АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №667/8832/14ц Головуючий в І інстанції Стамбула Н.В.
Провадження №22ц/791/88/18 Доповідач: Радченко С.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2018 року колегія суддів судової плати в цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого Радченка С.В.

суддів: Вейтас І.В,

Колісниченка А.Г.

секретар Павловська Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Комсомольського районного суду міста Херсона від 29 грудня 2015 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Південенерго», Кооперативу «Магістраль», треті особи: Інспекція з питань захисту прав споживачів у Херсонській області, Відкрите акціонерне товариство «Херсон-Дніпромісто» про відшкодування матеріальних збитків, завданих недоліками у виконаних роботах за договором про дольову участь у будівництві та стягнення моральної шкоди (в порядку захисту прав споживачів),

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2014 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом. З метою забезпечення позову подав до суду заяву, в якій просив вжити заходи забезпечення позову та накласти арешт на комплекс нежитлових виробничих будівель та споруд, які розташовані по АДРЕСА_1, що належать відповідачеві на праві власності.

Ухвалою Комсомольського районного суду м.Херсона від 29 грудня 2015 року заяву про забезпечення позову задоволено, накладено арешт на комплекс нежитлових виробничих будівель та споруд, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, що належить ТОВ «Південенерго» на підставі свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 від 16.06.2007 року, виданого виконавчим комітетом Новокаховської міської ради на підставі рішення №183 від 22.05.2007 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилаючись на незаконність даної ухвали та вважаючи її такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову. Зокрема посилається на те, що вона не є учасником зазначеної цивільної справи, однак постановлена ухвала зачіпає її інтереси, як кредитора ТОВ «Південенерго».

У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов на адресу суду, ОСОБА_3 просив апеляційну скаргу відхилити, ухвалу суду залишити без змін.

Відповідно до п. 8 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України (в редакції чинній з 15 грудня 2017 року) до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Пунктом 9 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Заслухавши доповідача, осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши відповідність оскарженої ухвали вимогам цивільного процесуального закону, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Однак, колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.151 ЦПК України (в редакції чинній на момент постановлення оскаржуваної ухвали) суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на будь-які стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду (ч.3 ст.151 ЦПК України (в редакції чинній на момент постановлення оскаржуваної ухвали)).

Відповідно до ст.152 ЦПК України (в редакції чинній на момент постановлення оскаржуваної ухвали) позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Відповідно до ч.3 ст.152 ЦПК України (в редакції чинній на момент постановлення оскаржуваної ухвали) види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

З роз'яснення, даного Пленумом Верховного Суду України в постанові від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» вбачається, що розглядаючи заяву про забезпечення позову суддя має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання та утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимоги, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому, загроза утруднення або неможливості виконання рішення суду наявні тоді, коли у сторони спору до його вирішення є можливість розпорядитися об'єктом прав, що став предметом спору.

Таким чином, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, а також те, що майно (в тому числі рухоме майно, грошові суми тощо) яке є у відповідача на момент пред'явлення до нього позову, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Оскільки предметом спору є вимоги майнового характеру, заявником обґрунтовані причини звернення із заявою про забезпечення позову, то суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо необхідності вжиття заходів до забезпечення позову.

Разом з тим, обираючи відповідний захід забезпечення позову та накладаючи арешт на комплекс нежитлових виробничих будівель та споруд, що належать відповідачеві на праві власності, суд першої інстанції не врахував, що види забезпечення позову в силу ч. 3 ст. 152 ЦПК України (в редакції чинній на момент постановлення оскаржуваної ухвали) мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Із Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта ТОВ «Південенерго» вбачається, що комплекс нежитлових виробничих будівель та споруд, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Південенерго» на підставі свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 від 16.06.2007 року, виданого виконавчим комітетом Новокаховської міської ради на підставі рішення №183 від 22.05.2007 року та у відповідача відсутнє інше майно, яке не обтяжене обмеженнями (а.с.191-192).

Згідно експертного висновку станом на 09.02.2016 року вартість нежитлових будівель і споруд, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, що належить ТОВ «Південенерго» на підставі свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 від 16.06.2007 року, складає 7166055,44 грн (а.с.213 зв).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, який згодом був уточнений та остаточно поданий до відповідача про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди завданих недоліками у виконаних роботах за договором про дольову участь у будівництві в розмірі 315589,4 грн.

Постановляючи ухвалу про забезпечення позову, шляхом накладання арешту на комплекс нежитлових виробничих будівель та споруд, які розташовані по АДРЕСА_1, судом в порушення вимог норм процесуального права, не встановлено співмірність, а також не прийнято до уваги, що арешт було накладено на нерухоме майно, що за своєю вартістю в декілька разів перевищує розмір заявлених позивачем вимог.

Тобто, вжиті судом першої інстанції заходи забезпечення позову є неспівмірними з заявленими позивачем позовними вимогами.

За таких обставин, ухвала суду першої інстанції постановлена за неповного дослідження доказів, у зв'язку з чим суд дійшов помилкового висновку про накладення арешту на все майно, вказане в заяві про забезпечення позову, а тому колегія суддів приходить до висновку, що ухвалу суду першої інстанції необхідно змінити та накласти арешт на комплекс нежитлових виробничих будівель та споруд, які розташовані по АДРЕСА_1, що належать ТОВ «Південенерго» на праві власності, у межах розміру сум позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржувана ухвала суду першої інстанції вже переглядалась в апеляційному порядку, за наслідками чого 24 лютого 2016 року було постановлено ухвалу про залишення в силі ухвали Комсомольського районного суду міста Херсона від 29 грудня 2015 року.

Так відповідно до ч.3 ст.370 ЦПК України (в редакції чинній з 15 грудня 2017 року) за результатами розгляду апеляційної скарги суд приймає постанову відповідно до ст.382 цього кодексу. При цьому за наявності підстав може бути скасовано раніше прийняту постанову суду апеляційної інстанції. Така ж норма містилася і в ст.318 ЦПК України, що діяв на момент постановлення ухвали апеляційного суду.

Враховуючи вищенаведене, ухвала колегії суддів апеляційного суду Херсонської області від 24 лютого 2016 року підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 24 лютого 2016 року скасувати.

Ухвалу Комсомольського районного суду міста Херсона від 29 грудня 2015 року змінити.

Накласти арешт на комплекс нежитлових виробничих будівель та споруд, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, що належить ТОВ «Південенерго» на підставі свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 від 16.06.2007 року, виданого виконавчим комітетом Новокаховської міської ради на підставі рішення №183 від 22.05.2007 року., в межах заявлених позовних вимог, а саме 315589,4 гривень.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий С.В. Радченко

Судді: І.В. Вейтас

А.Г. Колісниченко