АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/207/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Шум Л.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2018 року Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

судді-доповідача НемировськоїО.В.

суддів Чобіток А.О., Соколової В.В.,

при секретарі - Шепель К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Ритуальної служби спеціалізованого підприємства «Київський крематорій», заступника директора, виконуючого обов'язки директора Ритуальної служби спеціалізованого підприємства «Київський крематорій» Дашукова Ігоря Яковича, Київського міського голови Кличка Віталія Володимировича, треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, про визнання заяви про звільнення недійсною, визнання недійсним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, невиплачених премій, надбавок, доплат та стягнення моральної шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 13 листопада 2017 р.

встановив:

у серпні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати заяву від 18.07.2016 про звільнення з роботи недійсною, визнати неправомірним та скасувати наказ №93-к від 20.07.2016 про його звільнення, поновити його на посаді начальника планово-економічного відділу, стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу, невиплачені премії, надбавки та доплати за період з січня 2010 р. по 14.09.2016, відшкодувати моральну шкоду - 5 000 грн. В ході розгляду справи позивач уточнив свої вимоги та просив визнати правочин - його заяву про звільнення недійсною, визнати неправомірним та скасувати наказ про його звільнення, наказ від 06.11.2015 про покладення на Дашукова І.Я. виконання обов'язків директора підприємства, поновити його на роботі, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 251 100 грн., а також невиплачені премії, доплати та надбавки за період з 01.01.2010 по 22.02.2017, покласти на Дашукова І.Я. зобов'язання відшкодувати шкоду, заподіяну оплатою часу вимушеного прогулу.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 13 листопада 2017 р. в задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та задовольнити його позов, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Відповідно до п 8 розділу ХIII Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017 року, ч. 6 ст. 147 та абз. 3 п. 3 розділу ХII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIII Апеляційний суд м. Києва діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Київського апеляційного суду в апеляційному окрузі.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення осіб, які з'явились в судове засідання - позивача ОСОБА_3, представників Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Київський крематорій» та ОСОБА_10, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на те, що він працював з 27.05.2001 по 01.08.2016 на посаді начальника планово-економічного відділу Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Київський крематорій». 18.07.2016 його змусили написати заяву про звільнення за угодою сторін, а наказом №93-к від 20.07.2016 його було звільнено з роботи. Вказане звільнення позивач вважає незаконним, оскільки його було звільнено особою, яка не була уповноважена - виконуючим обов'язки директора Дашуковим І.Ю., який на момент звільнення керувався посадовою інструкцією першого заступника директора, а не контрактом, контракт з Дашуковим І.Ю. не був укладений через відсутність у нього кваліфікації та вищої освіти, які необхідні згідно розпорядження КМДА №118, не було отримано згоди профспілкового комітету на його звільнення, звільнення було проведено за недійсним правочином - його заявою, написаною під впливом психічного тиску та тяжких обставин, з 15.08.2016 він фактично приступив до виконання своїх обов'язків, а тому відповідачі не мали права не допускати його до робочого місця та перешкоджати в доступі.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 13 листопада 2017 р. в задоволенні позову було відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що трудовий договір між сторонами був припинений за угодою сторін, позивач не оспорював факту написання такої заяви 18.07.2016, підстав для визнання заяви недійсною не встановлено, звільнення було проведено уповноваженою особою, оскільки на Дашукова І.Ю. Розпорядженням Київського міського голови Кличка В.В. №810 від 06.11.2015 на Дашукова І.Ю. було покладено виконання обов'язків директора підприємства.

Такий висновок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим та відповідає встановленим по справі обставинам.

Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та виходив з положень ст. 36 КЗпП України.

Як видно з матеріалів справи та було правильно встановлено судом першої інстанції позивач працював у Ритуальній службі спеціалізованого комунального підприємства «Київський крематорій» на посадах начальника економічного відділу, провідного спеціаліста, з 01.01.2014 - начальника планово-економічного відділу. Наказом №93-к від 20.07.2016 р. за підписом в.о. директора І.Дашукова позивача було звільнено з посади начальника планово-економічного відділу з 01.08.2016 за угодою сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України. На Дашукова І.Ю. було покладено виконання обов'язків директора Ритуальної служби СКП «Київський крематорій» Розпорядженням Київського міського голови Кличка В.В, №810 від 06.11.2015, а тому він діяв в межах своєї компетенції при видачі наказу №93-к від 20.07.2016 про звільнення ОСОБА_3

В ст. 21 КЗпП України дано визначення, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Підстави припинення трудового договору встановлено статтею 36 КЗпП України, підстави розірвання трудового договору з ініціативи працівника - статтями 38 і 39 цього Кодексу, підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу - статтями 40, 41, 43, 43-1. Однією з підстав припинення трудового договору, зокрема, є угода сторін (пункт 1 статті 36 КЗпП України).

У разі домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п. 1 ст. 36 КЗпП України (за угодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами.

Посилання позивача на факт звернення (надіслання поштою) до відповідача із заявою про відкликання поданої ним заяви про звільнення на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України лише свідчить про його бажання відкликати подану ним заяву та не доводить наявності психологічного тиску директора підприємства на позивача. Анулювати таку домовленість можна лише за взаємною згодою власника або уповноваженого ним органу і працівника, однак такої згоди з боку підприємства не було.

Крім того, позивач вказує, що в порушення трудового законодавства його звільнено в період тимчасової непрацездатності. Посилання позивача на цей факт, що його було звільнено незаконно, оскільки він на момент звільнення з 25.07.2016 перебував на лікарняному є необґрунтованим. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 40 КЗпП України звільнення працівника в такому випадку не допускається лише в разі його звільнення за ініціативою власника або уповноваженого ним органу (за винятком повної ліквідації підприємства, установи, організації), а не за угодою сторін.

Також позивачем не було надано доказів на підтвердження наявності у адміністрації Ритуальної служби СКП «Київський крематорій» політичних мотивів при його звільненні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Таким чином, судом першої інстанції було повно та всебічно встановлено обставини справи, перевірено докази, зроблені висновки відповідають обставинам справи, правильно застосовано норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній карзі, висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Святошинського районного суду м. Києва від 13 листопада 2017 р. - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складений 30 січня 2018 року.

Головуючий

Судді