Провадження № 2-з/752/189/18
У Х В А Л А

09.10.2018 року Голосіївський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді Колдіної О.О.

при секретарі Якушко Т.А.,

розглянувши заяву позивача про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Російської Федерації в особі Посольства Російської Федерації в Україні про відшкодування моральної та матеріальної шкоди,-

в с т а н о в и в :

в провадженні Голосіївського районного суду м.Києва знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Російської Федерації в особі Посольства Російської Федерації в Україні про відшкодування моральної та матеріальної шкоди.

Відповідно до поданої заяви позивач просить стягнути з держави Російської Федерації завдану моральну шкоду в розмірі 1 091 650 грн., що еквівалентно 35 000 євро за офіційним курсом НБУ, та матеріальну шкоду в розмірі 8 000 грн., що є еквівалентом 256 євро за офіційним курсом НБУ на день підписання позову.

Представником позивача подано заяву про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на право вимоги в межах державного зовнішнього запозичення за трастовим договором, укладеним 24.12.2013 року між Україною, від імені якої діяв Міністр фінансів України, та компанією «The Law Debenture Trust Corporation p.l.c», у розмірі 1 136 555 гривень та заборони будь-яким суб»єктам права вчиняти будь-які дії, спраямовані на передачу повністю або частково цих прав вимоги будь-яким суб»єктам права (але не виключно, державам та іншим суб»єктам публічного права, фізичним особам, юридичним особам); шляхом зупинення здійснення платежів в межах державного зовнішнього запозичення з трастовим договором, укладеним 24.12.2013 року між Україною, від імені якої діяв Міністр фінансів України, та компанією «The Law Debenture Trust Corporation p.l.c», у розмірі 1 136 555 гривень та шляхом заборони Кабінету Міністрів України, Міністерству фінансів України, Національному банку України, Державному казначейству України іншим органам державної влади, їх посадовим та/або службовим особам здійснювати будь-які дії, пов»язані із здійсненням платежів в межах державного зовнішнього запозичення України перед Російською Федерацією у розмірі 1 136 555 гривень.

Свою заяву представник позивача обґрунтовує тим, що внаслідок збройної агресії Російської Федереації проти України та окупації Російською Федерацією частини теритрії Донецької області були порушені права ОСОБА_1, як людини та громадянина, що призвело до неможливості подальшого проживання останнього на окупованій території Донецької області та обумовило переселення останнього до м.Києва. В результаті збройної агресії Російської Федерації позивач зазнав сильних моральних та психологічних страждань, в зв'язку з чим вжиття заходів забезпечення позову на даній стадії є необхідним з метою уникнення порушення майнових прав позивача та неможливостя виконання рішення суду.

24.12.2013 р. між Україною та компанією «The Law Debenture Trust Corporation p.l.c» був укладений трастовий договір , за яким Україна отримала доларів США з 5-ти відсотковим зобов»язанням та видала Міністерству фінансів Російської Федерації зобов»яязання на вказану суму.

16.12.2015 р. Міжнародний валютний фонд розповсюдив офіційну інформацію, відповідно до якої виконавча рада МВФ ухвалила рішення стосовно статусу єврооблігацій України, держателем яких є Російська Федерація.

Згідно з офіційним прес-релізом МВФ, держателем вимоги, пов»язаної із єврооблігаціями на суму доларів США є Фонд національного добробуту Російської Фе6дерації.

Заявник зазначає, що зазначене право вимоги є майном, на яке може бути накладено стягнення в зв»язку з чим просить забезпечити позов у заявлений спосіб.

Представник позивача в судовому засіданні подану заяву підтримав повністю, просив суд її задовольнити.

Вислухавши представника позивача та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ст.150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов'язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 9 від 22.12.2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд, при розгляді заяви про забезпечення позову, повинен з»ясувати характер спору, що виник між сторонами, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами існує спір щодо відшкодування завданої моральної та матеріальної шкоди, що є вимогами майнового характеру.

Метою забезпечення позову є забезпечення виконання судового рішення.

Забезпечення позову - це сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо існує ймовірність невиконання судового рішення у майбутньому або виникнення складнощів під час його виконання.

Тобто, вжиття заходів забезпечення позову є заходом забезпечення в майбутньому виконання судового рішення.

Під час вирішення питання щодо наявності підстав для забезпечення позову суд повинен врахувати обґрунтованість заявленого клопотання, пов»язаність заходів забезпечення позову з предметом позову, співмірність заходів забезпечення із заявленими вимогами, а також запобігти порушенню прав третіх осіб в зв»язку з вжиттям судом заходів забезпечення позову.

Звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову, представник заявника просить суд накласти арешт на права вимоги в межах державного зовнішнього запозичення за трастовим договором, укладеним 24.12.2013 року між Україною та компанією «The Law Debenture Trust Corporation p.l.c», у розмірі 1 136 555 гривень, заборонити будь-яким суб»єктам права вчиняти будь-які дії, спраямовані на передачу повністю або частково цих прав вимоги будь-яким суб»єктам права; зупинити здійснення платежів в межах державного зовнішнього запозичення за трастовим договором, укладеним 24.12.2013 року між Україною та компанією «The Law Debenture Trust Corporation p.l.c» та заборонити Кабінету Міністрів України, Міністерству фінансів України, Національному банку України, Державному казначейству України іншим органам державної влади, їх посадовим та/або службовим особам здійснювати будь-які дії, пов»язані із здійсненням платежів в межах державного зовнішнього запозичення України перед Російською Федерацією у розмірі 1 136 555 гривень.

Спосіб забезпечення позову, заявлений стороною позивача, не відповідає характеру спірних правовідносин.

Зобов»язальні відносини між Україною та Російською Федерацією на підставі укладеного договору не є предметом спору.

Крім того, обгрунтовуючи заяву про забезпечення позову, будь-яких об»єктивних причин, які свідчать про ймовірність невиконання рішення суду в подальшому або ускладнення його виконання, заявник не зазначає.

Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для задоволення заяви представника позивача про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 149, 150 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Російської Федерації в особі Посольства Російської Федерації в Україні про відшкодування моральної та матеріальної шкоди відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п»ятнадцяти днів з дня її проголошення до Апеляційного суду м.Києва.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: