Справа № 580/1206/17
Номер провадження 2/580/27/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2018 року Лебединський районний суд Сумської області

в складі: головуючого судді Чхайло О. В.,

при секретарі судового засідання Івановій О.І.,

з участю: позивача - ОСОБА_1, його представників - ОСОБА_2, ОСОБА_3, представника прокуратури Сумської області ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Лебедин справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, треті особи ГУНП в Сумській області, прокуратура Сумської області про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури та суду;

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернуся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 04.08.2012 року він був затриманий за начебто скоєне адміністративне правопорушення та доставлений до Лебединського МВ УМВС України в Сумській області, де незаконно утримувався по 12.08.2012 року. В послідуючому дана постанова була скасована. Зазначений арешт та його тримання в ІТТ Лебединського МВ проводилося з метою незаконного обвинувачення та засудження за вбивство ОСОБА_5 12.08.2012 року він був затриманий в порядку ст. 115 КПК України, а 14.08.2012 року - обвинувачений у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України. 20.08.2012 року йому обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. В послідуючому обвинувальний акт по його обвинуваченню у вчиненні вказаного злочину був направлений на розгляд Лебединського районного суду Сумської області, який 23.05.2013 року ухвалив відного нього обвинувальний вирок, призначивши покарання у виді позбавлення волі строком на 13 років. 06.08.2013 року ухвалою Апеляційного суду Сумської області зазначений вирок суду першої інстанції був скасований, кримінальне провадження закрито за відсутності достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою скасовано і він звільнений з-під варти в залі суду. В послідуючому ухвалами Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дане рішення та інші рішення апеляційних судів декілька раз скасовувалися та призначався новий розгляд в судах апеляційної інстанції. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10.05.2017 року рішення суду апеляційної інстанції, яким вирок Лебединського районного суду Сумської області скасований, кримінальне провадження закрито за відсутності достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді, залишено без змін. Посилаючись на те, що він незаконно перебував під слідством і судом 4 роки 8 місяців та 7 днів, з яких знаходився під вартою 1 рік 2 дні, позивач вважає, що зазнав моральних страждань. Завдану шкоду оцінює в 2500000 грн., яку просить стягнути за рахунок Державного бюджету України. Також просить стягнути витрати в сумі 30000 грн., понесені на оплату послуг адвоката.

Позивач та його представники в судовому засіданні заявлені вимоги підтримали у повному обсязі, виходячи з мотивів, наведених в позовній заяві.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, в наданих запереченнях вказав, що Державна казначейська служба України не вчиняла жодних дій по відношенню до позивача, які могли б порушити його законні права та інтереси і привести до завдання шкоди. Поряд з цим вважає, що ОСОБА_1 не надав суду обґрунтованого розрахунку, з якого він виходив, визначаючи розмір завданої моральної шкоди. Також не надано доказів на підтвердження понесених витрат на правову допомогу. Тому просив у задоволенні позову відмовити.

Представник ГУНП в Сумській області в судове засідання не зявився, в наданій заяві вказав, що управління не є належною стороною у справі, оскільки слідчі дії в рамках кримінального провадження стосовно ОСОБА_1 здійснювалися Лебединським МВ УМВС України в Сумській області, яке на даний час ліквідоване. Поряд з цим нормативними актами не визначено переходу всіх прав та обовязків від Лебединського МВ до ГУНП в Сумській області.

Представник прокуратура Сумської області в судовому засіданні вказав, що позовні вимоги ОСОБА_1 є частково обґрунтованими, виходячи з того, що окремі негативні наслідки, які на думку позивача, він зазнав внаслідок дій органів досудового слідства, прокуратури та суду, не підтверджено конкретними доказами, а тому не може погодитися з розміром визначеної ним моральної шкоди. Також вважає, що стороною позивача не доведено розмір понесених судових витрат. Крім цього, в ході судового розгляду не встановлено які саме дії відносно ОСОБА_1 було незаконними. Також вважає, що для визначення розміру мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для обрахування моральної шкоди слід брати суму 1600 грн.

