АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/245/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2018 року м. Хмельницький

Апеляційний суд Хмельницької області в складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Корніюк А.П., Талалай О.І., Ярмолюка О.І.

секретар Медведчук Н.Д.,

за участю апелянта ОСОБА_4, його представника ОСОБА_5, позивачки ОСОБА_6, її представника ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу №686/24929/16-ц за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 03 травня 2017 року (суддя Мороз В.О.) у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей Хмельницької міської ради, про позбавлення батьківських прав.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд

в с т а н о в и в :

В грудні 2016 року ОСОБА_6 звернулася до суду із позовом, в якому зазначала, що від шлюбу із відповідачем, який розірвано 01.02.2010 року, мають доньку ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1. Позивачка вказує, що дитина проживає із нею, всі питання пов'язані із вихованням та утриманням ОСОБА_8 вирішуються нею особисто без участі відповідача. Як зазначає ОСОБА_6, відповідач життям дитини не цікавився, не телефонував, не виявляв бажання спілкуватися із дитиною та приймати участь у її вихованні, ніколи не відвідував доньку ні вдома ні в начальних закладах. Позивачка вважає, що ОСОБА_4 не бажає приймати участь у вихованні дитини і тому просила суд позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 03 травня 2017 року позов задоволено. Позбавлено батьківських прав ОСОБА_4 відносно малолітньої дочки ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1. Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що при винесенні оскаржуваного рішення судом порушено норми матеріального та процесуального права, не в повному обсязі та не об'єктивно досліджено докази, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. Апелянт вказує, що позивачка перешкоджала та перешкоджає йому у спілкуванні із донькою, налаштовує її проти батька, не повідомляє де проживає, де навчається, в якому медичному закладі проходить огляди. На думку апелянта, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази ухилення його від виховання доньки. ОСОБА_4 вказує на те, що судом невраховано неодноразове його звернення до суду із позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною. Крім того, як зазначає апелянт, він бажає приймати участь у вихованні дитини, бути її батьком, допомагати їй матеріально; він ніколи не відмовлявся від спілкування з дитиною, виявляв бажання зустрітися з донькою, приймати активну участь у її вихованні та спілкуванні, цікавився процесом її навчання, сплачував кошти за навчання у ХДШО та ДМП, уклав договір медичного страхування ОСОБА_8 і з 24.09.2015 року щорічно сплачує страхові платежі. Апелянт не погоджується із висновком приватного спеціаліста ОСОБА_9, оскільки він носить однобічний характер. На підставі викладеного апелянт просив суд скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким відмовити в задоволені позовних вимог.

Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 10 липня 2017 року рішення Хмельницького міськрайонного суду від 03 травня 2017 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 10 липня 2017 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Апелянт та його представник підтримали апеляційну скаргу з підстав у ній наведених і просять скасувати рішення суду першої інстанції.

Позивачка та її представник апеляційну скаргу не визнали і просять її відхилити, залишивши рішення суду першої інстанції без змін.

Представник третьої особи до суду не з'явився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлений належними чином, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до пунктів 8 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. (ч. 1 ст. 263 ЦПК України).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач не виконує своїх обов'язків по вихованню дитини з часу її народження, а також відсутність об'єктивних перешкод у спілкуванні з дитиною та участі у її житті (про що свідчить факт звернення відповідача до суду із позовом про визначення способів участі у вихованні дитини, який ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 01.02.2010 року залишено без розгляду за його заявою) та, врахувавши матеріали справи, а саме: висновки органу опіки та піклування від 09.02.2017 року та спеціаліста-психолога Асоціації практикуючих психологів та психотерапевтів Хмельниччини від 02.02.2017 року, відповідно до яких поява відповідача у житті дитини за сформованого кола осіб, яких вона вважає своєю сім'єю, буде психотравмуючим фактором, суд першої інстанції прийшов до висновку щодо наявності підстав для позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Проте, колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції в частині щодо позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав, виходячи із наступного.

Так, судом першої інстанції вірно встановлено, що з 25.01.2008 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано за рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 01.02.2010 року. Від даного шлюбу у сторін народилася донька ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1. (т. 1 а.с. 9, 10) .

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 12.12.2016 року, що набрало законної сили, з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 стягнуто аліменти на утримання дитини ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі 844,50 грн. щомісячно, починаючи з 20.10.2016 року і до повноліття дитини. (т. 2 а.с. 11-12).

Зазначені обставини визнані сторонами та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами.

Статтею 11 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ «Про охорону дитинства» встановлено, що сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно зі статтею 9 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, яка ратифікована 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Преамбулою Конвенції визначено, що держави-учасниці беруть до уваги принципи, закладені в Декларації прав дитини, яка прийнята Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року. У відповідності до 6 принципу цієї Декларації дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли мають місце виключні обставини, бути розлученою зі своєю матір'ю.

В силу п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.п. 15, 16, 18 постанови від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Аналіз положень ст. 164 СК України дає підстави для висновку, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які своєю винною поведінкою ухиляються від виховання дитини та виконання батьківських обов'язків.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно виходив з того, що ОСОБА_4 протягом 8 років не виконував передбачені ч. ч. 1-3 ст. 150, ч. 2 ст. 157 і ст. 180 СК України батьківські обов'язки відносно доньки ОСОБА_8. Так, він не брав участі у вихованні дитини, не піклувався про стан її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, не забезпечував здобуття донькою освіти, не готував її до самостійного життя і почав надавати кошти на її утримання лише після постановлення 12.12.2016 року Хмельницьким міськрайонним судом рішення про стягнення аліментів.

Вказані обставини підтверджуються довідкою Хмельницького НВК №4 від 25.10.2016 року, з якої вбачається, що ОСОБА_4, який є батьком учениці ОСОБА_8 3-А класу, за період навчання дитини жодного разу не цікавився успішністю та вихованням дитини під час навчального процесу, не приходив до школи, не забирав дівчинку після уроків, не брав участі у роботі батьківського комітету, з вчителями з приводу навчання доньки не спілкувався. Водночас ОСОБА_8 розповідала, що батька в неї немає і вона його ніколи не бачила. (т.1 а.с.5).

Згідно довідки директора ХДШО та ДПМ від 01.11.2016 року вбачається, що за три роки навчального процесу батько ОСОБА_8 жодного разу до школи не приходив, не спілкувався з вчителями, не цікавився здібностями та творчими успіхами своєї доньки. (т.1 а.с.7).

Із довідки лікаря від 01.11.2016 року вбачається, що за 8 років спостерігання за дитиною батько ОСОБА_8 жодного разу не приводив дитину в Хмельницьку міську дитячу поліклініку та не цікавився її здоров'ям. (т.1 а.с.8).

Як слідує із висновку спеціаліста ОСОБА_9 «Асоціації практикуючих психологів та психотерапевтів Хмельниччини» від 02.02.2017 року ОСОБА_8 емоційно прив'язана до мами, її цивільного чоловіка, тітки та бабусі і вважає їх повноцінною сім'єю; ОСОБА_8 розповідала про те, що не хоче спілкуватися з батьком, оскільки вона його не знає і ніколи з ним не спілкувалася, він ніколи не цікавився справами дитини ні у школі, ні в музичній, ні в художній школах. Емоційного зв'язку з рідним татом у дитини не має, навпаки дитина тривожиться коли про нього згадує. Сприймає його як незнайому людину. Своє майбутнє ОСОБА_8 бачить тільки в своїй сім'ї, яка її виховала. З рідним батьком бажання спілкуватися ОСОБА_8 не висловлює. (т.1 а.с. 83-84).

Згідно консультативного висновку психолога Хмельницької обласної дитячої лікарні від 03.03.2017 року ОСОБА_8 біологічний батько в житті дитини відсутній, вона сприймає його як сторонню та незнайому людину і при згадуванні починає нервувати та хвилюватися, замикається у собі. Рекомендовано уникати стресових ситуацій, які можуть призвести до психотравмуючого стану, діяти згідно інтересів дитини. (т.1 а.с.167).

Суд першої інстанції, оцінивши у відповідності із вимогами ст. 212 ЦПК України (2004 року) покази свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 і ОСОБА_14 прийшов до правильного висновку, що твердження відповідача про перешкоджання йому позивачкою у спілкуванні з дитиною є недоведеними, адже покази зазначених свідків достеменно не підтверджують вказані обставини.

Також, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що подання ОСОБА_4 в липні 2009 року позову про розірвання шлюбу та визначення способів участі у вихованні дитини і встановлення графіку зустрічей не може бути доказом чинення позивачкою перешкод у спілкуванні з дитиною, оскільки саме вимога щодо визначення способів участі у вихованні дитини була заявлена лише формально і ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 01.02.2010 року цю вимогу саме за заявою ОСОБА_4 залишено без розгляду та рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 01.02.2010 року шлюб між сторонами розірвано. І, як вбачається із вказаного рішення, ОСОБА_15 в судове засідання не з'явилася, що спростовує пояснення ОСОБА_4 про те, що заяву про залишення без розгляду вимогу щодо визначення способів участі у вихованні дитини було написано за згоди ОСОБА_15

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»).

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_4 в своїх запереченнях на позовну заяву про позбавлення його батьківських прав, зазначав, що він бажає спілкуватися із своєю донькою. (т.1 а.с. 51-55). 29.12.2016 року ОСОБА_4 звернувся до Хмельницького міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_15 про визначення способів участі у вихованні дитини і ухвалою цього ж суду 16.01.2017 року відкрито провадження у справі. (т.1 а.с.33-35). 29.12.2017 року та 27.01.2017 року відповідач звертався із листами до позивачки щодо повідомлення місця перебування дитини та можливості укладення договору про його участь в утриманні та вихованні дитини. Також ОСОБА_4 16.09.2015 року було укладено Договори Страхування №100296869 та №100296870, відповідно до яких ним застраховано ОСОБА_8 і 16.09.2015 року та 22.09.2016 року здійснені відповідні проплати та 29.12.2016 року відповідачем здійснено оплату навчання дочки ОСОБА_16 у класі самоокупності ХДШО та ДМП. (т.1 а.с. 48-50, 67, 69, 82).

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_4 оскаржив в апеляційному та касаційному порядку рішення Хмельницького міськрайонного суду від 03.05.2017 року про позбавлення його батьківських прав, що залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 10.07.2017 року. (т.2 а.с. 21-26, 59-64).

Разом з тим, слід відмітити, що висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав від 09.02.2017 року, який складений на одному з половиною аркушах, не містить мотивованих висновків необхідності позбавлення банківських прав ОСОБА_4 (т.1 а.с.80-81). Адже орган опіки та піклування не намагався надати відповідачеві допомогу у здійсненні ним батьківських обов'язків відносно доньки. А отже, вказаний висновок не надає достатньо підстав для застосування такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав.

На думку колегії суддів, зазначені вище дії відповідача підтверджують ту обставину, що ним не втрачено інтерес до дитини та свідчать про його намір та бажання піклуватися про свою дочку. А тому, висновок суду першої інстанції про необхідність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 є передчасним, оскільки судом не враховано, що позбавлення таких прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька, так і для дитини (ст. 166 СК України) і позбавлення допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, та лише при наявності вини в діях батьків.

Враховуючи обставини справи, дії ОСОБА_4 після звернення ОСОБА_15 із позовом про позбавлення його батьківських прав, заперечення ним позовних вимог; ту обставину, що до відповідача раніше не застосовувались попередження про необхідність змінити ставлення до виховання доньки; захист інтересів дитини щодо її права на батьківське піклування; характеристику особи відповідача колегія суддів вважає, що слід відмовити в задоволенні позову про позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав відносно малолітньої дочки ОСОБА_16, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виконання обов'язку по вихованню дитини, поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. А тому, оскаржуване рішення підлягає скасуванню із ухваленням нового судового рішення.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382 - 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду від 03 травня 2017 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_6 відмовити.

Попередити ОСОБА_4 про необхідність змінити ставлення до виховання й утримання доньки ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Покласти на орган опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради контроль за виконанням ОСОБА_4 батьківських обов'язків відносно ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 26 січня 2018 року.

Головуючий /підпис/ А.П. Корніюк

Судді: /підпис/ О.І. Талалай

/підпис/ О.І. Ярмолюк

Згідно оригіналу: суддя апеляційного суду А.П. Корніюк

__________________________________________________________________________Головуючий у першій інстанції - ОСОБА_17 Справа № 22ц/792/245/18

Доповідач - Корніюк А.П. Категорія: 52