Постанова

Іменем України

21 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 492/185/13-ц

провадження № 61-6942 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Висоцької В. С., Пророка В. В. (суддя-доповідач), Сімоненко В. М., Фаловської І. М., Штелик С. П.

учасники справи:

позивач-ОСОБА_6,
відповідачі: публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», ОСОБА_7,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Арцизького районного суду Одеської області у складі судді Борисової С. П. від 04 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області у складі колегії суддів: Цюри Т. В., Сидоренко І. П., Погорєлової С. О., від 15 листопада 2016 року.

Встановив:

У лютому 2013 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), ОСОБА_7 про визнання договору застави недійсним та стягнення матеріальної і моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 03 листопада 2011 року на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» у позивача вилучено заставне майно автомобіль Renault. Позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» обґрунтовував тим, що 20 травня 2008 року ОСОБА_7 отримала від банку кредит у розмірі 40 000,00 доларів США. В забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором ОСОБА_6 надано в заставу банку транспортний засіб марки Renault державний номерний знак (далі - ДНЗ) НОМЕР_1 та напівпричіп Schmitz ДНЗ НОМЕР_2. Позивач зазначає, що вказаний договір не укладав та майно вилучено незаконно.

Таким чином, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив визнати недійсним договір застави автотранспорту від 20 травня 2008 року № 252А/ZA та зобов'язати ПАТ КБ «ПриватБанк» повернути належні йому вантажний автомобіль Renault ДНЗ НОМЕР_1 та напівпричіп SCHMITZ ДНЗ НОМЕР_2 і стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» завдану йому моральну шкоду у розмірі 40 000,00 грн; стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» недоотримані ним доходи за договором вантажоперевезення у розмірі 131 670,00 грн. Збільшені позовні вимоги позивачем обґрунтовані тим, що 20 січня 2010 року між ним та ТОВ «ПП Енерджі» укладено договір про вантажні перевезення, відповідно до умов якого він мав отримати прибуток у зазначеному розмірі, проте, через вилучення у нього транспортних засобів за рішенням суду, він втратив свій прибуток, чим йому завдано збитків.

Рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 04 травня 2016 року позов задоволено частково; визнано недійсним договір застави автотранспорту від 20 травня 2008 року № 252А/ZA, укладений між ОСОБА_6 та закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та зобов'язано приватне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» повернути ОСОБА_6 вантажний автомобіль RENAULT ДНЗ НОМЕР_1 та напівпричіп SCHMITZ ДНЗ НОМЕР_2. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_6 моральну шкоду у розмірі 30 000,00 грн; вирішено питання про розподіл судових витрат; в задоволенні решти позовних вимог щодо стягнення завданих збитків, ОСОБА_6 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем доведено належними та допустимими доказам правомірність своїх вимог щодо визнання недійсним договору застави та стягнення з банку моральної шкоди. Що стосується стягнення збитків, суд першої інстанції виходив з недоведеності вказаних вимог.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 15 листопада 2016 року рішення Арцизького районного суду Одеської області від 04 травня 2016 рокузалишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, і судом першої інстанції не допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушень норм процесуального права.

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Обґрунтовуючи вимоги касаційної скарги, ПАТ КБ «ПриватБанк» посилається на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права та зазначає, що судами не враховано того, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду.

Правом на подачу відзиву (заперечень) на касаційну скаргу учасники справи не скористалися.

Відповідно до підпункту 4 пункту першого розділу XIII Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

08 лютого 2018 року зазначена справа передана на розгляд Верховного Суду.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до положень статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами установлено, що відповідно договору застави транспортного засобу від 20 травня 2008 року № 252А/ZA, з метою забезпечення кредитного зобов'язання ОСОБА_7 перед банком, ОСОБА_6 передав в заставу належні йому транспортні засоби: вантажний автомобіль RENAULTДНЗ НОМЕР_1 та напівпричіп SCHMITZ ДНЗ НОМЕР_2, загальною вартістю 30 400,00 доларів США.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 27 квітня 2012 року рішення Арцизького районного суду Одеської області від 01 листопада 2011 року, яким звернуто стягнення на квартиру, яка належить ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та транспортні засоби RENAULT ДНЗ НОМЕР_1 та напівпричіп SCHMITZ ДНЗ НОМЕР_2, які належать ОСОБА_6, скасоване в частині звернення стягнення на квартиру, яка належить ОСОБА_7 та ОСОБА_8, в іншій частині рішення залишено без змін.

Згідно копії акту від 29 січня 2010 року у ОСОБА_6 вилучено транспортні засоби та за договором № 252А/ZA від 20 травня 2008 року передані у заставу Банку.

Згідно із висновком судово-почеркознавчої експертизи від 11 лютого 2014 року № 6294/02, підписи від імені ОСОБА_6 у наданих на експертизу примірниках договору застави автотранспорту від 20 травня 2008 року № 252А/ZA, укладених між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6, розміщених в нижній частинах першої, другої, третьої та четвертої сторінок документів в графах «Заставодавець» та на четвертих сторінках в розділі «Юридичні адреси та реквізити сторін» в графі «Заставодавець» ліворуч від підпису ОСОБА_6 (у кожному документі), виконані не самим ОСОБА_6, а іншою особою. Ці підписи виконані з наслідуванням підпису ОСОБА_6

Крім того, представником банку у суді першої інстанції порушено клопотання про застосування строку позовної давності до вимог позивача.

Суд першої інстанції з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції не застосував наслідки пропуску строку позовної давності у вказаній справі, посилаючись на те, що початком перебігу трирічного строку для звернення до суду, в даному випадку слід вважати дату прийняття рішення про звернення стягнення на предмет застави Арцизьким районним судом Одеської області від 03 листопада 2011 року. Позивач звернувся до суду 01 лютого 2013 року.

Проте повністю погодитись із такими висновками судів не можна.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб'єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно із частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Так, у касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначає про те, що 27 червня 2009 року банк звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_6 про звернення стягнення, в тому числі і на майно ОСОБА_6 Отже, ОСОБА_6 знав про порушення свого права, оскільки приймав участь у розгляді справи.

Частково задовольняючи позов, суди, в порушення вимог статті 261 ЦК України, не з'ясували початок перебігу строку позовної давності, оскільки не встановили момент з якого позивач дізнався або міг довідатися про порушення свого права, тому висновки судів першої та апеляційної інстанції щодо строку позовної давності ґрунтуються на припущеннях.

Таким чином, суду першої інстанції слід перевірити момент, з якого позивач дізнався або міг дізнатися про порушення свого права, оскільки це впливає на початок перебігу строку позовної давності.

Відповідно до статті 400 ЦПК України касаційний суд позбавлений можливості вирішувати питання щодо встановлення обставин та оцінки доказів, які не були встановлені та досліджені судом, а отже, не може вирішити спір по суті за результатами касаційного перегляду.

За таких обставин колегія суддів вважає, що наявні підстави, визначені пунктом 1 частини третьої статті 411 ЦПК України, для скасування ухвалених рішень з направленням справи до суду першої інстанції на новий розгляд.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416, 419, підпунктом 4 пункту 1 розділу ХIII «Перехідні положення» ЦПК України,

Постановив:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Арцизького районного суду Одеської області від 04 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 15 листопада 2016 рокускасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

В.В. Пророк

В.М. Сімоненко

І.М. Фаловська

С.П. Штелик