Справа№592/7260/17
Провадження №2/592/849/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2018 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми в складі:

головуючого судді Корольової Г.Ю.

за участю секретаря Строколіс В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: газета»Вперед», телеканал «Україна» про захист честі, гідності та ділової репутації,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2017 року позивач звернувся до суду з вищеозначеним позовом, в якому просить: визнати недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію інформацію відносно нього, поширену ОСОБА_2 в сюжеті новин телевізійної програми «Сьогодні» на телевізійному каналі «Україна», яка транслювалася о 15 годині 00 хвилин 23 травня 2017 року, а саме, де ОСОБА_2 в контексті Сульського сільського голови ОСОБА_1 дослівно зазначив:»он не хочет мне дать построиться по одной простой причине: потому что у него своя агрофирма, личная, записана на родственника и свой магазин и кафе в том же селе. Он считает себя там царьком..» та інформацію поширену в газеті «Вперед» за 26 травня 2017 року №20 (847231) в якій ОСОБА_2 дослівно зазначив: «Сільський голова навмисно не дає мені будуватися, бо бачить в мені конкурнета. У нього теж є магазин на території села, неподалік мого кафе. Я для нього конкурент»;

2) Зобов'язати ОСОБА_2 пошири публічні вибачення перед ОСОБА_3 за приниження честі, гідності та ділової репутації, що полягало у розповсюдженні відомостей, які не відповідають дійсності та спростувати такі відомості у сюжеті новин «Сьогодні» на телеканалі «Україна» та в газеті «Вперед»;

3) Стягннути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1598 грн.20 коп. на відшкодування матеріальних збитків та 50000 грн. на відшкодування моральниї шкоди.

В обгрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що знайомі повідомили йому про те, що 23 травня 2017 року о 15 годині в сюжеті новин телевізійної програми «Сьогодні» на телевізійному каналі «Україна», в якій зокрема повідомлялося про обставини із будівельними роботами дороги, що мали місце напередодні. Прямий трансляції не бачив, а переглянув сюжет на офіційному сайті телевізійного каналу «Україна» і побачене здивувало, навіть, вразило, відчув біль в грудях і області серця і вже наступного дня 24.05.2017 року був вимушений звернутися до лікаря і був госпіталізований на стаціонар Сумської центральної клінічної лікарні, де проходив лікування до 01.06.2017 року включно з діагнозом «ІХС: дифузний кардіосклероз». У сюжеті новин, які транслювалися всією країною йшлося про конфлікт підприємця та місцевої влади відносно будівництва відрізку дороги під'Їзду (з'їзд з міжнародної траси) до кафе, що належить ФОП ОСОБА_2 (надалі відповідач). Сам сюжет новин, який підготовлений журналістами телеканалу «Україна» у повній мірі відобразив події, які мали місце у с. Сула Сумського району Сумської області. Журналістами інформація викладена правдиво і до них немає ніяких претензій. Те, що сталло причиною погіршення стану здоров'я позивача із послідуючою госпіталізацією до медичного закладу є виступ відповідача «на камеру», де відповідач щодо нього як голови Сульської сільської ради зазначив російською мовою: «Он не хочет мне дать построиться по одной простой причине: потому что у него своя агрофирма, личная, записана на родственника и свой магазин и кафе в том же селе. Он считает себя там царьком..». Вже після виходу сюжету новин на телеканалі «Україна», в газеті «Вперед» за 26 травня 2017 року №20 (847231) в якій ОСОБА_2 дослівно зазначив: «Сільський голова навмисно не дає мені будуватися, бо бачить в мені конкурнета. У нього теж є магазин на території села, неподалік мого кафе. Я для нього конкурент».

Позивач ввважає, що відомості наведені як в сюжеті новин телевізійної програми «Сьогодні» від 23 травня 2017 року, так і в статті «Битва за дорогу в Сулі» газети Сумського району Сумської області «Вперед» за 26.05.2017 року №20 є недостовірними, оскільки зазначені події не відповідають дійсності та ніколи не відбувались, а такі слова як «царьок» - є образою для позивача, а тому розповсюджену інформацію слід визнати недостовірною, та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги у повномуобсязі та додатково пояснила, що позивач не має агрофірми, магазину та кафе. Його посада є виборною і олдносельчане віддали свої голоси, виразивши таким чином довіру очилити село, а розповсюдження інформація стосовно того, що він є власником і кафе, і магазину, а ще й агрофірми завдала удару по беззаперечній репутації сільського голови і довелося докладати додаткових зусиль для організації свого життя, а саме: виправдовуватися перед односельцями та зазнав негативних ємоційних хвилювань. Внаслідок чого погіршився стан здоровья та вимушений пройти курс лікування. Висловлення відповідача як «царьок» вважає образливим і є зневажливе слово, вираз зменшливе до «царя», а оскільки відповідач дав інтервью російською мовою, то тлумачити в аспекті російською мовою і в толковому словарі «царек» є существительное, одушевленное, мужской род і означає в розмовному та зневажливому відношенні «безраздельный правитель сравнительно малочисленного коллектива» або «вождь племени». Позивач не вважає себе «вождем племени» і зовсім не бажає ні собі, ні комусь іншому такого статусу.

