АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 604/99/18Головуючий у 1-й інстанції Сташків Н.Б.
Провадження № 22-ц/789/770/18 Суддя - доповідач - Храпак Н.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 серпня 2018 року м. Тернопіль

Апеляційний суд Тернопільської області в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Хома М. В., Костів О. З.,

за участю секретаря - Коваль О.І.

та сторін позивача ОСОБА_1, його представника - адвоката ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №604/99/18 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_2 на рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 27 квітня 2018 року, ухваленого суддею Сташківим Н.Б., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про звільнення від сплати заборгованості та стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

у січні 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про звільнення його від сплати частини заборгованості по аліментах за період з жовтня 2015 року по січень 2018 року (включно) в сумі 14 000 (чотирнадцять тисяч) гривень та стягнення з ОСОБА_3 в його користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/3 частки її доходів (заробітку) щомісячно, починаючи з 22 січня 2018 року до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області від 08 травня 2015 року з нього стягнуто в користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі в розмірі 500 (п'ятсот) гривень щомісячно, починаючи з 28 квітня 2015 року до досягнення дитиною повноліття. Згідно з довідкою Зборівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Тернопільській області станом на 1 січня 2018 року заборгованість по аліментах позивача становить 16 549 (шістнадцять тисяч п'ятсот сорок дев'ять) гривень 99 копійок. З жовтня 2015 року їхній син постійно проживає разом із батьком, перебуває на його утриманні. Тому просить суд звільнити його від сплати частини заборгованості по аліментах за період з жовтня 2015 року по січень 2018 року, а також просить стягнути в його користь з відповідача аліменти на утримання сина, оскільки син проживає разом з ним.

Рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області від 27 квітня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про звільнення від сплати заборгованості та стягнення аліментів відмовлено.

Ухвалою Підволочиського районного суду Тернопільської області від 25 травня 2018 року було внесено у рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області №2/604/113/18 від 27 квітня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про звільнення від сплати заборгованості та стягнення аліментів виправлення, а саме:

- дату ухвалення рішення вважати 27 квітня 2018 року замість 26 квітня 2018 року;

- дату народження неповнолітнього ОСОБА_4 вважати 30 вересня 2010 року замість 08 жовтня 2010 року.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_2 просить скасувати рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 27 квітня 2018 року у справі №604/99/18 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю, посилаючись на те, що воно є незаконним, необґрунтованим з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги представник ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_2 зазначив, що суд першої інстанції зробив неправильний висновок, відносно того, що у жовтні 2015 року, позивач без відома та згоди матері, всупереч її волі забрав їхнього неповнолітнього сина по місцю свого проживання у ІНФОРМАЦІЯ_2 і не повертає дитину, незважаючи на рішення суду, яким визначено місце проживання дитини разом з матір'ю, оскільки рішення судом було ухвалено 05 квітня 2016 року, тобто значно пізніше, ніж прийняте дане рішення і у нього такі ж самі права щодо виховання дитини та проживання з нею, як і у матері. Вважає, що виникла обставина, що має істотне значення, із-за якої суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості по аліментам, оскільки син проживає разом з ним і перебуває на його утриманні.

Від ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 26 квітня 2018 року без змін, а апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 ОСОБА_2 без задоволення, посилаючись на те, що оскаржуване рішення є законним, обґрунтованим і тому не підлягає до скасування, оскільки апелянт не погодився із посиланням суду на те, що у жовтні 2015 році він без відому та згоди матері, всупереч її волі забрав неповнолітнього сина по місцю свого проживання, однак дана обставина вже встановлена судом при винесенні рішення Підволочиським районним судом Тернопільської області від 05 квітня 2016 року. Також вказує, що ні органами держави, ні позивачем не виконується дане рішення від 05 квітня 2016 року, то її вини у тому, що дитина не проживає з матір'ю не має, адже, ОСОБА_1 самочинно обрав спосіб одноособового виховання дитини, чим порушив її право як матері дитини. Як зазначає ОСОБА_3, що вона приймає усі заходи для спілкування із сином: приїжджає у м. Зборів, привозить постійно подарунки для сина, дає гроші, однак ОСОБА_1 відмовляється від неї щось брати, про це свідчить квитанція на перерахунок нею 500 гривень, від яких останній відмовився. Тому суд підставно відмовив у стягненні з неї аліментів.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник адвокат ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримали, зіславшись на доводи, викладені в ній.

ОСОБА_3 апеляційної скарги не визнала, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим.

Заслухавши пояснення сторін, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з таких мотивів.

Відмовляючи в звільненні ОСОБА_1 від сплати заборгованості по аліментам, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем ОСОБА_1 не доведено, а судом не здобуто належних та допустимих доказів тяжкої хвороби, або інших обставин, що мають істотне значення для повного або часткового звільнення його від сплати заборгованості по аліментах.

Колегія суддів, з даним висновком суду першої інстанції не може погодитися і вважає його таким, що не відповідає зібраним по справі доказам.

Відповідно до частини першої статті 179 Сімейного кодексу України аліменти, одержані на дитину, є власністю того з батьків, на ім'я якого вони виплачуються, і мають використовуватися за цільовим призначенням.

При розгляді справ щодо батьківська, материнства та стягнення аліментів, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Зі змісту статей 179 181 Сімейного кодексу України вбачається, що аліменти підлягають використанню на утримання дитини, а тому припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів не витрачає їх на дитину.

Відповідно до частини четвертої статті 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред'явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільненні від них.

Згідно з частиною другою статті 197 СК України, за позовом платника аліментів суд може звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у пункті 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених статтею 197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості.

Судом встановлено, що під час шлюбу в ОСОБА_1 та ОСОБА_3 народився син ОСОБА_1 В-З.В., ІНФОРМАЦІЯ_1(а.с. 4).

Рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області від 08 травня 2015 року стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі в розмірі 500 (п'ятсот) гривень щомісячно, починаючи з 28 квітня 2015 року до досягнення дитиною повноліття (а.с. 5-6).

На підставі даного рішення був виданий виконавчий лист №1 Підволочиським районним судом Тернопільської області від 08 травня 2015 року (а.с.39), який звернуто до виконання.

Станом на 01 січня 2018 року заборгованість по аліментам становила 16 549 (шістнадцять тисяч п'ятсот сорок дев'ять) гривень 99 копійок.

Рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області від 05 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 19 травня 2016 року, визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з його матір'ю ОСОБА_3. В позові ОСОБА_1 про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з батьком ОСОБА_1 відмовлено (а.с. 76-78).

Дане рішення до примусового виконання не звернуто.

Рішенням Зборівського районного суду Тернопільської області від 03 листопада 2017 року, яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 30 листопада 2017 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відібрання дитини та позбавлення батьківських прав щодо неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовлено (а.с. 14-17).

Сторони в судовому засіданні підтвердили той факт, що малолітній ОСОБА_4-З. з жовтня 2015 року постійно проживає з батьком і перебуває на його утриманні. Даний факт підтверджується також довідкою №27 від 01 березня 2017 року, виданою загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів №1 м. Зборова, в якій вказано, що ОСОБА_4 В-З. В. дійсно навчається в 1-В класі загальноосвітньої школою І-ІІІ ступенів №1 м. Зборова (а.с. 8).

Отже, враховуючи те, що дитина постійно проживає разом з батьком, мати не витрачає кошти на її утримання, колегія суддів вважає, що слід звільнити ОСОБА_1 від сплати заборгованості по аліментам за період з жовтня 2015 року по січень 2018 року, оскільки виникли обставини, що мають істотне значення.

Проте, колегія суддів вважає, що не заслуговують на увагу доводи скаржника щодо стягнення з ОСОБА_3 в його користь аліменти в розмірі 1/3 частки її доходів з огляду на те, що рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області від 05 квітня 2016 року визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_1 Віктора-Зіновія разом з його матір'ю ОСОБА_3. В позові ОСОБА_1 про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_1 Віктора-Зіновія разом з батьком ОСОБА_1 відмовлено. Дане рішення набрало законної сили, однак не виконано.

Крім цього, судом встановлено, що мати надсилала кошти на утримання сина, від яких позивач відмовився, також намагається систематично відвідувати сина, привозить подарунки, які позивач викидає.

Тому, за таких обставин суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що в позові ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_3 аліментів слід відмовити.

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_2 слід задовольнити частково, рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 27 квітня 2018 року в частині відмови у звільненні від сплати заборгованості по аліментам скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про звільнення від сплати заборгованості по аліментам задовольнити частково. Звільнити позивача від сплати заборгованості по аліментам в користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, за період з жовтня 2015 року по січень 2018 року (включно) в сумі 14 000 (чотирнадцять тисяч) гривень, на підставі виконавчого листа №2/604/179/15, виданого Підволочиським районним судом Тернопільської області.

В решті рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 27 квітня 2018 року залишити без змін.

Згідно з ч.1 та п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи покладаються: у разі задоволення позову на відповідача.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 при подачі апеляційної скарги був сплачений судовий збір у розмірі 1 057 (одна тисяча п'ятдесят сім) гривень 20 копійок, тому колегія суддів вважає за необхідне стягнути із ОСОБА_3 (проживаючої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) в користь ОСОБА_1 (проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) сплачений ним судовий збір у розмірі 1 057 (одна тисяча п'ятдесят сім) гривень 20 копійок.

Керуючись ст.ст. 35, 259, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 27 квітня 2018 року в частині відмови у звільненні від сплати заборгованості по аліментам скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про звільнення від сплати заборгованості по аліментам задовольнити частково. Звільнити позивача від сплати заборгованості по аліментам в користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, за період з жовтня 2015 року по січень 2018 року (включно) в сумі 14 000 (чотирнадцять тисяч) гривень, на підставі виконавчого листа №2/604/179/15, виданого Підволочиським районним судом Тернопільської області.

В решті рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 27 квітня 2018 року залишити без змін.

Стягнути із ОСОБА_3 (проживаючої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) в користь ОСОБА_1 (проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) сплачений ним судовий збір у розмірі 1 057 (одна тисяча п'ятдесят сім) гривень 20 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 17 серпня 2018 року.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи