Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач -Лозко Ю.П.
Справа № 415/262/17
Провадження № 22ц/782/812/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2018 року Апеляційний суд Луганської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області:

головуючого Лозко Ю.П.

суддів Авалян Н.М., Єрмакова Ю.В.,

за участю секретаря Данько Л.С.,

представників позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 13 жовтня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_6 з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» до ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет застави та зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» про визнання невиконання зобовязань таким, що сталося внаслідок непереборної сили, треті особи Публічне акціонерне товариство «Креді ОСОБА_7», ОСОБА_8,

ВСТАНОВИВ:

30 грудня 2016 року позивач ОСОБА_6 з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» звернулося до суду із вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 06 грудня 2011 року між ПАТ «Креді ОСОБА_7» та ОСОБА_5 укладено кредитний договір №4/1139417. На забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між банком та позичальником того ж дня укладено договір застави транспортного засобу марки NISSAN, модель QASHQAI, рік випуску 2011, номер шасі (кузова, рами) № VIN-SJNFAAJ10U2413822 SJNFAAJ10U2413822, реєстраційний номер НОМЕР_1.

30 жовтня 2015 року право грошової вимоги за вказаним вище кредитним договором №4/1139417 перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Позика» на підставі договору про відступлення права вимоги грошових зобовязань за фінансовими кредитами №10-IV, та первісним кредитором здійснено зміну заставодержателя з АТ «Індустріально експортний банк» на ТОВ «ФК «Позика» і останній набув права заставодержателя відносно вказаного вище транспортного засобу.

Відповідач зобовязання за вказаним кредитним договором належним чином не виконував, у звязку з чим станом на 23.12.2016 року за відповідачем утворилася заборгованість у сумі 156436,26 грн., яка складається з:

- 77 735,94 грн. суми простроченого основного боргу за кредитом;

- 927,00 грн. суми нарахованих процентів;

- 11 300,27 грн. суми прострочених процентів;

- 60 728,05 грн. суми збитків від інфляції;

- 5745,00 грн. 3% річних від суми боргу.

Позивач просив суд в рахунок погашення заборгованості перед ТОВ «ФК «Позика» за кредитним договором №4/1139417 від 06.12.2011 року в розмірі 156436,26 грн. звернути стягнення на предмет застави, а саме транспортний засіб марки NISSAN, модель QASHQAI, рік випуску 2011, номер шасі (кузова, рами) № VIN-SJNFAAJ10U2413822 SJNFAAJ10U2413822, реєстраційний номер НОМЕР_1, зареєстрований 02.12.2011 року ВРЕР м. Лисичанськ при УДАІ УМВС України в Луганській області, та який належить ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САК №226227, виданого 02.12.2011 року ВРЕР м. Лисичанськ при УДАІ УМВС України в Луганській області, шляхом продажу заставного майна ТОВ «Фінансова компанія «Позика» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, зі зняттям з обліку зазначеного транспортного засобу у територіальних органах з надання сервісних послуг МВС України, а також надати ТОВ «Фінансова компанія «Позика» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

Зобовязати відповідача передати ТОВ «Фінансова компанія «Позика» автомобіль марки NISSAN, модель QASHQAI, рік випуску 2011, номер шасі (кузова, рами) № VIN-SJNFAAJ10U2413822 SJNFAAJ10U2413822, реєстраційний номер НОМЕР_1, з комплектом ключів, свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу.

В червні 2017 року ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічним позовом до ТОВ «Фінансова компанія «Позика» в якому, посилаючись на вимоги ст. ст. 614,617 ЦК України, Указ Президента від 14.04.2014 року «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» №405/2014, просив суд визнати, що у період з 14.04.2014 року та до завершення військових дій або проведення антитерористичної операції на території України невиконання ОСОБА_5 своїх зобовязань за кредитним договором №4/1139417 від 06.12.2011 року сталося внаслідок непереборної сили.

Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 13 жовтня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_6 з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» до ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет застави задоволено частково.

В рахунок погашення заборгованості перед ТОВ «Фінансова компанія «Позика» за кредитним договором № 4/1139417 від 06.12.2011 р. в розмірі: 89 963 (вісімдесят дев'ять тисяч дев'ятсот шістдесят три) грн. 21 коп., яка складається з суми простроченого основного боргу за кредитом в розмірі 77735 (сімдесят сім тисяч сімсот тридцять п'ять) грн. 94 коп., суми нарахованих процентів в розмірі 927 (дев'ятсот двадцять сім) грн., суми прострочених процентів в розмірі 11 300 одинадцять тисяч триста) грн. 27 коп., звернуто стягнення на предмет застави, а саме: транспортний засіб марки NISSAN, модель QASHQAI, рік випуску 2011, номер шасі (кузова, рами) № VIN-SJNFAAJ10U2413822 SJNFAAJ10U2413822, реєстраційний номер НОМЕР_1, зареєстрований 02.12.2011 р. ВРЕР м. Лисичанськ при УДАІ УМВС України в Луганській області, та який належить Заставодавцю на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САК №226227, виданого 02.12.2011 р. ВРЕР м. Лисичанськ при УДАІ УМВС України в Луганській області, шляхом продажу заставного майна ТОВ «Фінансова компанія «Позика» з укладанням від імені ОСОБА_5 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, зі зняттям з обліку транспортного засобу - автомобіль марки NISSAN, модель QASHQАІ, рік випуску 2011, номер шасі (кузова, рами) № VIN-SJNFAAJ10U2413822 SJNFAAJ10U2413822, реєстраційний номер НОМЕР_1, у територіальних органах з надання сервісних послуг МВС України, а також надати ТОВ «Фінансова компанія «Позика» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

Зобов'язано ОСОБА_5 передати ТОВ «Фінансова компанія «Позика» - автомобіль марки NISSAN, модель QASHQAI, рік випуску 2011, номер шасі (кузова, рами) № VIN-SJNFAAJ10U2413822 SJNFAAJ10U2413822, реєстраційний номер НОМЕР_1, з комплектом ключів, свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Позика» судовий збір в розмірі 1349 (тисячу триста сорок дев'ять) грн. 45 коп.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 до ТОВ «Фінансова компанія «Позика» про визнання невиконання зобов'язань таким, що сталося внаслідок непереборної сили, відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_5 звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 13 жовтня 2017 року скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову ТОВ «Фінансова компанія «Позика» відмовити в повному обсязі, зустрічний позов ОСОБА_5 задовольнити.

За змістом доводів скаржника рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні первісних позовних вимог про стягнення з відповідача суми збитків від інфляції та 3% річних від суми боргу ніким з учасників справи не оскаржується, тому не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідача, пояснення та доводи учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, суд доходить висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Задовольняючи частково первісні позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Позика», суд першої інстанції керувався нормами Закону України «Про заставу», Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та забезпечення реєстрації обтяжень», ст. ст. 512,514,516, 526,625 ЦК України, і дійшов висновків про наявність правових підстав для звернення стягнення на предмет застави у спосіб, обраний позивачем, який не суперечить умовам договору застави, кредитного договору та вимогам чинного законодавства, з урахуванням наявності допущеної з вини відповідача заборгованості за кредитним договором та невиконанням останнім вимоги позивача щодо погашення наявної заборгованості, право на яку в останнього виникло на підставі договору відступлення права вимоги та договору відступлення прав вимоги за договором застави.

Суд погоджується з висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобовязання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк згідно умов договору та закону. Одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається .

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 06.12.2011 року між ПАТ «Креді ОСОБА_7» та ОСОБА_5 укладено кредитний договір №4/1139417, згідно з яким відповідач отримав кредит на придбання транспортного засобу NISSAN QASHQAI, для особистих потреб у сумі 164050, 00 грн. зі сплатою 15,90 % річних строком користування з 06.12.2011 року по 05.12.2018 року включно.

На забезпечення цього договору між банком та позичальником того ж дня укладено договір застави рухомого майна, за умовами якого ОСОБА_5 передав у заставу банку належний йому на праві власності автомобіль марки NISSAN, модель QASHQAI, рік випуску 2011, номер шасі (кузова, рами) № VIN-SJNFAAJ10U2413822 SJNFAAJ10U2413822, реєстраційний номер НОМЕР_1, заставною вартістю визначеною сторонами 193000, 00 грн.

