Номер провадження: 22-ц/785/163/18
Головуючий у першій інстанції Луняченко В. О.
Доповідач Журавльов О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.02.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Комлевої О.С., Кравця Ю.І.,

при секретарі Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Київського районного суду м. Одеси від 15 червня 2017 року,

встановила:

У грудні 2015 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулося до суду з вказаним позовом, просило суд стягнути в солідарному порядку з боржника ОСОБА_2, поручителя ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором №0 від 28.03.2008 року у розмірі 79296,60 доларів США та вирішити питання судових витрат.

Позов обґрунтовано тим, 28.03.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» (з 21.12.2009 року ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_2 укладено договір про надання споживчого кредиту №0, за умовами якого ОСОБА_2 було надано кредит у розмірі 75000,00 доларів США.

В забезпечення виконання кредитних зобов'язань позичальника між позивачем та ОСОБА_3 28.03.2008 року було укладено договір поруки №193044, згідно якого ОСОБА_3 зобов'язався відповідати за виконання позичальником усіх зобов'язань перед кредитором в повному обсязі, та була встановлена солідарна відповідальність поручителя та позичальника.

Умови кредитного договору відповідачем не виконуються, у зв'язку з чим станом на 25.11.2015 року виникла заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 79296,60 доларів США, яку позивач просив стягнути з відповідачів.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 15 червня 2017 року позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» задоволено частково.

Стягнуто на користь ПАТ «УкрСиббанк» з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором №0 від 28.03.2008 року у загальному розмірі 79296,60 доларів США, яка складається: з заборгованості за кредитом - 70830,10 доларів США, заборгованості за процентами за користування кредитом - 8466,50 доларів США, та пені у загальному розмірі 40550,38 грн. 38 коп., яка складається з пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 2191,36 грн., пені за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами - 38359,02 грн. Вирішено питання судових витрат.

У задоволенні позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором №0 від 28.03.2008 року як з поручителя відмовлено.

Зазначене рішення суду в частині відмови у задоволенні позову до ОСОБА_3 як з поручителя оскаржує в апеляційному порядку ПАТ «УкрСиббанк». В скарзі з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставиться питання про скасування судового рішення в цій частині та ухвалення нового рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Інші сторони судове рішення не оскаржували. Судове рішення переглядається в частині відмови в задоволенні позову ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_3

Апелянт повторно в судове засідання не з'явився. Про дату, час і місце розгляду справи в апеляційному суді повідомлявся належним чином.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Згідно ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що 28.03.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» (з 21.12.2009 року ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_2 був укладений договір про надання споживчого кредиту №0 з додатковим угодами №1 від 28.03.2008 року, №1 від 24.12.2008 року, №2 від 20.02.2009 року, відповідно до умов якого ОСОБА_2 було надано кредит у розмірі 75000,00 доларів США, шляхом зарахування кредитних коштів на рахунок відповідача.

В забезпечення виконання кредитних зобов'язань позичальника між позивачем та ОСОБА_3 28.03.2008 року було укладено договір поруки №193044, згідно якого ОСОБА_3 зобов'язався відповідати за виконання позичальником усіх зобов'язань перед кредитором в повному обсязі, та була встановлена солідарна відповідальність поручителя та позичальника.

Згідно розрахунку заборгованості наданого ПАТ «УкрСиббанк» з 20.01.2015 року позичальник не виконує свої зобов'язання по сплаті кредиту, у зв'язку з чим станом на 25.11.2015 року виникла заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 79296,60 доларів США та складається: з заборгованості за кредитом у сумі 70830,10 доларів США, заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 8466,50 доларів США. та пені у загальному розмірі 40550,38 грн. 38 коп., яка складається з пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом у сумі 2191,36 грн., пені за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами у розмірі 38359,02 грн.

Згідно ч. 1. ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Статтею 559 ЦК України передбачено спеціальні підстави припинення поруки. Так, порука припиняється: 1) з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності; 2) якщо після настання строку виконання зобов'язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем; 3) у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника; 4) після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, то порука припиняється, коли кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення, і визначається він роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а не посиланням на подію, яка має настати. Вказівкою на подію, яка має неминуче настати, визначається термін - певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення (ч. 2 ст. 251, ч. 2 ст. 252 ЦК).

Отже, умова договору поруки про припинення поруки після повного виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором, всупереч твердженню апеляційної скарги, не може вважатися встановленим сторонами договору поруки строком припинення поруки.

З розрахунку заборгованості вбачається, що позичальник припинив виконання своїх зобов'язань з 20.01.2015 року, тому саме з моменту прострочення повернення чергової частини у ПАТ «УкрСиббанк» виникло право вимоги дострокового повернення кредитного зобов'язання.

Оскільки з позовом до суду ПАТ «УкрСиббанк» звернулося лише 03.12.2015 року, тобто після спливу шестимісячного терміну з моменту, як виникло право вимоги до поручителя, договір поруки від 28.03.2008 року №193044, укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 припинив свою дію, тому позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором №0 від 28.03.2008 року (в системі обліку банку договір №1) як з поручителя, всупереч твердженню апеляційної скарги, задоволенню не підлягають.

Доказів, які б спростовували встановленні обставини апелянтом до суду не надано.

Враховуючи встановлене, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для відмови ПАТ «УкрСиббанк» у задоволенні позову щодо поручителя ОСОБА_3 Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги про порушення прав апелянта є необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 263, 375 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Суди розглядають цивільні справи відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановленим цим кодексом.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 13 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 268, п. 1 ч. 1 ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, судова колегія,

постановила:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 15 червня 2017 року в частині відмови публічному акціонерному товариству «УкрСиббанк» до ОСОБА_3 у задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитним договором №0 від 28.03.2008 року як з поручителя залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст Постанови складено 08 лютого 2018 року.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді О.С.Комлева

Ю.І.Кравець