ОСОБА_1, допитаний в судовому засіданні у якості свідка, показав, що йому була завдана моральна шкода у звязку з тим, що він більше року перебував під вартою, перед цим 8 діб відбував адміністративне стягнення в ізоляторі тимчасового тримання. Працівники міліції змусили його написати явку з повинною про скоєння тяжкого злочину, якого він не вчиняв. Під час слідства до нього застосовували фізичний і психологічний тиск, не давали відпочивати, перебили перегородку носа. Після звільнення він з цього приводу проходив курс лікування. Під час розслідування справи він хворів, мав підвищену температуру, неодноразово викликав лікарів, судово-медичного експерта. Однак, з ним проводилися слідчі дії. В кайданках його водили по м. Лебедину, на залізничному вокзалі, по вулиці, де він проживає. Все це бачили сусіди, знайомі. Друзі перестали з ним спілкуватися після того як дізналися в чому він звинувачується. На сьогодні ці стосунки не відновлені. Двічі по місцю його проживання робили обшук, під час якого вилучили багато речей, які на сьогодні не повернуті, багато речей вивели з ладу. До того як він потрапив у слідчий ізолятор він мав хворобу серця, після вказаних подій його стан здоровя погіршився. Під час перебування в ізоляторі ставлення до нього було погане, доводилося спілкуватися з неодноразово судимими особами, вони відбирали у нього харчі. Під час перебування в слідчому ізоляторі він направлявся до психіатричної лікарні. Після звільнення він тривалий час не міг адаптуватись. Також звертає увагу суду на те, що всі останні пять років його життя постійно було повязане з судами, які неодноразово скасовували попередні рішення і призначали нові судові розгляди. Йому доводилося їздити до м. Харків та м. Києва на судові засідання. Наразі він вимушений змінити місце свого проживання і проживає не в м. Лебедин. Вважає, що сума збитків, яка вказана в позові відповідає перенесеним ним стражданням.

ОСОБА_2, допитана в судовому засіданні у якості свідка, показала, що ОСОБА_1 став жертвою міліцейського свавілля, тортур, погроз, залякування, а тому вважає, що йому була завдана моральна шкода, яка підлягає відшкодуванню. В літку 2012 року його викрали з дому, наділи кайданки, відібрати телефон, ізолювали. Все це бачили люди. В ізоляторі тимчасового тримання його незаконно утримували з 04.08.2012 року по 12.08.2012 року. В будинку проводилися обшуки, все це бачили сусіди. ОСОБА_1 виріс в нормальній сімї. Події, які трапилися влітку 2012 року, стали для нього шоком, він постійно перебував в депресивному стані, так як вимушений був перебувати серед злодіїв, де його принижували і ображали, відбирали продукти харчування. Вона вимушена була в цей час утримувати його на свою пенсію. Грошей не вистачало, а тому вона оформила кредит. Під час перебування під вартою ОСОБА_1 зламали ніс, через що він страждав. Лише після звільнення йому провели операцію. В ході слідчих дій в кайданках його водили містом і через це він дуже переживав. Це завдало йому моральних страждань, порушило життєві звязки і плани на майбутнє.

Дослідивши та оцінивши зібрані докази, вислухавши осіб, що беруть участь у справі, суд вважає, що позовні вимоги повязані зі спорами про відшкодування шкоди, позовна заява частково обґрунтована і підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 11.08.2012 року відносно ОСОБА_1 порушено кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, а 12.08.2012 року він був затриманий правоохоронними органами за підозрою у вчиненні даного злочину. 20.08.2012 року позивачеві обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Перед порушенням кримінальної справи ОСОБА_1 був затриманий та у період з 04.08.2012 року по 12.08.2012 року утримувався в ІТТ Лебединського МВ, як адмінарештований, згідно постанови Лебединського районного суду Сумської області, яка в послідуючому постановою Апеляційного суду Сумської області від 04.09.2012 року була скасована.

29.12.2016 року обвинувальний акт за ч. 1 ст. 115 КК України, затверджений відносно ОСОБА_1, був направлений для розгляду до Лебединського районного суду Сумської області.

Вироком вказаного суду від 23.05.2013 року (а.с. 12-26) позивач засуджений за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років.

Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 06.08.2013 року (а.с. 27-34) вирок Лебединського райсуду щодо ОСОБА_1 був скасований, кримінальне провадження закрито у звязку з відсутністю достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_1 скасовано, звільнено його з-під варти в залі суду.

Зазначена ухвала Апеляційного суду Сумської області, а також ухвала цього ж суду (а.с. 40-46) в послідуючому ухвалами Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (а.с. 35-39, 47-51) скасовувалися та призначалися нові розгляди кримінального провадження щодо ОСОБА_1 в судах апеляційної інстанції.

Останньою ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10.05.2017 року (а.с. 65-68) було залишено без змін ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 04.04.2016 року (а.с. 52-64), якою вирок Лебединського районного суду Сумської області був скасований, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_1 закрито у звязку з не встановленням достатніх доказів для доведеності винуватості особи у скоєнні кримінального правопорушення.

Таким чином, встановлено, що ОСОБА_1 незаконно перебував під слідством і судом в період з 04.08.2012 року по 10.05.2017 року.

Ці обставини в повному обсязі стверджуються матеріалами цивільної справи, матеріалами кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 115 КК України, оглянутими в судовому засіданні, а також визнавалися сторонами в судовому засіданні.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Ст. 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно вимог ч. ч. 1, 2, 7 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 1 грудня 1994 року N 266/94-ВР визначено, що шкода в порядку, передбаченому цими нормами, може бути відшкодована лише внаслідок обставин, визначених ст. 1 цього Закону, а право на її відшкодування виникає у випадках, зазначених у ст. 2 Закону.

Пунктами 1, 2 ч. 1, ч. 2 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що підлягає відшкодування шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; незаконного застосування адміністративного арешту.

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Згідно з п. 2 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події

кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Частинами 5, 6 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним

своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Згідно з п. 5 ст. 3, ч. 1 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода. Відшкодування шкоди провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

З огляду на викладене, суд не може погодитися з запереченнями сторони відповідача та третьої особи - прокуратури Сумської області про недоведеність позовних вимог ОСОБА_1 щодо спричинення йому моральної шкоди, оскільки приходить до обґрунтованого висновку, що по відношенню до позивача мали місце незаконні дії, які завдали йому моральної шкоди, внаслідок психічного впливу, позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, призвели до порушення його нормальних життєвих звязків та вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, негативно вплинули на стан його здоров'я, привели до інших негативних наслідків морального характеру.

Визначаючи розмір завданої моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з розміру, встановленої законодавством на момент відшкодування.

Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» від 7 грудня 2017 року № 2246-VIII установлено у 2018 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня - 3723 гривні.

Виходячи з викладеного, мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди становить 209 328,63 грн. (4 х 12 + 8 = 56 місяця х 3723грн. = 208 488 грн.; 3723 грн. /31 день = 120,09 грн. в день х 7 днів = 840,63 грн.; 208488 + 840,63 = 209 328,63 грн.)

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

З врахуванням наведеного, приймаючи до уваги тривалість часу, протягом якого ОСОБА_1 зазнавав кримінального переслідування, керуючись принципами рівності, поміркованості, виваженості, розумності, справедливості, визнаючи, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та вважає необхідним стягнути на користь позивача на відшкодування завданої йому моральної шкоди кошти в сумі 250 000 грн., що на думку суду буде достатнім для відновлення його порушених прав в цій частині.

Крім цього, суд вважає необхідним стягнути на користь ОСОБА_1 кошти в розмірі 30000 грн., які слід віднести в рахунок завданої йому матеріальної шкоди, так як позивач був вимушений понести дані витрати внаслідок кримінального переслідування, яке, як встановлено в судовому засіданні, було незаконним.

При цьому суд не може погодитися з запереченнями сторони відповідача та третіх осіб щодо недоведеності заявлених вимог в цій частині, оскільки доводи ОСОБА_1 в повному обсязі стверджуються матеріалами кримінального провадження, які досліджувалися в судовому засіданні, а саме (Т. 1 а.с. 18, 23, 55, 189, 190), (Т. 2 а.с. 232, 237, 241, 243, 253, 256), (Т. 3 а.с. 131, 150, 183, 187, 193, 194, 238, 256, 282, 292, 296, 306), (Т. 4 а.с. 19, 28, 66, 74, 133, 184, 208, 222, 229), а також матеріалами даної цивільної справи (а.с. 167, 168, 170, 171, 173, 175).

Зазначені докази в ході судового розгляду нічим спростовані не були.

Вирішуючи питання про судові витрати, суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України та вважає необхідним компенсувати їх за рахунок держави у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

На підставі вище наведеного, керуючись ст. 56 Конституції України, ст. ст. 16, 23, 1176 ЦК України, Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 1 грудня 1994 року N 266/94-ВР, ст. ст. 2-5, 76-81, 141, 258-259, 263-265 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути із Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2, (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на відшкодування моральної шкоди 250 000 (двісті пятдесят тисяч) грн. та 30 000 (тридцять тисяч) грн. на відшкодування майнової шкоди.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Судові витрати компенсувати за рахунок держави.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Сумської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Чхайло О. В.