На підставі укладеного 30 жовтня 2015 року між ТОВ «ФК «Позика» та ПАТ «Креді ОСОБА_7» договору про відступлення права вимоги грошових зобовязань за фінансовими кредитами №10-IV, Первісний кредитор відступив Новому Кредитору права вимоги за кредитним договором від 06.12.2011 р. та за укладеним 19.11.2015 р. між ПАТ «Креді ОСОБА_7» та ТОВ «ФК «Позика» договору відступлення прав вимоги за договором застави, новий кредитор ТОВ «ФК «Позика» набув права заставодержателя в зобовязаннях за вказаним вище договором застави.

Унаслідок неналежного виконання відповідачем взятих на себе грошових зобовязань виникла заборгованість за кредитним договором, розмір якої станом на 02 листопада 2015 р. складав 89 963,21 грн., та зазначений у ОСОБА_1 з Реєстру прав вимоги №1 до договору №10-IV.

Отже, задовольняючи первісний позов, суд першої інстанції правильно виходив з того, що з вини відповідача, який належним чином не виконував зобовязань за кредитним договором щодо його своєчасного й повного погашення, виникла заборгованість, у рахунок погашення якої новий кредитор позивач ТОВ «ФК «Позика» відповідно до умов кредитного договору та вимог ст. ст. 512,514, 516, 572,589,590 ЦК України, ст.19, ст.20 Закону України «Про заставу», ст. ст. 24 -26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та забезпечення реєстрації обтяжень», має право звернути стягнення на предмет застави.

Посилання відповідача про відсутність його вини у неналежному виконанні договору внаслідок форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) суд вважає необґрунтованими виходячи з наступного.

Закон передбачає, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок непереборної сили, якою визнається надзвичайна або невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов'язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, і ця подія завдала збитків (ст. 617, п. 1 ч.1 ст. 263 ЦК України).

Обставинами непереборної сили (форс-мажорними обставинами) відповідач вважає проведення антитерористичної операції на території Луганської області, де він проживає.

Статтею 10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» визначено, що протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов'язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Розділом 6 кредитного договору сторони передбачили підстави для звільнення від відповідальності за невиконання умов договору та передбачили наступне.

Сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання своїх зобовязань за цим Договором у разі настання та дії обставин, що знаходяться поза межами контролю Сторін, та які Сторони не могли передбачити або запобігти. До таких обставин за цим Договором належать військові дії, незалежно від факту оголошення війни, повстання, стихійні лиха (п.6.1).

Сторона звільняється від відповідальності за несвоєчасне виконання зобовязань, якщо обставини, визначені п. 6.1. цього Договору, настали у період прострочення виконання зобовязання (п.6.2).

Сторона зобовязана повідомити іншу Сторону про настання та припинення дії обставин непереборної сили, з наданням підтвердження компетентного органу, протягом трьох робочих днів від дати настання або припинення їх дії. Недотримання строків повідомлення про настання обставин непереборної сили позбавляє сторону права посилатися на такі обставини як підставу звільнення від відповідальності.

У разі настання обставин, визначених п. 6.1 цього Договору, термін виконання зобовязань подовжується на строк дії таких обставин, але не більше як на один місяць.

Якщо обставини, визначені п. 6.1 цього Договору, діятимуть понад один місяць, Позичальник зобовязаний протягом пяти робочих днів від закінчення терміну, визначеного абзацом 2 п. 6.3. цього Договору, погасити заборгованість за цим Договором (п.6.3).

Таким чином, за змістом закону та договору існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) підтверджується сертифікатом (висновком) Торгово-промислової палати України, за отриманням якого відповідач не звертався, а тому позбавлений права посилатись на ці обставини.

Крім того, існування вказаних обставин звільняють відповідача тільки від відповідальності за прострочення грошового зобовязання, до якої, зокрема, відноситься обовязок сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми на підставі ст.625 ЦК України. Така вимога позивачем була заявлена, але в задоволенні позову в цій частині суд першої інстанції відмовив і рішення суду в зазначеній частині не оскаржується.

Вимога про звернення стягнення на заставне майно за неналежне виконання сплати кредиту та відсотків за користування кредитом за змістом закону є не відповідальністю, а способом виконання зобовязанням, яке передбачено договором та законом.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не проведено жодних дій досудового врегулювання або позасудового звернення стягнення на предмет обтяження, суд вважає необґрунтованим, оскільки право звернення до суду є беззаперечним правом будь-якої особи, права якої порушені. Договором сторони не передбачили обовязковість досудового врегулювання спору, а законом таке врегулювання також не передбачено.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не повідомлено відповідача про перехід прав у зобов'язанні, не заслуговують на увагу, оскільки суд з цим доводом погодився, про що зазначено в рішенні суду.

Однак, апеляційний суд зауважує, що ця обставина не є підставою для відмови в задоволенні позову, оскільки про зміну кредитора відповідач обізнаний у звязку з предявленням позову, а порушення строків повідомлення про заміну кредитора не є підставою для припинення зобов'язання боржника за кредитним договором.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Однак, посилаючись на неповідомлення його про заміну кредитора, відповідач визнає, що він не виконував зобовязання первісному кредиторові.

Доводи апеляційної скарги про те, що повивач не має права вимагати звернення стягнення на заставне майно, оскільки не дотримався встановленої законом процедури, зокрема, відповідно до ч.3 ст. 24 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та забезпечення реєстрації обтяжень» позивач зобовязаний був перед зверненням до суду зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження, проте, така реєстрація була здійснена після реєстрації позову в суді.

Зазначений довід ґрунтується на помилковому тлумаченні відповідачем зазначеної норми права, яка передбачає, що обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет

забезпечувального обтяження, зобов'язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження.

Однак, звернення до суду з позовом не вважається початком процедури звернення стягнення на заставне майно, адже така процедура може бути розпочата після набрання рішенням законної сили або могла бути розпочата у позасудовому порядку за домовленістю сторін, однак сторони такої згоди не досягли.

Стосовно доводу апеляційної скарги, про те, що застосований судом спосіб звернення стягнення на предмет обтяження, не передбачений договором застави від 06.12.20011 року та Законом України « Про забезпечення вимог кредиторів та забезпечення реєстрації обтяжень», суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

В силу застави, згідно зі статтею 572 ЦК України, кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленного майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом.

Частинами першою та сьомою статті 20 Закону України "Про заставу" передбачено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, провадиться державним виконавцем на підставі виконавчого листа суду або наказу господарського суду, або виконавчого напису нотаріусів у встановленому порядку, якщо інше не передбачено цим Законом чи договором.

Звернення стягнення на предмет застави відповідно до статті 590 ЦК України здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 25 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону, положеннями якої передбачено такий спосіб звернення стягнення на предмет застави як продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем.

Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Нормами чинного законодавства позивачу надається право на власний розсуд обрати спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, у тому числі і продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах.

Вказаний правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду України від 06 березня 2013 року викладений у справі за № 6-10цс13

Крім того, обраний позивачем спосіб звернення стягнення на предмет застави та порядок його реалізації передбачений договором застави від 06.12.2011 року.

Довід апеляційної скарги про те, що суд не звернув уваги на вимоги ст. 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та забезпечення реєстрації обтяжень», суд вважає також необґрунтованими, оскільки цією нормою визначено вирішення спору, що виник між учасниками у даній справі в позасудовому порядку.

Отже, суд першої інстанції правильно вирішив справу в частині розгляду первісного позову.

Відмовляючи в задоволені зустрічного позову ОСОБА_5, суд першої інстанції керувався ст. ст. 16,617 ЦК України і дійшов висновку, що звільнення від відповідальності за порушення зобовязання не є передбаченим законодавством способом захисту порушуваних чи таких, що не визнаються, цивільних прав.

Апеляційний суд вважає такий висновок правильним, оскільки форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) самі по собі не можуть буди предметом спору, а підлягають доведенню в судовому засіданні у разі пред'явлення вимоги про відповідальність за невиконання зобов'язання.

Таким чином, суд першої інстанції також правильно вирішив справу в частині розгляду зустрічного позову.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного, суд доходить висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381,382 ЦПК України суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 13 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови - 23 січня 2018 року.

Головуючий

Судді: