Постанова

Іменем України

25 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 127/28820/15-ц

провадження № 61-16814св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) - фізична особа-підприємець ОСОБА_4,

відповідач (позивач за стрічним позовом) - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Вінницької області від 29 травня 2017 року у складі колегії суддів: Копаничук С. Г., Медвецького С. К., Панасюка О. С.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2015 року фізична особа-підприємець ОСОБА_4 (далі - ФОП ОСОБА_4.) звернулася до суд уз позовом до ОСОБА_5 про стягнення коштів, пені та договірних санкцій.

Позовна заява мотивована тим, що 19 вересня 2015 року між ФОП ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладено договір № 23082 про надання агентських послуг по пошуку нерухомого майна для придбання .

Відповідно до умов Договору Виконавець в інтересах Замовника протягом визначеного в договорі періоду зобов'язався надати за плату комплекс агентських послуг по пошуку об'єкта нерухомості для придбання його у власність останнім на умовах передбачених Договором. Умовами Договору було погоджено, що якщо при огляді об'єкту нерухомості присутні, крім Замовника, інші особи, чинність даного Договору поширюється на них, у випадку придбання такими особами об'єкту нерухомості, про що зазначається в Акті приймання виконаних послуг.

Пунктом 3.1 Договору сторонами було погоджено порядок розрахунків та порядок оплати Замовником послуг Виконавця, а саме: у випадку придбання будь-якого з об'єктів нерухомості, вказаного в Акті приймання виконаних послуг, оплатити послуги Виконавцю в розмірі 4 % від реальної ринкової вартості придбаного об'єкта нерухомості на день укладання правочину, на підставі якого здійснюється відчуження об'єкту нерухомості на користь Замовника , але ця сума не може бути меншою 20 мінімальних заробітних плат.

Оплатити Виконавцю вартість виконаних послуг в день укладання угоди про відчуження об'єкта нерухомості на користь Замовника або осіб, зазначених в пункті 3.1.4 Договору. Пункт 3.1.4. визначає наступне коло осіб при придбанні якими об'єкта нерухомості зазначеного в Акті приймання виконаних робіт Замовник зобов'язується оплатити послуги Виконавця: будь-хто із подружжя, дітьми, батьками, родичами , в тому числі дітьми, батьками, родичами іншого подружжя, особами, які були присутні при огляді об'єкта нерухомості та інші.

29 вересня 2015 року дружиною відповідача ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу № 1502 від 29 вересня 2015 року, було оформлено право власності на нерухоме майно, зазначене сторонами в Акті приймання виконаних робіт та розташоване за адресою: АДРЕСА_1. Отже ОСОБА_5 повинен сплатити ФОП ОСОБА_4 27 560,00 грн. Також позивач вважала за доцільне заявити до стягнення штрафних санкцій в зв'язку з невиконанням Відповідачем своїх зобов'язань, а саме пеню в розмірі 1 845,83 грн та договірну санкцію в розмірі 55 680,00 грн.

ФОП ОСОБА_4, з урахування уточнень, просила суд стягнути із ОСОБА_5 на свою користь борг в розмір 27 560,00 грн, 1 845,83 грн пені та 55 120,00 грн договірної санкції.

У лютому 2016 року ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічними позовними вимогами до ФОП ОСОБА_4 про визнання недійсними пунктів договору про надання послуг.

Зустрічні позовні вимоги мотивовано тим, що згідно частин першої та третьої статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. У відповідності до статті 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. Тобто, не можна без згоди особи покласти на неї обов'язок вчинити якусь дію або утриматися від вчинення такої дії.

Положення Договору від 19 вересня 2015 року № 23082 про надання агентських послуг по пошуку нерухомого майна для придбання не можуть створювати для нього обов'язків щодо дій його дружини, оскільки вона не була проінформована про умови, зміст та наслідки цього зобов'язання, його не підписувала та, крім цього, багатостороннього правочину між сторонами, в розумінні статті 202 ЦК України, не укладалось.

Пункт 1.4., підпункт 2.1.5 пункту 2.1 та частини 3.1.4.1 - 3.1.4.4 підпункту 3.1.4. пункту 3.1 Договору від 19 вересня 2015 року № 23082 є недійсними, оскільки вони (пункти) впливають на його права та обов'язки відносно дій третіх осіб без взаємного погодження та, крім того, встановлюють відповідальність за дії третіх осіб.

ОСОБА_5 просив суд визнати не дійсними пункт 1.4, підпункт 2.1.5 пункту 2.1., частини 3.1.4.1. - 3.1.4.4. підпункту 3.1.4 пункти 3.1. пункти 5.2, 5.3., 5.4 договору від 19 вересня 2015 року № 23082 про надання агентських послуг по пошуку нерухомого майна для придбання, укладеного між ним та ФОП ОСОБА_4

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 28 листопада

2016 року позовні вимоги ФОП ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення коштів, пені та договірних санкцій задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ФОП ОСОБА_4 1 143,80 грн в рахунок оплати наданих послуг з урахуванням індексу інфляції та 30,00 грн 3 % річних у зв?язку з несвоєчасним виконанням зобов?язань.

Позовні вимоги ОСОБА_5 до ФОП ОСОБА_4 задоволено.

Визнано недійсними пункт 1.4, підпункт 2.1.5 пункту 2.1., частини 3.1.4.1. -3.1.4.4. підпункту 3.1.4 пункту 3.1. пункти 5.2, 5.3., 5.4 договору від 19 вересня 2015 року № 23082 про надання агентських послуг по пошуку нерухомого майна для придбання, укладеного між ОСОБА_5 та ФОП

ОСОБА_4

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ФОП ОСОБА_4 85,00 грн в рахунок відшкодування судових витрат.

Стягнуто з ФОП ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 551,20 грн в рахунок відшкодування судових витрат.

Додатковим рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від

12 січня 2017 року у задоволенні позовних вимог ФОП «ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення пені відмовлено.

Додатковим рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від

03 лютого 2017 року у задоволенні позовних вимог ФОП ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення штрафних санкцій відмовлено.

Додатковим рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від

16 березня 2017 року у задоволенні позовних вимог ФОП ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення договірних санкцій відмовлено.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог

ФОП ОСОБА_4 суд першої інстанції, встановивши факт укладення між сторонами спірного договору, фактичне надання послуг виконавцем, виходив із того, що ОСОБА_5 порушено обов'язки із своєчасної оплати послуг, а тому, посилаючись на те, що тарифи та вартість послуг в договорі не зазначені, стягнув кошти, самостійно встановивши їх розмір.

Задовольняючи зустрічні позовні вимоги ОСОБА_5 суд виходив з того, що з огляду на статтю 18 Закону України «Про захист прав споживачів» у спірних пунктах існує істотний дисбаланс прав та обов'язків сторін, що завдають шкоди споживачеві, а тому визнав їх недійсними, оскільки вони покладають зобов'язання за цим договором на третіх осіб, які договір не укладали, та містять несправедливі умови, зокрема, завищений розмір санкцій за невиконання умов договору та лише щодо клієнта.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 29 травня 2017 року апеляційну скаргу ФОП «ОСОБА_4 задоволено частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28 листопада

2016 року, додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12 січня 2017 року та додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03 лютого 2017 року скасовано.

Ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ФОП ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення коштів задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ФОП ОСОБА_4 в рахунок оплати послуг за договором про надання агентських послуг 27 560,00 грн та

1 845,83 грн пені.

У задоволенні решти позовних вимог ФОП ОСОБА_4 відмовлено.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_5 до ФОП ОСОБА_4 про визнання недійсними окремих пунктів договору задоволено частково.

Визнано недійсними пункт 1.4, підпункт 2.15 пункту 2.1, пункти 5.3, 5.4 договору від 19 вересня 2015 року № 23082 про надання агентських послуг по пошуку нерухомого майна для придбання, укладеного між ОСОБА_5 та ФОП ОСОБА_4

У задоволенні іншої частини зустрічних позовних вимог ОСОБА_5 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ФОП ОСОБА_4 1 109,85 грн у відшкодування судових витрат.

Стягнуто з ФОП ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 551,20 грн в рахунок відшкодування судових витрат.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та додаткові рішення цього ж суду, та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позовних вимог ФОП ОСОБА_4 та часткове задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_5, суд апеляційної інстанції виходив із того, що при укладанні договору сторони визначили істотні умови договору, шляхом його підписання (свобода договору). ОСОБА_5 не відмовився від його укладання.

16 червня 2017 року ОСОБА_5 через засоби поштового зв?язку подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення апеляційного суду Вінницької області від 29 травня 2017 року та залишити в силі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28 листопада 2016 року, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судом норм матеріального та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України встановлено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У квітні 2018 року касаційна скарга разом із матеріалами цивільної справи надійшла до Верховного Суду.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на таке.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 6 ЦК України визначено, що сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 ЦК України).

Згідно положень статті 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов'язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов'язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Суд апеляційної інстанції на підставі належним чином оцінених доказів встановив, що ОСОБА_5, будучи вільним в укладенні договору та визначенні його умов, керуючись свободою договору, наданою статями 6, 627 ЦК України, умови договору з виконавцем з урахуванням вимог статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» визначив, не відмовився від його укладення та приймав його виконання. Придбання квартири, що була предметом виконаної агентської угоди, було здійснено дружиною Замовника - ОСОБА_6, яка до того ж була присутньою за цим договором при її огляді. Неможливість надання всього комплексу запропонованих послуг виникла з вини Замовника, який не повідомив про угоду. Тому висновок суд проте, що Замовник відповідно до частини другою статті 903 ЦК України повинен виконати умови договору та виплатити Виконавцеві плату є обґрунтованим.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність ухваленого судового рішення не впливають, а направлені виключно на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення апеляційного суду Вінницької області від 29 травня 2017 року - без змін, оскільки підстави для скасування судового рішення відсутні.

За змістом частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 липня 2017 року зупинено виконання рішення апеляційного суду Вінницької області від 29 травня 2017 року до закінчення касаційного провадження.

Враховуючи те, що касаційна скарга ОСОБА_5 підлягає залишенню без задоволення, відповідно до положень частини третьої статті 436 ЦПК України Верховних Суд поновлює виконання рішення апеляційного суду Вінницької області від 29 травня 2017 року.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Вінницької області від 29 травня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення апеляційного суду Вінницької області від

29 травня 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

В. М.Коротун

М. Є.Червинська