Справа № 1519/2-5167/11
Провадження № 6/521/393/18
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2018 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді Поліщук І.О.,

при секретарі Бєрової А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Одесі подання Головного державного виконавця Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області про звернення стягнення на нерухоме майно, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Головний державний виконавець Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області, ОСОБА_3 звернулась до суду із поданням про звернення стягнення на майно боржника ОСОБА_1, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, а саме просила у рамках виконання виконавчого листа №1519/2-5167/11, виданого Малиновським районним судом м. Одеса 01.06.2017, про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» коштів у сумі 718 400,50 грн. дозволити звернути стягнення на нерухоме майно боржника, а саме, земельну ділянку №7, кадастровий номер :02:001:0061, площею 0,0558 га, яка знаходиться за адресою: Одеська область, Овідіопольський р-н, село Кароліно-Бугаз, СК «Кароліно» та належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4 08.07.2008 року та зареєстрованого в реєстрі за №1959

Вимоги мотивовані тим, що у Другому Малиновському відділі державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області на виконанні перебуває виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа №1519/2-5167/11, виданого Малиновським районним судом м. Одеса 01.06.2017, про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» коштів у сумі 718 400,50 грн.

21 серпня 2017 року державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, яка була спрямована рекомендованим листом на адресу боржника.

Сторони про відкриття виконавчого провадження повідомлялись належним чином.

Боржник рішення суду самостійно не виконує, право власності на земельну ділянку №7, кадастровий номер :02:001:0061, площею 0,0558 га, яка знаходиться за адресою: Одеська область, Овідіопольський р-н, село Кароліно-Бугаз, СК «Кароліно» не зареєстровано за боржником в установленому законом порядку, що унеможливлює звернення стягнення для погашення заборгованості перед стягувачем.

Статтею 440 ЦПК України врегульовано питання звернення стягнення на грошові кошти, що належать іншим особам, та нерухоме майно, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку.

Усі учасники судового розгляду про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

В судове засідання Головний державний виконавець Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області не зявилась, про час та місце судового засідання була повідомлена належним чином.

Дослідивши матеріали подання, перевіривши їх доказами, суд вважає, що подання підлягає задоволенню виходячи з наступних обставин.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні у Другому Малиновському відділі державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області перебуває виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа №1519/2-5167/11, виданого Малиновським районним судом м. Одеса 01.06.2017, про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» коштів у сумі 718 400,50 грн.

21 серпня 2017 року державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, яка була спрямована рекомендованим листом на адресу боржника.

Сторони про відкриття виконавчого провадження повідомлялись належним чином.

Судом встановлено, що 8 липня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №ML-507/054/2008. За умовами договору позичальник отримав грошовий кредит у сумі 67 350.00 доларів США строком до 08 липня 2028 року.

В якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №ML-507/054/2008 від 8 липня 2008 року було укладено договір іпотеки №PML-507/054/2008 від 8 липня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, ОСОБА_4 та зареєстрований в реєстрі під номером 1959, у відповідності до якого ОСОБА_1 було передано в іпотеку Банку майнові права на земельну ділянку №7, кадастровий номер :02:001:0061, площею 0,0558 га, яка знаходиться за адресою: Одеська область, Овідіопольський р-н, село Кароліно-Бугаз, СК «Кароліно»

Зазначена земельна ділянка належить Іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_5, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, ОСОБА_4 08.07.2008 року та зареєстрованого в реєстрі за №1959.

Згідно із положеннями п. 5 ч. 1 Кредитного договору №ML-507/054/2008 від 8 липня 2008 року вищевказана земельна ділянка має бути оформлена боржницею у власність протягом 180 календарних днів після укладання кредитного договору.

Згідно із ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що з 01.01.2013 державна реєстрація речових прав на нерухоме майно, офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав на нерухоме майно, здійснюється шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Разом з цим, відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна, станом на сьогодні, вищевказана земельна ділянка боржнику не належить.

Відповідно до ч. 1ст.3 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», завдання органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

При винесенні ухвали суд бере до уваги, що рішення не виконане і не втратило своєї законної сили.

Судове рішення є найважливішим актом правосуддя, покликаним забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини, правопорядку та здійснення проголошеного Конституцією принципу верховенства права.

Судове рішення по справі є актом, яким підтверджується наявність або відсутність спірних правовідносин, його конкретний зміст і в такий спосіб спірні правовідносини перетворюються в безспірні, підлягаючими примусовому виконанню.

Судове рішення це акт судової влади, що здійснює захист порушених або оскаржених прав громадян і організацій шляхом підтвердження наявності або відсутності правовідносин і розпорядженням відповідних дій в майбутньому.

