АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/331/18Головуючий по 1 інстанції
Категорія: 51 ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2018 року м. Черкаси

Апеляційний суд Черкаської області у складі колегія суддів

головуючого Василенко Л.І.,

суддів: Карпенко О.В., Нерушак Л.В.

секретаря Анкудінова О.І.

учасники справи :

позивач ОСОБА_3

представника позивача адвокат ОСОБА_4

відповідач ОСОБА_5

представники відповідача адвокати: ОСОБА_6, ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20 липня 2017 року (ухваленого під головуванням судді Скляренко В.М. о 14 год. 24 хв. в залі судових засідань Придніпровського районного суду м. Черкаси) у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про встановлення батьківства, :

в с т а н о в и в :

27 серпня 2014 р. ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_5 про визнання батьківства.

Позовна заява мотивована тим, що з 2000 р. вона підтримувала фактичні шлюбні стосунки з відповідачем - ОСОБА_5

Відповідач протягом 14-ти років майже кожний день бував у неї вдома, залишався ночувати. Часто в результаті непорозумінь з дружиною в сімї відповідача, остання йшла до своїх батьків, тому вона (позивачка) в цей час знаходилася у відповідача вдома, ночувала в нього.

Відповідач весь цей час підтримував її матеріально, допомагав, проявляв увагу до її проблем і надавав допомогу у їх вирішенні, вітав її та її сина з усіма святами, дарував подарунки, перебував в неї під час відзначення різних свят, спілкувався з її родичами та знайомими.

В кінці 2012 р. вона дізналася про вагітність, яка є наслідком інтимних стосунків з відповідачем. При цьому ОСОБА_5 запевнив її, що буде продовжувати ті самі відносини, що склалися між ними та буде дбати про їх дитину та матеріально їй допомагати, якщо дитина походить від нього, однак в подальшому він став виказувати більші сумніви в своєму батьківстві стосовно їх майбутньої дитини. В останній раз вони спілкувалися з відповідачем 21 лютого 2013 р. в його квартирі і він повідомив, що зможе повірити в своє батьківство лише шляхом доведення цього факту експертизою. Після цього вони не бачилися і відносини між ними припинилися.

21 червня 2013 р. позивач народила сина ОСОБА_8.

Запис про батька дитини в свідоцтві про народження дитини 1-СР № 177679 від 27 липня 2013 р. було зроблено у відповідності до ст. 135 СК України за вказівкою матері при відсутності заяви батька, з яким вона не перебуває в зареєстрованому шлюбі.

Зазначила, що ОСОБА_5 дійсно є батьком її сина - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 і його біологічне батьківство необхідно довести в судовому порядку.

Виходячи з викладеного просила суд визнати батьківство ОСОБА_5В, щодо неповнолітнього, ОСОБА_8, 21 червня 2013 р. н.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20 липня 2017 р. позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про встановлення батьківства, задоволено. Визнано ОСОБА_5 батьком дитини ОСОБА_8

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_3 довела факт існування між нею та відповідачем ОСОБА_5 з 2000 р. по лютий 2013 р. близьких (інтимних) стосунків, у свою чергу, ОСОБА_5 від проведення неодноразово призначеної судом судово-генетичної експертизи ухилився та не надав доказів, якими б спростовував доводи позивача.

У апеляційній скарзі, поданій 28 грудня 2017 р., ОСОБА_5 просить скасувати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20 липня 2017 р. та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись при цьому на неповне зясування обставин, що мають значення для справи та порушення норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не врахований той факт, що він з позивачем разом ніколи не проживав, має власну сімю. Сумнівними вважає також покази свідків, які на його думку є зацікавленими особами по справі, крім того вони були допитані за відсутності у судовому засідання його адвоката. Відмову від проходження судово-генетичної експертизи пояснив морально тяжким для нього фактом її проходження.

Крім того, судом були порушені норми процесуального права, зокрема принцип змагальності сторін та повноваження його представника адвоката ОСОБА_9, оскільки практично всі процесуальні дії в судових засіданнях, а саме допит свідків, призначення судової генетичної експертизи були проведені без участі адвоката.

Вважає, що суд неправильно відмовив в заявленому судді відводі, який був заявлений з підстав її упередженості та необєктивності.

Указом Президента України № 452/2017 від 29.12.2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано апеляційний суд Черкаської області та утворено Черкаській апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Черкаську область з місцезнаходженням у місті Черкаси.

Пунктом 8 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції, яка діє з 15.12.2017) передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У звязку з цим справа підлягає розгляду апеляційним судом Черкаської області.

Частиною 3 ст. 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_3 та її представника адвоката ОСОБА_4, ОСОБА_5, та його представників адвокатів ОСОБА_6, ОСОБА_7, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду за наявними у справі і додатково встановленими доказами, в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Частинами 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду, з огляду на встановлені судом апеляційної інстанції обставини, не в повній мірі відповідає даним вимогам закону.

Так, судом встановлено, що 21 червня 2013 р. народився ОСОБА_8, про що 27 липня 2013 р. відділом ДРАЦС по Придніпровському району м. Черкаси Черкаського МУЮ складено відповідний актовий запис № 820 та видано свідоцтво про народження дитини 1-СР № 177679.

Матірю дитини є позивач ОСОБА_3 В актовому записі про народження дитини записано прізвище дитини «Карманчиков», імя «Олексій», по батькові «Миколайович» та відповідно до частини 1 статті 135 СК України запис про батька дитини ОСОБА_8 ОСОБА_10 внесено на підставі заяви матері. Позивачка ОСОБА_3 у шлюбі з відповідачем чи в іншому шлюбі не перебувала і не перебуває.

При народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою ( ч. 1 ст. 135 СК України).

Судом першої інстанції, на підставі показів свідків, встановлено, що сторони з 2000 р. по лютий 2013 р. перебували в близьких (інтимних) стосунках.

Після народження дитини ОСОБА_8 відповідач своє батьківство не визнав, з матірю та дитиною не спілкується. Зазначене стало підставою для звернення 27 серпня 2014 р. ОСОБА_8 до суду із зазначеним позовом.

Відповідно до ст. 7 Конвенції «Про права дитини», дитина, наскільки це можливо, повинна знати своїх батьків.

Частиною 1 ст. 128 СК України визначено умови, за яких батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду, відсутність заяв право на подання яких встановлено статтями 126 і 127 Кодексу, тобто не подано спільної заяви жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або не подано заяви чоловіком, який вважає себе батьком дитини.

Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України.

Згідно до ст. 57 ЦПК України, в редакції чинній на час розгляду справи судом першої інстанції, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі вище перераховані докази в сукупності. Причому кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ч. 1 ст. 60 ЦПК України).

Аналогічні вимоги містяться в ст. 76 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України в редакції чинній на час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Важливе значення в процесі доказування батьківства має висновок експерта. За результатами проведення судово-біологічної (генетичної) експертизи із застуванням методики генотипоскопії (аналізу ДНК) експерти можуть визначити батьківство із ймовірністю до 99,9 відсотків або дійти висновку про його виключення. Отже, експертиза ДНК, на сьогодні, є найбільш ефективним доказом, що підтверджує наявність чи відсутність батьківства особи щодо дитини.

За клопотанням позивача, та з метою перевірки її доводів щодо батьківства відповідача відносно малолітнього ОСОБА_8, ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25 листопада 2014 р. була призначена судово-генетична експертиза для встановлення кровного споріднення відповідача ОСОБА_5 та дитини ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, проведення якої було доручено експертам Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи (т. 1 а.с. 44, 62).

Відповідач ОСОБА_5 був присутнім в судовому засіданні при винесенні ухвали про призначення експертизи, до того ж копію ухвали від 25 листопада 2014 р. отримав його представник адвокат ОСОБА_6 26 листопада 2014 р. (т. 1 а.с. 36).

Копію ухвали суду від 14 квітня 2015 р. відповідач ОСОБА_5 отримав 13 травня 2015 р., свідченням чого є розписка про вручення поштового відправлення (т.1 а.с. 66).

Крім того, відповідач ОСОБА_5 повідомлявся судом першої інстанції про необхідність прибуття в приміщення відділення судово-медичної генетичної ідентифікації Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи 18 червня 2015 р. та 17 липня 2015 р. для відбору зразків крові, однак повідомлення повернулися в наслідок їх неотриманням відповідачем з відміткою «за терміном зберігання» (т. 1 а.с. 70, 74).

У звязку з цим ухвала Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14 квітня 2015 р. була повернута 21 липня 2015 р. без виконання та надійшла до суду 30 липня 2015 р. (т.1 а.с. 75).

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19 листопада 2015 р., за клопотанням позивача, ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25 листопада 2014 р. та від 14 квітня 2015 р. повторно направлено до Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи для проведення судово-генетичної експертизи.

Відповідач ОСОБА_5 повідомлявся судом про необхідність прибуття в приміщення відділення судово-медичної генетичної ідентифікації Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи 22 січня 2016 р. та 26 лютого 2016 р. для відбору зразків крові, однак повідомлення повернулися з звязку з їх неотримання відповідачем з відміткою «за терміном зберігання» (т. 1 а.с. 109, 113).

Крім того, про необхідність явки ОСОБА_5 22 січня 2016 р. до Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи повідомлявся і адвокат ОСОБА_6, який здійснював захист інтересів ОСОБА_5 в суді, однак останній відмовився отримати роздруковане електронне повідомлення, про що було складено відповідний акт (а.с. 106).

У звязку з неявкою відповідача ОСОБА_5 на відбір зразків крові ухвали суду 25 листопада 2014 р. та від 19 листопада 2015 р. були повернуті без виконання (т. 1 а.с. 114).

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 29 червня 2016 р., задоволено клопотання позивачки, ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25 листопада 2014 р. та від 14 квітня 2015 р. втретє було направлено до Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи для проведення судово-генетичної експертизи. Разом з тим, даною ухвалою доручено відібрання у відповідача ОСОБА_5 біологічних зразків, необхідних для проведення судово-генетичної експертизи, спеціалістам Черкаського обласного бюро судово-медичної експертизи. При цьому, застосовано примусовий привід ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 через органи Головного управління Національної поліції в Черкаській області до Черкаського обласного бюро судово-медичної експертизи (м. Черкаси, вул. Грузиненка, 11) для відібрання біологічних зразків, необхідних для проведення судово-генетичної експертизи.

При застосуванні примусового приводу відповідача суд керувався ч. 2 ст. 146 ЦПК України, в редакції чинній на час вирішення спору, яка передбачала, що у разі ухилення відповідача від проведення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи у справах про призначення батьківства, материнства суд має право постановити ухвалу про примусовий привід на проведення такої експертизи.

Копія вказаної ухвали була направлена ОСОБА_5, однак повернулася до суду, як така, що не отримана відповідачем, з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (т. 1 а.с. 172).

21 лютого 2017 р. до суду надійшли рапорти ДОП СП Черкаського відділу ГУ НП України в Черкаській області ОСОБА_11 від 03 жовтня 2016 р., від 21 жовтня 2016 р., від 28 жовтня 2016 р. та від 12 грудня 2016 р. про неможливість здійснити привід ОСОБА_5 до Черкаського обласного бюро судово-медичної експертизи, оскільки на здійснені неодноразові виходи за місцем проживання ОСОБА_5 двері квартири ніхто не відкрив, на залишені повідомлення не відреагував. До того ж з рапорту від 21 жовтня 2016 р. вбачається, що ОСОБА_5 в телефонному режимі було повідомлено про існування вищезгаданої ухвали на що він повідомив, що викликів до суду він не отримував і про таку ухвалу чує вперше.

23 травня 2017 р. до Придніпровського районного суду м. Черкаси надійшло електронне повідомлення від 23 травня 2017 р. Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи з якого вбачається, що на виконання ухвали суду від 29 червня 2016 р. до вказаного медичного закладу зразки крові не надійшли. У звязку з цим, 13 червня 2017 р. ухвала суду повернута без виконання.

Виходячи з викладеного суд першої інстанції, на час ухвалення оскаржуваного рішення, прийшов до обґрунтованого висновку про свідоме ухилення відповідача ОСОБА_5 від проведення зазначеної експертизи, яка б дала можливість визначити батьківство або дійти висновку про його виключення.

У виконання вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, з метою повного та всебічного розгляду справи та забезпечення справедливої процедури, судом першої інстанції за час розгляду справи з 27 серпня 2014 р. по 20 липня 2017 р., та на час ухвалення оскаржуваного рішення, були вичерпані усі передбачені ЦПК України, у редакції чинній на час вирішення спору, заходи щодо проведення судово-генетичної експертизи, в тому числі застосовано привід, який залишився без виконання.

Згідно до ч. 1 ст. 146 ЦПК України, в редакції чинній на час вирішення спору та прийняття судом першої інстанції рішення, яка регламентує наслідки ухилення від участі в експертизі, у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для зясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Даною процесуальною нормою правомірно керувався суд першої інстанції при ухвалені оскаржуваного судового рішення.

Разом з тим ОСОБА_5 у суді апеляційної інстанції було заявлено клопотання про призначення у справі судово-генетичної експертизи.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 14 березня 2018 р., за клопотанням ОСОБА_5 було призначено судово-генетичну експертизу проведення якої доручено експертам Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи.

Згідно висновку експерта № 121 Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи (експертизу проведено з 22.05.2018 по 06.06.2018) молекулярно-генетичним дослідженням встановлено, що біологічне батьківство ОСОБА_5 відносно ОСОБА_12, народженого ОСОБА_3, виключається (т. 2 а.с. 57 59).

Вважаючи, що приведений експертний висновок суперечить іншим обставинам справи, встановленим оскаржуваним судовим рішенням, та викликає сумнів у його правильності представником ОСОБА_3 адвокатом ОСОБА_4 було заявлено клопотання про призначення повторної судово-генетичної експертизи проведення якої доручити експертам КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи».

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 03 липня 2018 р. клопотання представника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 було задоволено та призначено повторну судово-генетичну експертизу, проведення якої було доручено експертам КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи».

Дана ухвала була отримана представником ОСОБА_3 адвокатом ОСОБА_4 10.07.2018, що стверджується його розписом у заяві про її видачу (т. 2 а.с. 91).

Копія ухвали суду отримана КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» 24.07.2018, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (т. 2 а.с. 94).

Позивач ОСОБА_3 повідомлялась апеляційним судом про необхідність прибуття у відділення судово-медичної генетики КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» 27.08.2018 та 24.09.2018 для відбору зразків крові, однак повідомлення повернулися з звязку з їх неотриманням позивачем з відміткою «за терміном зберігання» (т. 2 а.с. 97, 100, 104).

Крім того, про необхідність явки ОСОБА_3 24.09.2018 на 12 год. до КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» остання повідомлялася телефонограмою від 19.09.2018 за телефоном зазначеним нею особисто у позовній заяві (067-88-31-269) ( т. 2 а.с. 105).

У звязку з неявкою позивача ОСОБА_3 з дитиною на відбір зразків крові 27.08.2018 та 24.09.2018 ухвала апеляційного суду 25.09.2018 за вих. № 1092 була повернута без виконання (т. 2 а.с. 107).

Таким чином враховуючи, що саме експертний висновок має важливе значення в процесі доказування батьківства та те, що за результатами проведення судово-генетичної експертизи із застуванням методики генотипоскопії (аналізу ДНК) проведеної за ухвалою апеляційного суду біологічне батьківство ОСОБА_5 відносно дитини ОСОБА_13, 21.06.2013, народженого ОСОБА_3 виключається, те, що, заявивши клопотання про призначення повторної судово-генетичної експертизи, саме ОСОБА_3 з дитиною не зявились на відбір біологічних зразків, що унеможливило її проведення та, відповідно, засвідчує ухилення її, як учасника справи позивача, від надання експертам необхідних біологічних матеріалів, колегія судді приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, рішення суду до скасування з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Водночас апеляційний суд відхиляє інші доводи приведені в апеляційній скарзі, зокрема, про те, що суд неправильно відмовив в заявленому судді відводі, з огляду на наступне.

Матеріали справи містять заяву ОСОБА_5 датовану 19.11.2015 про відвід судді по тексту «ОСОБА_14М.» від руки виправлено на прізвище «Скляренко», з підстав наявності обставин, які викликають сумнів у обєктивності та неупередженості останньої, що підтверджується тим, що зі слів позивача йому стало відомо про те, що остання знайшла спільну мову із суддею і що рішення буде винесено на її користь. Слова позивача стверджуються тим, що свідки в судовому засіданні були допитані без участі його адвоката (т.1 а.с. 96).

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19 листопада 2015 р., за наслідками розгляду даної заяви, у задоволенні відводу було відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що по справі не встановлено обставин, які викликають сумнів у обєктивності судді Скляренко В.М. та у порушенні даною суддею під час розгляду справи чинного законодавства України.

Підстави для відводу судді визначені в ст. 20 ЦПК України, в редакції чинній на час розгляду справи судом першої інстанції.

ОСОБА_5 у заяві про відвід не приведено безспірних підстав та не надано належних чи допустимих доказів у їх підтвердження, які б вказували на необєктивність та неупередженість судді при розгляді даної справи.

Незгода відповідача з процесуальними рішеннями судді при розгляді справи, які виразились у допиті свідків за відсутності адвоката відповідача, не можуть бути підставою для відводу.

Крім того, матеріали справи не містять відповідних письмових заяв із долученням доказів, які б вказували на поважність причин з яких адвокат був відсутній у судових засіданнях у яких здійснювався допит свідків по справі.

Щодо допиту свідків то колегія суддів враховує і те, що заяви про їх допит як позивачем так і відповідачем були подані суду завчасно, зокрема позивачем 29.10.2014, заява відповідача не містить дати її подачі (т. 1 а.с. 21, 23).

Допит даних свідків відбувся у судовому засіданні 25.11.2014, що вбачається з журналу судового засідання, за участі відповідача (т. 1 а.с. 31, 32).

При допиті свідків, останні у відповідності до ч. 5 ст. 50 ЦПК України в редакції чинній на час розгляду справи судом першої інстанції, були попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання або за відмову від показань з передбачених законом підстав, про що свідчать наявні в матеріалах справи присяги та розписки свідків (т. 1 а.с. 37 41).

За приведених та встановлених колегією суддів обставин, безпідставним є посилання викладене в апеляційній скарзі про порушення судом першої інстанції принципу змагальності сторін.

Врахуванню підлягає і те, що у відповідності до ст. 27 ЦПК України, в редакції чинній на час вирішення спору, особи, які беруть участь у справі, зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки. Тому, за відсутності заяв від відповідача та адвоката про перенесення розгляду справи з зазначенням поважних підстав та наданням відповідних доказів, урахуванням строку протягом якого слухалась справа, у колегії суддів немає підстав для того, щоб дійти висновку про порушення прав відповідача в наслідок слухання справи за відсутності його адвоката.

За викладеного колегія суддів не може визнати підстави з яких заявлено відвід судді Скляренко В.М. обґрунтованими, тому вимоги апеляційної скарги в цій частині не підлягають до задоволення.

Так, як судом апеляційної інстанції скасовується рішення суду першої інстанції та ухвалюється нове рішення, то у відповідності до ч. 13 ст. 141 ЦПК України зміні підлягає розподіл судових витрат.

Так, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 необхідно стягнути судові витрати у розмірі 7 580,70 грн., які складаються з 960 грн. судовий збір сплачений при подачі апеляційної скарги (т. 1 а.с. 256), 6 620,70 грн. вартість судової експертизи (т. 2 а.с. 71, 72).

Щодо стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 4 000 грн., відповідно до квитанції № 1 69 від 29.12 (рік проставлено не читабельно), про що зазначено в клопотанні з долученням квитанції про їх сплату, та додатково 600 грн. згідно квитанції № 1-20 від 17.10.2018, то в цій частині вимоги не підлягають до задоволення, з огляду на наступні вимоги законодавства.

Згідно п. 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України до витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України врегульовано порядок розподілу витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Таким чином, згідно вимог процесуального закону, ОСОБА_5 та його адвокат ОСОБА_9 мали надати до суду як докази витрат на правничу допомогу, визначених умовами договору з адвокатом, так і детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Проте, ОСОБА_5 та його адвокатом ОСОБА_9, як доказ витрат на здійснення правничої допомоги, надано ордер, витяг з угоди на ведення справи в Придніпровському районному суді м. Черкаси та квитанції про їх сплату.

Між тим, будь-якого опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги суду надано не було.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що через відсутність розозрахунку та опису наданих адвокатом послуг не має підстав для стягнення на користь ОСОБА_5 витрат за надання правничої допомоги.

Не підлягають до задоволення і вимоги щодо стягнення з позивача на користь відповідача витрат повязаних з проведенням судової експертизи, а саме витрат на бензин понесених ним у звязку з поїздкою до експертної установи КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» для відібрання біологічних зразків згідно чеків: № 246924 від 27.08.2018 в сумі 1 000 грн. та № 11745 від 24.09.2018 в сумі 1 220,63 грн., так як у підтвердження даних витрат суду не надано розрахунків щодо відстані між населеними пунктами, витрат пального конкретним транспортним засобом, який використовувався відповідачем, при тому, що їх розмір, як і кількість придбаного пального є різними.

Поряд з викладеним врахуванню підлягає і те, що при призначенні судово-генетичної експертизи судом першої інстанції Київському міському клінічному бюро судово-медичної експертизи остання так і не була проведена саме з причин неявки ОСОБА_5 до експертної установи для відбору зразків крові, внаслідок чого ухвала про її призначення була повернута до суду без виконання, та, відповідно, експертиза проводилась за ухвалою суду апеляційної інстанції в експертній установі зазначеній відповідачем у поданому ним клопотанні, внаслідок чого ним і були понесені відповідні витрати.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20 липня 2017 року скасувати.

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про встановлення батьківства відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 судові витрати в сумі 7 580,70 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її проголошення

Головуючий Л.І. Василенко

Судді: О.В. Карпенко

ОСОБА_15

Повний текст постанови складено 02 листопада 2018 року.