АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Доповідач - Ратнікова В.М.
№ 22-ц/796/1853/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 759/12231/17

01 лютого 2018 року Апеляційний суд міста Києва у складі суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Гаращенка Д.Р.

- Борисової О.В.

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 05 грудня 2017 року, ухвалене під головуванням судді Ул'яновської О.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини, -

в с т а н о в и в :

16 серпня 2017 року ОСОБА_2 звернулася до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_3, в якому просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 та стягнути аліменти на своє утримання як дружини, з якою проживає малолітня дитина, в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно починаючи з дати звернення до суду і до досягнення спільною дитиною трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що має від шлюбу з ОСОБА_3 спільну дитину-доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Наразі шлюбні відносини між сторонами фактично припинились, вони стали проживати окремо, нею було подано до суду позовну заяву про розірвання шлюбу. Після припинення спільного проживання батьків малолітня дитина лишилася мешкати з матір'ю, батько їх відвідує лише епізодично, від виконання своїх батьківських обов'язків самоусунувся, доглядом та вихованням доньки не займається, матеріальної участі у забезпеченні інтересів дитини не приймає. Вказала, що в добровільному порядку погодити спосіб участі ОСОБА_3 у вихованні і утриманні спільної дитини не вдалося, що, в силу положень статей 180, 183, 184 Сімейного кодексу України, є підставою для стягнення аліментів за рішенням суду. Також посилалася на те, що, в зв'язку з доглядом за малолітньою дитиною, вона позбавлена можливості працювати і мати самостійний дохід. Таким чином, вважає, що на підставі положень статті 84 Сімейного кодексу України, з відповідача на її користь як дружини також підлягають стягненню аліменти на її утримання до досягнення дитиною трьох років.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 05 грудня 2017 року задоволено частково позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16 серпня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Стягнуто з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір в розмірі 640,00 грн..

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог, позивач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення Святошинського районного суду м. Києва від 05 грудня 2017 року змінити, задовольнивши її позовні вимоги повністю.

Апеляційну скаргу обґрунтовувала тим, що рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні вимог про стягнення аліментів на утримання дружини ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права, при неповному з'ясуванні обставин справи та без належної оцінки наявних у справі доказів. Суд першої інстанції помилково вважав, що для стягнення аліментів на користь дружини, з якою проживає дитина, що не досягла трирічного віку, необхідно встановити факт потреби в такій матеріальній підтримці та скрутне майнове становище отримувача аліментів, так як стаття 84 Сімейного кодексу України не передбачає таких вимог. Зазначила, що судом було допущено упереджене ставлення до неї в ході розгляду справи, зокрема, на неї покладався судом обов'язок доведення рівня матеріального забезпечення відповідача. Судом не було враховано, що на момент пред'явлення цього позову ОСОБА_3 був офіційно працевлаштований та мав стабільний дохід у вигляді заробітної плати, а після звільнення почав отримувати допомогу по безробіттю. В ході розгляду справи представник відповідача не заперечував, що останній винаймає житло, користується автомобілем, несе значні фінансові витрати на власні потреби, що також свідчить на користь того, що ОСОБА_3 має дохід, а відтак, і можливість надавати підтримку своїй дитині та її матері, що не врахував суд при вирішенні спору.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Згідно п. 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій та статус суддів», апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Відповідно до п. 8 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України в редакції Закону України № 2147 - VІІІ від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

В поданому на апеляційну скаргу відзиві представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_6 проти доводів апеляційної скарги заперечував, посилаючись на їх безпідставність. Зазначив, що доводи позивача про те, що ОСОБА_3 не надає матеріальної допомоги на утримання спільної дитини є безпідставними і надуманими, так як відповідач щомісячно перераховував певні суми на потреби доньки. ОСОБА_2 не підтвердила і не довела в ході розгляду справи судом першої інстанції існування тих обставин, якими вона обґрунтовувала свої вимоги, а тому суд правильно відмовив в задоволенні вимог про стягнення аліментів на її утримання. В свою чергу відповідач довів, що хворіє на невиліковну хворобу, яка потребує тривалого і дорогого лікування, в зв'язку з чим він втратив можливість працювати. Зазначив, що з 30 січня 2018 року ОСОБА_3 припиниться здійснюватися виплата допомоги в зв'язку з втратою працездатності, тобто, він залишиться взагалі без засобів до існування, що також підтверджує відсутність можливості надавати матеріальну допомогу дружині. Посилався на те, що ОСОБА_3 несе значні витрати на оренду квартири, так як потребує постійного і термінового лікування в місті Києві. Грошові кошти на поточні витрати отримує в борг, а тому такі витрати не можуть свідчити на користь існування у відповідача доходу.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_8 повністю підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_6 проти доводів апеляційної скарги заперечував, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням вимог закону, а доводи апеляційної скарги є безпідставними.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 01 вересня 2001 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Радомишльського району Житомирської області було зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2.

Від шлюбу мають спільну малолітню дитину - доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Також встановлено і не заперечується сторонами, що наразі вони припинили шлюбні відносини і проживають окремо.

Згідно довідки Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації вих. № 1885135 від 22 травня 2017 року, малолітня ОСОБА_4 зареєстрована і проживає разом з матір'ю, в квартирі за адресою: АДРЕСА_1.

Як вбачається з наказу Товариства з обмеженою відповідальністю «Альго-Фарм» від 02 березня 2017 року, позивачу ОСОБА_2 було надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, з 03 березня по 01 січня 2020 року.

Наявною в матеріалах справи копією трудової книжки ОСОБА_3 підтверджується, що з 15 лютого 2016 року він працював в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Компанія «Юнівест Маркетинг» начальником служби технічного обслуговування.

06 жовтня 2017 року ОСОБА_3 звільнено з роботи за угодою сторін, на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України.

30 жовтня 2017 року Державним центром зайнятості, на підставі ч. 1 ст. 23 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», розпочато виплату ОСОБА_3 допомоги по безробіттю.

Також наявними у справі медичними документами підтверджується, що ОСОБА_3 хворіє на тяжку хворобу (первинний міелофіброз), в зв'язку з чим витрачає значні кошти на регулярну оплату медичних послуг та купівлю лікарських препаратів.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 частково, стягуючи на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та відмовляючи у стягненні аліментів на утримання самої позивачки до досягнення спільною дитиною сторін трирічного віку, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 повинен приймати матеріальну участь в утриманні доньки, що свідчить про обґрунтованість вимог про стягнення аліментів для задоволення потреб дитини. Одночасно, так як позивач не довела, що її матеріальний стан є скрутним, а наявні у справі докази підтверджують понесення відповідачем значних сум на своє лікування, немає підстав для стягнення аліментів на утримання позивачки, як матері, з якою проживає дитина, що не досягла трирічного віку.

Відповідач ОСОБА_3 рішення Святошинського районного суду м. Києва від 05 грудня 2017 року не оскаржує, позивач ОСОБА_2 рішення оскаржує виключно в частині відмови в задоволенні позовних вимог, а тому, виходячи з положень ст. 367 ЦПК України, колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення вимог про стягнення аліментів на утримання позивачки, як матері, з якою проживає дитина, що не досягла трирічного віку, оскільки такий висновок не відповідає вимогам закону, з наступних підстав.

Так, стаття 84 Сімейного кодексу України встановила, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Таким чином, право матері, з якою проживає дитина, що не досягла трирічного віку, на утримання від батька дитини не залежить від її матеріального стану і рівня особистого доходу.

При вирішення питання щодо стягнення такого утримання з'ясуванню підлягає лише питання щодо наявності у чоловіка можливості надавати відповідну матеріальну допомогу.

Суд першої інстанції зміст статті 84 Сімейного кодексу України не врахував, в зв'язку з чим помилково послався в обґрунтування підстав для відмови у стягненні аліментів на користь ОСОБА_2 на недоведеність її скрутного матеріального становища та, як наслідок, потреби в отриманні аліментних виплат.

Вирішуючи питання щодо наявності у ОСОБА_3 можливості надавати допомогу дружині, яка доглядає за дитиною, колегія суддів враховує наступне.

Так, наявними у справі доказами достовірно підтверджується, що відповідач хворіє на тяжку хворобу та наразі не працевлаштований.

Разом з тим, суд також звертає увагу, що подані ОСОБА_3 медичні документи не свідчать про повну або часткову втрату ним працездатності та неможливість працювати на жодній роботі.

З наданих суду доказів також не вбачається, що відповідач потребує тривалого стаціонарного лікування, оскільки за весь період обстеження і лікування він перебував на стаціонарі дві доби.

З огляду на вказане, враховуючи, що наявними у справі доказами не підтверджується беззаперечно, що в зв'язку з виявленою у ОСОБА_3 хворобою він повністю втратив працездатність і не має фактичної змоги працевлаштуватися, а також приймаючи до уваги, що позивач ОСОБА_2 до досягнення донькою сторін ОСОБА_4 трирічного віку перебуватиме у відпустці по догляду за дитиною і не матиме самостійного доходу, колегія судів приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання позивачки, з якою проживає їх спільна дитина.

Визначаючи розмір належних до стягнення аліментів, колегія суддів враховує доводи відповідача ОСОБА_3 про те, що він потребує значних фінансових затрат на лікування, наразі не має постійного місця роботи, виплата йому допомоги по безробіттю буде припинена з 30 січня 2018 року в зв'язку з закінченням визначеного законом строку її призначення, та вважає за доцільне стягувати з відповідача на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання в розмірі 1/9 частини від усіх видів доходу щомісячно, що не буде для відповідача непомірно великим розміром.

Доводи ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_3 має певний дохід, оскільки у нього є кошти на найм житла, користування автомобілем, тощо, а тому він здатний оплачувати аліменти на користь дружини в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу, колегія суддів відхиляє, оскільки в матеріалах справи відсутні докази щодо наявності у ОСОБА_3 певного стабільного доходу, в той час як факт відсутності в нього офіційної роботи та існування обґрунтованої необхідності нести значні регулярні витрати на лікування документально підтверджені.

Заявлений позивачем до стягнення розмір аліментів на своє утримання та на утримання дитини в сукупності буде перевищувати половину від місячного доходу відповідача, а тому, враховуючи наявність у ОСОБА_3 тяжкої хвороби, необхідності винаймати житло для лікування в місті Києві, колегія суддів вважає визначений ОСОБА_2 розмір аліментів на її утримання суттєвим для відповідача, з огляду на що вбачає підстави для його зменшення.

За таких обставин, враховуючи все вищевикладене в сукупності, оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_2 є частково обґрунтованими, рішення Святошинського районного суду м. Києва від 05 грудня 2017 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача аліментів на утримання дружини ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права, а тому, підлягає скасуванню в цій частині із ухваленням нового рішення про часткове задоволення таких вимог і стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліментів в розмірі 1/9 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 16 серпня 2017 року і до досягнення донькою ОСОБА_4 трирічного віку, тобто, до ІНФОРМАЦІЯ_5.

Крім того, при вирішенні питання про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» було внесено ряд змін до Сімейного кодексу України, зокрема, збільшено мінімально допустимий розмір аліментів на одну дитину та встановлено, що він не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Вказаний Закон набрав чинності 08 липня 2017 року, тобто діяв станом на дату ухвалення оскаржуваного рішення, що не було враховано судом першої інстанції, внаслідок чого помилково визначено мінімальний розмір аліментів в розмірі не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення Святошинського районного суду м. Києва від 05 грудня 2017 року необхідно змінити в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину, зазначивши, що стягненню підлягають аліменти в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16 серпня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто, до ІНФОРМАЦІЯ_4.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 383, 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну позивача ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 05 грудня 2017 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення наступного змісту.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дружини - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на її утримання як дружини, з якою проживає малолітня дитина, аліменти в розмірі 1/9 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 16 серпня 2017 року і до досягнення донькою ОСОБА_4 трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 05 грудня 2017 року в частині визначення мінімального розміру аліментів на утримання дитини змінити, збільшивши його з 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В решті рішення Святошинського районного суду м. Києва від 05 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженау касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови виготовлено 02 лютого 2018 року.

Головуючий: Судді: