Справа № 548/10/18
Провадження № 2/548/156/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.01.2018 року м. Хорол

Хорольський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді - Миркушіної Н.С.,

при секретарі - Ващенко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Хорол цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Хорольської міської ради Полтавської області про визнання права власності на самочинно збудований гараж,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Хорольської міської ради Полтавської області про визнання права власності на самочинно збудований гараж, в обґрунтування якого вказав, що 24 червня 1998 року на засіданні виконовчого комітету Хорольської міської ради було розглянуто заяву позивача про дозвіл на будівництво гаража.

Рішенням виконавчого комітету Хорольської міської ради від 24 червня 1998 року дозволено позивачу побудувати гараж розміром 6,0 х 4,0 м біля будинку по АДРЕСА_2

24 липня 1998 року позивачу було видано дозвіл на проведення будівництва гаража розміром 6,0 х 4,0 м біля будинку по АДРЕСА_2

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 не з"явилися, але подали до суду заяву в якій прохали суд провести розгляд справи у їх відсутність.

В судове засідання представник відповідача Хорольської міської ради Полтавської області в судове засідання свого представника не направила, подала заяву про розгляд справи за відсутності представника міської ради, зазначивши, що міська рада позов визнає повністю.

У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, від яких надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням ч. 3 ст. 211 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється,що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Врахувавши позицію позивача,представника позивача, дослідивши матеріали справи, врахувавши думку відповідача, викладену у письмовій заяві, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

В силу ч. 4 ст. 206 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Згідно з ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Повноваження сторін на вчинення дій по визнанню позову судом перевірені.

Відповідач не обмежений в цивільній процесуальній дієздатності, а тому розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, включаючи і право на визнання позову.

Як вбачається з правових позицій Верховного Суду України, викладених в Постанові Пленуму Суду № 2 від 12.06.2009 Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи.

За вимогами ч. 3 ст. 12 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 13 Цивільно-процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 Цивільно-процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

В 1998 році позивач побудував гараж, але більших розмірів, ніж було дозволено рішенням виконкому Хорольської міської ради, тому він вважається самочинно збудованим.

Відповідно до довідки про вартість та технічний стан нерухомого майна від 11.09.2017 року побудований позивачем гараж є самовільним будівництвом та його віртість становить 51 288 грн.

20 вересня 2017 року позивач звернувся з заявою до виконавчого комітету міської ради про присвоєння адреси побудованому ним гаражу.

Рішенням виконавчого комітету Хорольської міської ради від 20 вересня 2017 року присвоєно адресу гаражу, побудованому ОСОБА_1 на підставі рішення виконавчого комітету Хорольської міської Ради народних депутатів від 24.06.1998 року № 351, та Дозволу на проведення робіт від 24.07.1998 року № 610/108,виданного Виконавчим комітетом Хорольської міської ради народних депутатів : АДРЕСА_1

Житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

З огляду на це, суд на підставі ч. 3 ст. 376 Цивільного кодексу України може визнати за позивачем право власності на самочинно збудоване нерухоме майно, а саме на гараж АДРЕСА_1

Відповідно до ст. 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати пребудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам.

Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно.

Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 392 Цивільного Кодексу Українивласник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 328 ЦК Україниправо власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За даних обставин суд приходить до висновку, що права позивача є доведеним, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення.

Вищевикладене дає суду законні підстави для задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного і керуючись ст..ст. 15, 16, 316,328, 331, 375, 392 ЦК України, ст.ст. 1-18, 76-81, 141, 209-241, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Хорольської міської ради Полтавської області про визнання права власності на самочинно збудований гараж,- задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на капітальний гараж, розташований по АДРЕСА_1

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення в апеляційний суд Полтавської області через Хорольський районний суд Полтавської області.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя : Н.С. Миркушіна