Обов'язок виконувати судове рішення (постанову) випливає не з рішення (постанови) суду як такого, а із санкцій, передбачених нормами права, що були застосовані судом. Навіть у тих випадках, коли закон передбачає відповідальність за невиконання рішень, ця відповідальність має на меті примусити зобов'язану рішенням суду особу виконати розпорядження норми, що застосував суд.

Одними з властивостей судового рішення, що вступило в законну силу є: можливість примусового виконання судового рішення мимо волі зобов'язаної особи та обов'язковість, яка полягає в тому, що судове рішення, що вступило в законну силу, стає обов'язковим для всіх органів, підприємств, установ, організацій, посадових осіб і громадян і підлягають виконанню на всій території України. Рішення, що вступило в законну силу, є обов'язковим і підлягає точному виконанню. Усі державні органи, посадові особи й окремі громадяни, зобов'язані сприяти виконанню рішення суду, виконуючи вимоги державного виконавця.

Відповідно дост.129Конституції України однією з основних засад судочинства є обов'язковість судового рішення. За приписамист.129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Згідно зіст.1 Закону України «Про виконавче провадження»(надалі по тексту Закон №1404-VІІІ) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами., прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Загальний порядок звернення стягнення на заставлене майно визначений статтею 50 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої звернення стягнення на об'єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.

Частиною 3 ст.50 Закон №1404-VІІІ передбачено, що у разі звернення стягнення на об'єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з'ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом.

Відповідно до ч. 4Закон №1404-VІІІуразі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Відповідно до ч. ч. 4 та 7 статті 51 Закону реалізація заставленого майна здійснюється в порядку, встановленому цим Законом. Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

За положеннями статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Частиною першою статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (частина третя статті 33 Закону України «Про іпотеку»).

Нормами статей 37,38 цього Закону також передбачено право сторін договору іпотеки визначати інші позасудові способи задоволення вимог іпотекодержателя.

Таким чином, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що передбачений розділом V Закону України «Про іпотеку» та Законом України «Про виконавче провадження» спеціальний примусовий порядок звернення стягнення на предмет іпотеки з метою задоволення вимог іпотекодержателя, застосовується за умови ухвалення судом рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки або вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Водночас, якщо виконавчі дії вчиняються на підставі судового рішення про стягнення заборгованості та за відсутності судового рішення або виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки, то вони регулюються загальними нормами Закону України «Про виконавче провадження», а не нормами спеціального Закону України «Про іпотеку».

Так, державний виконавець у своїй заяві порушує питання про звернення стягнення на земельну ділянку №7, кадастровий номер :02:001:0061, площею 0,0558 га, яка знаходиться за адресою: Одеська область, Овідіопольський р-н, село Кароліно-Бугаз, СК «Кароліно».

За змістом ч.10, 11ст.440 ЦПК України питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Суд негайно розглядає подання державного виконавця, приватного виконавця без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця, приватного виконавця.

Таким чином в ході розгляду справи встановлено, що ОСОБА_1 набула право власності на спірне нерухоме майно шляхом укладення договору купівлі-продажу, який також досліджувався в ході розгляду справи, разом з тим, не зареєструвала у встановленому законом порядку, що позбавляє державного виконавця вчиняти дії, визначені Законом України «Про виконавче провадження», а саме звернути стягнення на спірне нерухоме майно. А враховуючи, що судове рішення боржником не виконане, проте державний виконавець, у свою чергу, зобов'язаний вживати всіх можливих заходів, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» для виконання рішення суду, наявні підстави для задоволення заяви останнього.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Враховуючи викладене, та правову позицію Верховного суду, висловлену у постанові №509/327/17 від 28.03.2018, суд вважає за необхідне задовольнити подання державного виконавця про звернення стягнення на нерухоме майно, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку.

Керуючись ст.ст.129,129-1 Конституції України, ст.ст.1,4,50,51 Закону України «Про виконавче провадження»(надалі по тексту Закон №1404-VІІІ) ст.ст.440 ЦПК України,ст.3 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», суд

УХВАЛИВ:

Подання головного державного виконавця Другого Малиновського відділу ДВС ГТУЮ в Одеській області, ОСОБА_3 про звернення стягнення на майно боржника ОСОБА_1, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку задовольнити

Надати дозвіл головному державному виконавцю Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області, ОСОБА_3, звернути стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2), яке не зареєстровано в установленому законом порядку, а саме: земельну ділянку №7, кадастровий номер :02:001:0061, площею 0,0558 га, яка знаходиться за адресою: Одеська область, Овідіопольський р-н, село Кароліно-Бугаз, СК «Кароліно»

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення до суду апеляційної інстанції через Малиновський районний суд м. Одеси за правилами, встановленими в ст.ст.354-356 ЦПК України відповідно, з урахуванням положень п.15.5 ч. 1 розділу VII «Перехідні положення» цього Кодексу.

Головуючий:

31.10.18