,00 грн., про що страхувальника було повідомлено листом від 08.02.2016р. вих. №1146/12ЦВ, та яке було перераховано на рахунок ФОП ОСОБА_10

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що страхувальником вчинено дії, у відповідності до вимог договору, укладеного сторонами, а доводи апеляційної скарги в цій частині висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.

Крім того, відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання недійсними п.п. 33.1, 33.3, 33.4 Договору, суд першої також вірно інстанції керувався ст. 215 ЦК України про те, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені частинами 1-3,5,6 ст. 203 ЦК України; ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» якою визначено перелік умов договору.

Встановивши, що договір добровільного страхування позивачем підписано, що не заперечується останнім, позивач мав можливість визначити зміст, обов'язки, відмовитися від його укладення, або, у випадку підписання - ініціювати внесення змін чи його припинення, жодних зауважень чи застережень щодо його змісту позивачем не висловлено, що свідчить про згоду з усіма умовами, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про необґрунтованість позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги щодо наявності істотного дисбалансу сторін в умовах договору страхування, колегія суддів також не приймає до уваги, оскільки відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627. ЦК України). Як вірно встановлено судом першої інстанції, щодо укладеного сторонами договору страхування від 17.04.2015 р., позивач жодних претензій не мав, виконував умови договору, жодних зауважень не висловлював, та не навів достатніх обґрунтованих підстав для визнання недійсними пунктів 33.1, 33.3, 33.4 у відповідності до вимог ст. 203 ЦК України та ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів».

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України апеляційний суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 03.10.2017 року - залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 03.10.2017 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції у відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України касаційному оскарженню не підлягає.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий: Судді: