Справа №442/7583/17
Провадження №2/442/399/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2018 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

в складі:

головуючої - судді Курус Р.І.,

з участю секретаря судового засідання Тацишин Г.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні спільним приміщенням (горищем), -

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить зобовязати відповідачів звільнити самовільно зайняте приміщення загального користування горище над квартирою №1-а, житлового будинку №29 на вул. Тураша в м. Дрогобич Львівської області від домашніх та інших речей.

31.10.2017 року ухвалою судді у справі відкрито провадження та призначено попередній розгляд справи на 20.11.2017 року.

17.11.2017 року відповідачем ОСОБА_2 подано письмове заперечення на позовну заяву та письмові пояснення свідків: ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Ухвалою від 20.11.2017 року справу призначено до судового розгляду на 14.12.2017 року.

14.12.2017 року розгляд справи відкладено на 20.12.2017 року у звязку з неявкою позивача в судове засідання.

Ухвалою від 20.12.2017 року розгляд справи відкладено на 01.02.2018 року у звязку з неявкою сторін в судове засідання.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що вона є власником квартири №1-а у будинку № 29 на вул. Тураша в м. Дрогобич Львівської області. У квартирі № 6 вказаного будинку проживають відповідачі. Вказує, що відповідач, не маючи права особистого користування приміщенням загального користування, займає горище над її квартирою, повісивши замок на двері горища, захламлюючи особистими речами, постійно ходячи над її квартирою та створюючи шум.

Неодноразові звернення до відповідача з вимогою припинити ходити над квартирою №1-а вищевказаного будинку та привести горище до попереднього стану, результатів не дали.

На її звернення до КП ЖЕО Дрогобицької міської ради, працівниками підприємства було проведено перевірку горищного приміщення, в результаті чого відповідачами було забрано над її квартирою особисті речі та надано доступ до місць загального користування всім мешканцям даного будинку. Проте, через деякий час відповідачі знову почали користуватися горищним приміщенням над її квартирою, створюючи загрозу для її проживання через аварійний стан стелі. Зазначила, що двері на горище закриті на ключ, який знаходиться у відповідача.

Вважає, що відповідачі своїми діями чинять їй перешкоди в користуванні горищем, обмежуючи її права як співвласника будинку та допоміжних приміщень до нього, не дотримуючись санітарних та протипожежних норм.

Позивач в судовому засіданні, виступивши зі вступним словом, підтримавши позовні вимоги, почала порушувати порядок в судовому засіданні, проявляти неповагу до суду, відмовляючи виконувати розпорядження головуючої, у звязку з чим до неї було застосовано заходи процесуального примусу у виді попередження, про що відображено в Протоколі судового засідання. Однак, позивач, після такого попередження, покинула зал судового засідання, а тому, суд, вислухавши думку її представника та відповідача, ухвалив завершити розгляд справи у її відсутності.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала та пояснила, що сторони живуть у різних квартирах спільного будинку, у якому у них в користуванні перебуває спільне для всіх мешканців горище. Проте, зазначила, що горищем користуються лише відповідачі, при цьому порушуючи санітарні та протипожежні вимоги, зберігають на горищі особисті речі, створюють шум, що призводить до створення загрози для проживання позивачки, оскільки стеля у квартирі №1-а перебуває в аварійному стані.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що вони з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 проживають в одному будинку та мають у спільному користуванні горище, проте, ніяких перешкод у його користуванні мешканцям будинку він зі своєю дружиною не створює. Зазначив, що раніше вони з відповідачкою користувалися спірним горищем за згодою чоловіка позивачки, на горищі була дитяча коляска, проте, її забрано. На даний час ніяких їхніх особистих речей над квартирою позивачки немає, про що свідчить також долучений позивачкою до матеріалів справи відповідний висновок комісії КП „ЖЕО Дрогобицької міської ради. На вказаному горищі зберігаються лише речі позивачки. Разом з тим, зазначив, що вхід на горище закривається на ключ, який зберігається в нього, і він завжди відкриває двері на прохання мешканців будинку, які доручили йому здійснювати догляд за цим горищем у звязку з наближеністю його квартири до цих дверей.

Вислухавши пояснення сторін та їх представників, опитавши свідків, суд вважає, що позов є безпідставним та задоволенню не підлягає, виходячи з наступних міркувань.

Так, вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно Свідоцтва про право власності на квартиру від 23.12.2013 року, виданого комісією з питань приватизації житла при виконкомі Дрогобицької міської ради (а.с. 5) та ОСОБА_4 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06.02.2014 року № 17398972 (а.с. 6) на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_6 належить квартира №1-а у будинку № 29 на вул. Тураша в м. Дрогобич Львівської області.

Відповідно до технічного паспорта, виданого 18.12.2013 року КП ЛОР „Дрогобицьке міжміське бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки, квартира №1-а у будинку №29 на вул. Тураша в м. Дрогобич Львівської області знаходиться на першому поверсі одноповерхового будинку та має загальну площу 40,7 кв. м.

Крім того, з наданого відповідачем ОСОБА_3 в судовому засіданні ОСОБА_4 про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 15443492 від 01.08.2007 року вбачається, що, зокрема, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві приватної спільної сумісної власності належить квартира № 6 у будинку № 29 на вул.. Тураша в м. Дрогобичі Львівської області.

В судовому засіданні встановлено, сторонами не оспорюється, а відтак доказуванню не підлягає, що між позивачем та відповідачами на протязі тривалого часу існують неприязні відносини, правил добросусідства вони не дотримуються.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зміст права власності, відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України складає право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд ч. 1 ст. 319 ЦК України.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Стаття 1 Закону України „Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку від 14.05.2015 року, зокрема ч. 1 п. 2, п. 6, визначає спільне майно багатоквартирного будинку - це приміщення загального користування, у тому числі допоміжні, несучі, огороджувальні та несуче- згороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія.

Допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення).

Відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону України „Про приватизацію державного житлового фонду власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобовязані брати участь в загальних витратах, повязаних з утриманням будинку та прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку. Допоміжні приміщення передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Власники неприватизованих квартир багатоквартирного будинку є співвласниками допоміжних приміщень нарівні з власниками приватизованих квартир.

Верховний Суд України під час розгляду цивільної справи № 6-92цс15 від 27.05.2015р. сформулював правову позицію, згідно з якою розяснив, що передбачений статтею 391 ЦК України спосіб захисту усунення перешкод у здійсненні власником прав користування та розпорядження своїм майном, підлягає застосуванню у тих випадках, коли між позивачем, який є власником майна, і відповідачем, який користується спірним майном, не існує договірних відносин щодо цього майна і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі договору, укладеного з позивачем.

ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ в п. 33 Постанови Пленуму № 5 від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» розяснив, що застосовуючи положення ст. 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із того, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не повязаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Конституційний Суд України в п. 4.3 рішення від 02.03.2004р. № 4-рп/2004 вказав, що співвласники є рівними у праві володіти, користуватись і розпоряджатись допоміжними приміщеннями. Ніхто з власників квартир не має пріоритетного права користуватись та розпоряджатись цими приміщеннями.

Як розяснив Пленум ВССУ в п. 33 згаданої вище постанови, такий позов підлягає задоволенню в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача.

Як на підставу своїх позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачі своїми діями чинять їй перешкоди в користуванні горищем будинку, обмежують її права як співвласника будинку на користування допоміжними приміщеннями, не дотримуються санітарних та протипожежних норм, використовують горище не за призначенням.

В обґрунтування зазначених доводів, позивачем до матеріалів справи подано відповідь на її заяву № 691 від 02.12.2016 року, складену КП „ЖЕО Дрогобицької міської ради 30.12.2016 року за №723, за якою ОСОБА_1 повідомлено про те, що працівниками підприємства проведено перевірку горищного приміщення у будинку № 29 по вул. Тураша в м. Дрогобич Львівської області, на час якої горище у вказаному будинку прибрано мешканцями квартири №6 та надано доступ до місць загального користування всім мешканцям будинку (а.с. 8).

Будь-яких інших доказів щодо наявності як на час предявлення даного позову, так і на час його розгляду судом на спірному горищі домашніх та інших речей, які б належали відповідачам, позивачкою суду не представлено.

Допитана за клопотанням позивачки свідок ОСОБА_7 пояснила, що буває в квартирі раз на три місяці - півроку. Щодо домовленості спільного користування горищем їй нічого не відомо. Під час перебування у квартирі № 1-а, будинку № 29 в м. Дрогобич шуму із сторони горища вона не чула. Зі слів її доньки ОСОБА_8 їй відомо, що двері на горище закриваються на колодку, відповідачі на горищі вішають білизну. Останній раз перебувала у вищевказаній квартирі у двадцятих числах грудня 2017 року, на горище не заходила.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що позивач є її мамою. Приїжджає вона до мами 1-2 рази на рік. Під час перебування в квартирі шуму зі сторони горища не чула. Зазначила, що їй відомо про домовленість між сусідами відносно спільного користування горищем. Вказала, що горищем вона з мамою не користується, оскільки вхідні двері на горище закриті на колодку, проте, вказала, що при потребі відповідачі відкривали їй горище та ніяких перешкод не створювали. На горищі останній раз була 3-6 років тому. Поряд з цим вказала, що у квартирі позивачки провисла стеля, а тому вона не хоче, щоб по горищі ходили відповідачі.

Отже, з показань даних свідків встановлено, що на протязі останніх півроку на горищі вони особисто не були, двері на горище зачинені на ключ, який знаходиться у відповідачів, проте, на їхні прохання останні їм двері завжди відчиняли.

При цьому, свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснили, що позивач є дружиною його ОСОБА_4 покійного брата, з якою у них склалися недобросусідські відносини. Проживають в будинку на вул.. Тураша, 29 в м. Дрогобичі від народження. Зазначили, що горище є дійсно у спільному користуванні, яким користувалися усі та за усною домовленістю мешканців будинку, було вирішено, що доглядати за горищем буде сімя ОСОБА_3, квартира яких найближча до дверей горища. Ствердили, що хоч і на дверях горища є замок, а ключ у відповідачів, проте останні жодного разу не відмовляли їм у доступі на горище. Вказали, що потреба в закритті дверей горища обумовлена тим, що туди заходили безпритульні. Зазначили, що на горищі, саме над квартирою ОСОБА_1 дійсно є цегла, яку туди поставив її покійний чоловік та бочки, які також належать саме позивачці. Крім цього, свідок ОСОБА_5 ствердила, що спірне горище також розташоване і над її квартирою, проте, ніякого шуму вона особисто не чує, також зберігає там свої особисті речі.

Крім цього, жодного доказу на обґрунтування реальної небезпеки, яка існує зі сторони відповідачів при користуванні спірним горищем, позивач суду не подала. Зазначені вище свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_9 фактично заперечили доводи позивача щодо створення перешкод відповідачами у користуванні горищем, вказавши, що в час їхнього перебування в квартирі позивачки не чули ніякого шуму на горищі. Крім того, як зазначено вище, комісією КП „ЖЕО Дрогобицької міської ради не було встановлено ніяких порушень, які б свідчили про неналежне використанні відповідачами спірного приміщення та створення небезпеки для проживання ОСОБА_1 у квартирі № 1а будинку № 29 по вул. Тураша в м. Дрогобич.

Також позивачем не надано жодних доказів щодо недотримання відповідачами санітарних та протипожежних норм.

Вимогами ч. 1 ст. 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 2 зазначеної статті закріплено обов'язок суду та учасників судового процесу керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Отже, завданнями судочинства мають керуватися не лише суд, а й сторони.

Враховуючи вище наведене, суд вважає, що позивачка, будучи зобовязаною довести свої позовні вимоги, не представила жодних доказів в обґрунтування своїх позовних вимог, зокрема, що користуючись спільними приміщеннями горища в будинку №29 на вул. Тураша в м. Дрогобичі Львівської області, відповідачі створюють шум, порушують санітарні та протипожежні вимоги, зберігають на горищі домашні та інші речі.

Натомість, як встановлено в судовому засіданні, наявні на горищі речі цегла, бочки, належать саме позивачці, а також іншому співвласнику будинку ОСОБА_10 Будь-які речі, які б належали відповідачам, не спірному горищі відсутні.

За таких обставин суд не знаходить підстав для задоволення позову про усунення перешкод позивачці в користуванні спільним приміщенням (горищем) шляхом звільнення від домашніх та інших речей.

В той же час, з презумпції позовної заяви позивачки вбачається, що на момент предявлення позову їй було відомо про те, що двері на горище закриті на ключ, який знаходиться у відповідача, проте вимоги про зобовязання усунути їй порушення в користуванні горищем шляхом передачі дублікату ключів останньою не предявлено. За таких обставин суд не знаходить підстав для задоволення позову.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України та ст. 4 Закону України "Про судовий збір" з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави в сумі 704,80 грн.

Керуючись ст. ст. 10, 12, 81, 258, 263-265, 268, 284 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні спільним приміщенням (горищем) - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючої на ІНФОРМАЦІЯ_2, в м. Дрогобичі Львівської області в дохід держави 704,80 грн. судового збору в дохід держави.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до апеляційного суду Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення буде складено 09 лютого 2018 року.

Головуюча - суддя Курус Р.І.