Відповідач у судовому засіданні з позовом не згоден повністю і підтримав свої заперечення, які надіслав до суду та пояснив, що він не був ініціатором виступу у телепередачі програми «Сьогодні» на телеканалі «Україна» та у газеті «Вперед». Саме позивач запросив журналистів для висвітлювання проблеми, яка сталася у с. Сула Сумського району, Сумської області. Він не бажав давати будь-яку інформацію, але його запросили до телебачення з матеріалами, щоб встановити істину. Він приніс документи, які підтверджували наявність у нього як ФОП приміщення кафе на території с. Сула і яке він намагається зробити як культурним центром і прикрасом для села і з цієї метою вирішив здійснити будівництво відрізку дороги під'їзду (з'їзд з міжнародної траси), де водії автомобілів могли б відпочити і рухатися далі, але сільський голова позивач розпочав вселяко перешкоджати будівництву цього відрізку та запросив і правоохоронні органі, і працівників автомобільних доріг, і журналістів. Ніхто не бачив порушень, крім позивача і на прохання журналістів дати інтерв'ю, погодився, але йому не повідомили, що саме буде показано по телебаченню та написано у газеті. Він не заперечує, що у своєї розмові висказав слово «царьок», але було сказано не в образливій форме, а вважає, що якщо порівняти державу, то голова держави - це «царь», «правитель», а сільський голова меньша територія, то він «царьок», де населення йому підчиняється. Стверджує, що раз він публічна особа, та повинен був готовим до критичного реагування з боку суспільства. Що стосується інформації власного магазину, кафе та агрофірми, то сказав, що вони записані на родичів, а це відповідає дійсності.

Представники 3-х осіб: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у судовому засіданні не погоджуються з позовними вимогами і підтвердили, що дійсно ініціатором передачі був позивач, який запросив їх висвітлювати проблему яка сталась з підприємцем - відповідачем з приваоду будівництва дороги до його кафе в с. Сула і з цієї метою вони приїхали і побачили, що дійсно ОСОБА_2 облаштовує кафе шляхом будівництва з'їзду з траси до кафе і коли перевірили документи, то вони були у порядку і були дозвіли з тих організацій, які відповідали у цієї сфері. Було взято інтерв'ю у відповідача, але у сюжеті тільки 15 секунд, де потрібно викласти більш ємоційні і зворушливі ємоції. ОСОБА_2 сюжет не був показан і йому було невідомо, що буде передано по телебаченню і написано у газеті. При зустрічі з ним не відчувалось з його боку образ до сільського голови позивача. Крім того, ОСОБА_5 у судовому засіданні розповіла, що при зустрічі з другими мешканцями села, вони сами повідомили, що сільський голова дійсно має агрофірму та кафе, яке напроти кафе відповідача, хоча вони записані на його родичів. В селі все про все знають.

Вислухавши представника позивача, відповідача, трет'їх осіб, перевіривши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною, передбачено право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Аналіз законодавства України та практики Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого є обов'язковою з усіх питань, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції про захист прав і основних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року та рішення (правові висновки) якого підлягають застосуванню судами України при ухваленні судових рішень, надають можливість зробити суду висновок, що при розгляді справ за вимогами про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації важливим є визначення: чи є відомості, на негативності яких наполягає позивач інформацією (фактами) або оціночними судженнями відповідача - розповсюджувача вказаної інформації, висловленими ним на реалізацію своїх власних поглядів та ідей, оскільки «Існування фактів можна довести, тоді як правдивість оцінних суджень доведенню не підлягає».

За змістом ст. 68 Конституції України кожен зобов»язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Відповідно до ч.1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Вимогами ст. 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В абзаці 1 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27 лютого 2009 року позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред'явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім'ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права.

Право кожного на повагу до його гідності визначено в ст. 38 Конституції України. Як зазначено у роз'ясненнях Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи» чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихологічної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло.

Як випливає із змісту ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його честі та гідності. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Відповідно до ст. 299 ЦК України, фізична особа має право на недоторканість своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації .

Судом встановлено, що інформація наведена у сюжеті новин телевізійної програми «Сьогодні» на телевізійному каналі «Україна», яка транслювалася о 15 годині 00 хвилин 23 травня 2017 року, а саме, де ОСОБА_2 в контексті Сульського сільського голови ОСОБА_1 дослівно зазначив:»он не хочет мне дать построиться по одной простой причине: потому что у него своя агрофирма, личная, записана на родственника и свой магазин и кафе в том же селе. Он считает себя там царьком..» та інформацію поширену в газеті «Вперед» за 26 травня 2017 року №20 (847231) в якій ОСОБА_2 дослівно зазначив: «Сільський голова навмисно не дає мені будуватися, бо бачить в мені конкурнета. У нього теж є магазин на території села, неподалік мого кафе. Я для нього конкурент» стосовно порушення честі, гідності та ділової репутації позивача, не знайшла свого підтвердження у судовому засіданні.

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27 лютого 2009 року юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист честі, гідності, ділової репутації, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Також, поширенням інформації є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи.

Таким чином, згідно з положеннями статті 277 ЦК і статті 12 ЦПК позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено саме його особисті немайнові права. Суб'єктивна думка про характер цих відомостей (впевненість у тому, що вони відповідають дійсності) виключає відповідальність за їх поширення.

За правилами ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати. Відповідно до частини 2 статті 30 ЗУ Про Інформацію оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовностилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» від 16 листопада 1992 року N 2782-XII свобода слова і вільне вираження у друкованій формі своїх поглядів і переконань гарантуються Конституцією України і відповідно до цього Закону означають право кожного вільно і незалежно шукати, одержувати, фіксувати, зберігати, використовувати та поширювати будь-яку інформацію за допомогою друкованих засобів масової інформації.

Відповідно до ч.1 ст.6 цього Закону діяльність друкованих засобів масової інформації - це збирання, творення, редагування, підготовка інформації до друку та видання друкованих засобів масової інформації з метою її поширення серед читачів - здійснюючи свою діяльність на засадах професійної самостійності, журналіст використовує права та виконує обов'язки, передбачені Законом України «Про інформацію» та цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.26 цього Закону журналіст має право: 1) на вільне одержання, використання, поширення (публікацію) та зберігання інформації; 2) відвідувати державні органи, органи місцевого самоврядування, а також підприємства, установи і організації та бути прийнятим їх посадовими особами.

Таким чином поширення (публікація) інформації в газетній статті є нічим іншим, як реалізація журналістом своїх прав, наданих та гарантованих йому Конституцією України, Законом України «Про інформацію» та Законом України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні».

Відповідно до норм ст.41 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» державні органи, організації та об'єднання громадян несуть відповідальність за порушення законодавства про друковані засоби масової інформації.

Порушеннями законодавства України про друковані засоби масової інформації є, зокрема порушення прав журналіста, встановлених цим Законом.

За ці порушення винні особи притягаються до дисциплінарної, цивільно-правової, адміністративної або кримінальної відповідальності згідно з чинним законодавством України.

Відповідно до ст.30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовностилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості (ч.2).

У відповідності до п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року N 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Оціночними судженнями є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

У відповідності до п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року N 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації (далі - Декларація), схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні ОСОБА_6 Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) ОСОБА_7 Європи про право на недоторканість приватного життя.

Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).

У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися "виставити" себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.

У зв'язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки позивач, будучи публічною особою, мав би усвідомити, що він самостійно та свідомо відкриває себе для критики, яка у демократичному суспільстві може цілком правомірно здійснюватись у формі, яка не є обов'язково приємною для позивача, навіть, шокуючою.

При цьому, позивач, мав бути готовий до того, що критика на його адресу може бути зроблена у спосіб та за стилем, які не будуть схвальними для позивача.

Слід зазначити, що зі змісту поширеної інформації не вбачається, що така інформація ганьбить честь та гідність позивача, завдає шкоди його діловій репутації.

Позивачем не доведено, що розповсюджена інформація призвела до негативних наслідків, що дискредитує його.

Зважаючи на викладене суд приходить до висновку, що інформація наведена у в сюжеті новин телевізійної програми «Сьогодні» на телевізійному каналі «Україна» та у газеті «Вперед» не може розглядатись як поширення неправдивих відомостей так, як судом не встановлено, що фактично метою цих дій було приниження честі, гідності та ділової репутації певної особи.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги про захист честі, гідності, ділової репутації та стягнення моральної та матеріальної шкоди задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. 68 Конституції України, ст.17 Загальної Декларації прав людини, ст.1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 15, 16,23, 277, 297, 1167 Цивільного кодексу України, Постановою Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 року "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", Постановою Пленуму Верховного суду № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", ст. 17 Закону України від 23.02.2006 року "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", ст.ст. 5, 12, 76-81, 263-265,268 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_8, треті особи: газета "Вперед", телеканал "Україна" про захист честі, гідності та ділової репутації - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Апеляційного суду Сумської області. .

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у розгляді справи (вирішення питання без повідомлення (виклику) учасників справи, визначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Г.Ю. Корольова