ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 671/1006/17
Провадження № 22-ц/4820/93/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2018 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Купельського А.В. (суддя-доповідач),

Спірідонової Т.В., Ярмолюка О.І.,

секретар судового засідання Журбіцький В.О.

за участю учасників справи: відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_7 на рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 21 червня 2018 року (суддя Бабій О.М.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про виселення,

в с т а н о в и в :

У липні 2017 року ОСОБА_7, звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначала, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом їй на праві власності належить 25/100 житлового будинку з господарськими будівлями, розмір житлової площі 195,6 кв.м, які розташовані по АДРЕСА_1, крім позивача є ще 5 власників житла.

На прохання відповідача ОСОБА_4 (племінниці позивача) ОСОБА_7 надала їй дозвіл на тимчасове проживання у вказаному будинку. Після одруження ОСОБА_4 з ОСОБА_5 позивач дала дозвіл і йому на проживання у будинку, а після народження у них доньки ОСОБА_6 остання також проживає у цьому будинку.

Згідно довідки Волочиського реєстраційного відділу Волочиської міської об'єднаної територіальної громади ОСОБА_4 зареєстрована по АДРЕСА_1 з 14 серпня 1996 року, ОСОБА_5 - з 2 квітня 2006 року, ОСОБА_6 - з 10 жовтня 2014 року.

Плату за проживання і користування приміщенням відповідачі позивачу не сплачували і не сплачують, а тільки проводять оплату за комунальні послуги, якими вони користуються.

У зв'язку з погіршенням стану здоров'я ОСОБА_7, виявивши бажання переселитися на постійне місце проживання у житловий будинок АДРЕСА_1, у січні 2017 року направила відповідачам листа з проханням до 1 травня 2017 року звільнити приміщення будинку. Однак, не зважаючи на попередження, позивач не може вселитися в будинок через те, що відповідачі не бажають в добровільному порядку його звільнити.

У зв'язку з тим, що відповідачі, як тимчасові мешканці, які не є членами сім'ї позивача, незаконно обмежують право власності останньої та чинять їй перешкоди у користуванні належним їй майном, ОСОБА_7 просила суд зобов'язати відповідачів не чинити їй, ОСОБА_7, перешкод в користуванні належними їй 25/100 частинами житлового будинку АДРЕСА_1 шляхом виселення відповідачів з цього приміщення.

Рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 21 червня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з цим рішенням, ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, зобов'язати ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 не чинити позивачу перешкод в користуванні належними їй 25/100 частинами житлового будинку АДРЕСА_1.

Вважає вказане рішення незаконним, оскільки висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, порушені норми матеріального та процесуального права.

Апелянт не погоджується з висновком суду про те, що відповідачі користуються житлом на законних підставах, були заселені до будинку АДРЕСА_1 та зареєстровані у ньому за згодою ОСОБА_7

Посилається на те, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом право власності на 25/100 частин спірного будинку належить позивачу, ОСОБА_7 Посилаючись на Конституцію України та ЦК України апелянт зазначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності є непорушним. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

В апеляційній скарзі також зазначено, що при наданні дозволу на проживання у будинку відповідачам позивач виходила чисто з людських міркувань (відсутність у цієї сім'ї власного житла, а також їх запевнення, що вони, в разі потреби, турбуватимуться про неї).

Однак, з часом поведінка відповідачів та їхнє відношення до позивача змінилось: має місце зневажливе ставлення, приниження честі та гідності позивача, перешкоди у користуванні позивачем належним їй майном. Негідна поведінка відповідачів до позивача спонукала її скасувати заповіт.

У зв'язку з погіршенням стану здоров'я позивач бажає постійно проживати у будинку, проте атмосфера, яка склалась між сторонами, не сприяє одужанню ОСОБА_7

Як відмічає апелянт, відповідачі не є членами її сім'ї, ніколи не проживали разом з позивачем і не вели спільне господарство.

При винесенні рішення судом також не враховано, що право на користування жилим приміщенням членів сім'ї власника будинку і наймачів регулюється різними нормами.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 просить апеляційну скаргу як безпідставну і необґрунтовану залишити без задоволення, а рішення - без змін. Відповідач вважає, що вона та члени її сім'ї правомірно набули права користування жилим приміщенням, належним чином ставляться до обов'язків по утриманню житла, а також прав та свобод ОСОБА_7 В матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази, які б свідчили, що відповідачі будь-яким чином здійснювали позивачу перешкоди у користуванні будинком. Крім того, ОСОБА_4 проведено ремонтні роботи у будинку та належних до нього господарських спорудах.

Заслухавши доповідача, пояснення відповідачів, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що відповідач ОСОБА_4 була заселена до спірного житла як член сім'ї своєї бабусі - ОСОБА_8, за життя останньої, а після її смерті члени сім'ї ОСОБА_4 були заселені та зареєстровані за згоди нового власника - ОСОБА_7, тобто вони користуються житлом на законних підставах.

За висновками суду посилання позивача на створення їй відповідачами перешкод у користуванні належним їй житловим будинком свого підтвердження не знайшли, оскільки доказів створення таких перешкод позивачем не надано, незаконність користування відповідачами спірним житлом в суді не доведена.

З таким висновком суду першої інстанції Хмельницький апеляційний суд не погоджується.

Так, відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За змістом положень статей 16, 386, 391 ЦК України власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що відповідає змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

Відповідно до статті 41 Конституції України та статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997

року відповідно до Закону України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого Протоколу та протоколів № № 2.4.7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст. ст. 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Власник житлового будинку, квартири має право, відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України, використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Відповідно до ст. 156 ЖК УРСР, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і при домової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться, відповідно до ст. 116 ЖК УРСР, без надання іншого жилого приміщення. Осіб, які підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення за неможливістю спільного проживання, може бути зобов'язано судом замість виселення провести обмін займаного приміщення на інше жиле приміщення, вказане заінтересованою в обміні стороною.

Згідно із частиною четвертою статті 156 ЖК УРСР до членів сім'ї власника будинку (квартири) належить особи, зазначені у частині другій статті 64 цього Кодексу, тобто дружина (чоловік), діти і батьки кожного з подружжя. Членами сім'ї власника можуть бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно поживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно з частинами другою статті 64 ЖК УРСР до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано і інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що власником 25/100 частки будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_7, зазначену частку вона успадкувала після смерті своєї матері - ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6, що підтверджується даними свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а. с. 5), витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а. с. 6).

За вказаною адресою позивач не проживає.

За життя ОСОБА_8 її онука та племінниця позивача - ОСОБА_4 вселилась у спірне житло та була зареєстрована у ньому 14 серпня 1996 року (а. с. 7).

Відповідач ОСОБА_5 (чоловік ОСОБА_4.) проживає у спірному житлі та зареєстрований у ньому з 2 квітня 2005 року, а ОСОБА_6 (донька ОСОБА_4 та ОСОБА_5.) - зареєстрована з 10 жовтня 2014 року.

Отже судом установлено, що у 1996 році ОСОБА_4 за згодою своєї бабусі поселилась до спірного будинку. Відповідач проживала в указаному будинку як члени сім'ї ОСОБА_8

Оскільки права відповідачів були похідними від прав власника, то з припиненням права власності на спірний будинок ОСОБА_8 припиняється право на житло й у відповідачів. Відсутні права на проживання у будинку і в решти відповідачів.

Отже, на думку апеляційного суду, на підтвердження позовних вимог позивач надала належні та допустимі докази, що відповідачі не є членами сім'ї позивача, не ведуть спільне господарство, між ними відсутні будь які письмові домовленності щодо проживання в спірному будинку, тому рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 21 червня 2018 року підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позову ОСОБА_7 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про виселення.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Тому з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 в дохід держави слід стягнути судові витрати по 533 грн. 34 коп. з кожного.

Відповідно до статті 376 ЦПК України апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції, якщо встановить невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, Хмельницький апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити.

Рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 21 червня 2018 року скасувати та ухвалити нове.

Позов ОСОБА_7 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про виселення задовольнити.

Виселити ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрована за адресою АДРЕСА_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрований за адресою АДРЕСА_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстрована за адресою АДРЕСА_1, з житлового будинку АДРЕСА_1 без надання іншого житла.

Стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 в дохід держави судові витрати по 533 грн. 34 коп. з кожного.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення.

Повне судове рішення складено 6 листопада 2018 року.

Судді: А.В. Купельський

Т.В. Спірідонова

О.І. Ярмолюк

___________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції - Бабій О.М. Категорія - 44

Доповідач - Купельський А.В.