РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2018 року

м. Рівне

Справа № 572/1311/18

Провадження № 22-ц/4815/221/18

м. Рівне

Головуючий у суді першої інстанції: Ведяніна Т.О.

Рішення суду першої інстанції ухвалено 04.07.2018 р.

в м. Сарни Рівненської області (вступна і резолютивна частини)

Дату складення повного тексту рішення не зазначено

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Ковальчук Н.М., Шимків С.С.

секретар судового засідання: Шептицька С.С.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2;

відповідач - Кричильська сільська рада Сарненського району;

представники учасників справи: позивача - відсутній;

відповідача - відсутній,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Сарненського районного суду від 4 липня 2018 року,

в с т а н о в и в:

У травні 2018 року в суд звернулася ОСОБА_2 з позовом до Кричильської сільської ради Сарненського району про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. Мотивуючи свої вимоги, вказувала про право на спадщину після смерті батька - ОСОБА_3 на підставі заповіту. Оскільки 8 квітня 2017 року державним нотаріусом Сарненської державної нотаріальної контори Рівненської області відмовлено їй у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом на дві земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства загальною площею 2, 94 га, дві земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства загальною площею 2, 06 га та дві земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства загальною площею 2, 01 га, тому вирішила захистити свої порушені права з використанням судових засобів.

Ухвалою судді Сарненського районного суду від 18 травня 2018 року відкрито провадження у справі за зазначеним позовом та призначено підготовче судове засідання на 09 год. 30 хв. 13 червня 2018 року з викликом сторін.

Ухвалою Сарненського районного суду від 13 червня 2018 року закрито підготовче провадження у справі і призначено до судового розгляду на 09 год. 30 хв. 04 липня 2018 року.

Рішенням Сарненського районного суду від 04 липня 2018 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано за позивачем (ІНФОРМАЦІЯ_1; проживає у АДРЕСА_1; паспорт громадянина України серії НОМЕР_2; ІПН: НОМЕР_1) право власності на 2 земельні ділянки загальною площею 2, 06 га з цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства, які розташовані на території Кричильської сільської ради Сарненського району Рівненської області, відповідно до державного акту на право власності на землю серії НОМЕР_5, та на 2 земельні ділянки загальною площею 2, 94 га з цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства, які розташовані на території Кричильської сільської ради Сарненського району Рівненської області, відповідно до державного акту на право власності на землю серії НОМЕР_3 - в порядку спадкування за заповітом після смерті батька, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 року.

У задоволенні позовної вимоги ОСОБА_2 про визнання за нею права власності на 2 земельні ділянки загальною площею 2, 01 га з цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства, які розташовані на території Кричильської сільської ради Сарненського району Рівненської області, відповідно до державного акту на право власності на землю серії НОМЕР_4 - в порядку спадкування за заповітом після смерті батька. ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 року, відмовлено.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із доведеності та обґрунтованості вимог щодо наявності правових підстав для спадкування земельних ділянок, право на які засвідчено на підставі державних актів на право власності на землю за батьком позивача. Щодо вимоги про спадкування земельних ділянок після смерті ОСОБА_3, титульне право на які відповідно до державного акту на право власності на землю рахувалося за ОСОБА_5, то ОСОБА_2 не надала об'єктивних та переконливих доказів про спадкування їх саме її батьком, а відтак і про виникнення у неї відповідних речових прав за заповітом.

На рішення суду позивачем подано апеляційну скаргу, де покликалася на його незаконність та необґрунтованість у частині відмови в позові, оскільки мають місце невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

На її обґрунтування вказувалося про те, що ОСОБА_3 прийняв спадщину після смерті своєї дружини і матері ОСОБА_2, а тому спірні дві земельні ділянки загальною площею 2, 01 га з цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства, що належали на підставі відповідного державного акту серії НОМЕР_4 ОСОБА_5, були об'єктом права власності спадкодавця.

Вважала, що він прийняв спадщину після смерті ОСОБА_5, проте не встиг оформити право власності на неї. Таким чином, дані ділянки входять до складу спадщини.

З огляду на викладене і посилаючись на ст.ст. 9, 129 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ч. 2 ст. 1268 ЦК України, просила скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні її позову і прийняти нове - про задоволення вимог у цій частині позову.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи позивача, колегія суддів прийшла до висновку про задоволення апеляційної скарги.

Як з'ясовано судом попередньої інстанції, і ці обставини сторонами не заперечуються й стверджуються змістом свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 від 09.01.2007 року, ІНФОРМАЦІЯ_4 року помер ОСОБА_3 (а.с. 8).

23 січня 2002 року він склав заповіт на користь дочки - ОСОБА_2, яким розпорядився на випадок своєї смерті усе майно, що йому належало і з чого би не складалося, і взагалі на що за законом він матиме право передати їй. Заповіт тоді ж посвідчено секретарем Кричильської сільської ради Сарненського району, він не оспорювався і є чинним (а.с. 16-16, зв.).

Між тим, 8 квітня 2017 року державним нотаріусом Сарненської районної державної нотаріальної контори Рівненської області відмовлено ОСОБА_2 у видачі свідоцтв на спадщину за заповітом на дві земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 2, 94 га, що розташовані на території Кричильської сільської ради Сарненського району, державний акт серії НОМЕР_3; дві земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 2, 06 га, що розташовані на території Кричильської сільської ради Сарненського району, державний акт серії НОМЕР_7; дві земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 2, 01 га, що розташовані на території Кричильської сільської ради Сарненського району, державний акт серії НОМЕР_8. Причиною для прийняття нотаріусом такого рішення була відсутність витягу з Державного земельного кадастру, що пунктом 4.20 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджених наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року №295/5 вимагається як обов'язкова умова для видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку.

Зазначену відмову оформлено відповідною постановою (а.с. 10).

Вважаючи свої права такими, що порушуються та не визнаються, а тому підлягають судовому захисту, 14 травня 2018 року ОСОБА_2 звернулася в суд із позовом до Кричильської сільської ради Сарненського району про визнання права власності на спадкове майно - земельні ділянки в порядку спадкування за заповітом.

В судовому засіданні відповідач визнав позов повністю і не заперечував проти визнання за ОСОБА_2 права власності на всі земельні ділянки в порядку спадкування за заповітом після смерті її батька.

Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Норми ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Судом попередньої інстанції зроблено висновок, що будь-яких доказів про прийняття ОСОБА_3 спадщини, в т.ч. і права на спірні земельні ділянки, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 року дружини - ОСОБА_5 позивачем надано не було.

Однак колегія суддів вважає, що дане твердження є хибним і тому слід застосувати до справи правові наслідки факту визнання відповідачем позову ОСОБА_2

Так, згідно з ч.ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Оскільки визнання позову Кричильською сільською радою Сарненського району безпосередньо пов'язується із фактом постійного проживання ОСОБА_3 на момент відкриття спадщини із своєю дружиною ОСОБА_5, тому є необхідність застосування до спірних правовідносин норм ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Тобто вбачається матеріально-правовий зв'язок між визнанням позову відповідачем і прийняттям спадщини заповідачем.

Отже, на час смерті ОСОБА_3 спірні дві земельні ділянки загальною площею 2, 01 га з цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства, які розташовані на території Кричильської сільської ради Сарненського району Рівненської області, відповідно до державного акту на право власності на землю серії НОМЕР_4, перебували на праві власності заповідача (але без правового титулу).

Як убачається, суд першої інстанції уваги на наведені обставини не звернув, що призвело до ухвалення рішення в частині відмови в позові, яке не може залишатися чинним.

Мотивом для ухвалення нової постанови - про задоволення позову в частині визнання права на земельні ділянки, що раніше належали ОСОБА_5, відповідно до пунктів 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є невідповідність висновків суду обставинам справи, що потягло неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України, керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381-384, 388-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Сарненського районного суду від 4 липня 2018 року в частині відмови ОСОБА_2 в задоволенні позову скасувати.

Позов у цій частині задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1; проживає у АДРЕСА_1; паспорт громадянина України серії НОМЕР_9; ІПН : НОМЕР_1) право власності на дві земельні ділянки загальною площею 2, 01 га з цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства, які розташовані на території Кричильської сільської ради Сарненського району Рівненської області, відповідно до державного акту на право власності на землю серії НОМЕР_8 - в порядку спадкування за заповітом після смерті батька, ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 року.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:

Судді: