Справа № 459/856/17 Головуючий у 1 інстанції: Рудаков Д.І.
Провадження № 22-ц/783/6285/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Савуляка Р.В.,

суддів: Крайник Н.П., Мельничук О.Я.,

за участі секретаря: Фейір К.О.

з участю:ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3, ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_5, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 11 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про зобовязання вчинити дії, визнання відомостей такими, що не відповідають дійсності та принижують честь, гідність та ділову репутацію,-

ВСТАНОВИЛА:

24 березня 2017 року ОСОБА_4 звернувся із зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 14 березня 2017 року на засіданні Львівського Апеляційного адміністративного суду, у справі за апеляційною скаргою Червоноградської міської ради Львівської області на постанову Червоноградського міського суду Львівської області від 06 грудні 2016 року, ОСОБА_2 став обмовляти його та поширювати завідом неправдиві відомості, що нібито під час сесії Червоноградської міської ради 27 жовтня 2016 року де розглядалося питання про внесенню змін до складу виконавчого комітету, ним була внесена поправка про розпуск усього складу виконавчого комітету, яку підтримали 19 депутатів Червоноградської міської ради, завдяки чому він отримав посаду заступника міського голови м. Червонограда.

Відповідач свідомо поширив неправдиву інформацію, адже посаду заступника міського голови він здобув у результаті відкритого конкурсу.

Відповідач свідомо поширив неправдиві відомості, що порочать його честь, гідність і ділову репутацію, дав непристойну оцінку його поведінки і особистості у формі яка суперечить формі спілкування між людьми, чим спричинив моральну шкоду.

З урахуванням зазначених обставин позивач ОСОБА_4 на підставі ст.ст.23, 277, 297, 1167 ЦК України просив:

стягнути із ОСОБА_2 на його користь моральну шкоду в сумі 1 (одна) гривня;

зобов»язати ОСОБА_2 припинити неправомірні дії щодо приниження честі, гідності, ділової репутації відносно нього;

зобов»язати ОСОБА_2 вибачитись перед ним за поширення неправдивої інформації, яка не відповідає дійсності при журналістах;

визнати, що поширені ОСОБА_2 відомості відносно нього, про нібито отримання ним посади заступника міського голови м. Червонограда за внесення ним поправки про розпуск виконавчого комітету, таким, що не відповідають дійсності та принижують його честь, гідність та ділову репутацію (т.1 а.с.2-4).

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 11 вересня 2017 року позов задоволено частково.

Визнано такими, що не відповідають дійсності та принижують честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_4 відомості, поширені ОСОБА_2 про отримання ОСОБА_4 посади заступника міського голови Червонограда за внесення ним поправки про розпуск виконавчого комітету Червоноградської міської ради Львівської області.

У задоволенні решти позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 640,00 грн. сплаченого судового збору.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2

В апеляційній скарзі посилається на те, що висновоксуду першої інстанції на те, що він своїми поясненнями у Львівському апеляційному адміністративному суді поширював свідомо неправдиві відомості, що порочать честь, гідність та ділову репутацію позивача, чим давав непристойну оцінку його поведінки і особистості, вважає не обґрунтованими та не підтверджені жодними доказами.

Вказує, що його пояснення на засіданні Львівського апеляційного адміністративного суду 14 березня 2017 року, мали характер критичних, але конкретних фактів щодо призначення позивача на посаду міського голови і є нічим іншим, як реалізація його конституційного права на свободу слова і метою висловлювання не була образа до сторони.

Також зазначає, що позивач сам в позовній заяві наводить факт, що був обраний на посаду заступника міського голови за результатами відкритого конкурсу. Натомість він лише вказав, що такий конкурс Червоноградською міською радою не проводився. Це підтверджується листом наданим на запит ОСОБА_2 керуючим справами виконавчого комітету Червоноградської міської ради ОСОБА_6 за № 1/03-3374/6-2 від 13.04.2017р.

З огляду на це, даючи пояснення в апеляційному суді Львівської області він лише надав суду інформацію на підставі наявних подій які мали місце, а саме, що після внесення позивачем пропозиції на сесії Червоноградської міської ради про розпуск виконкому він був призначений на посаду заступника міського голови.

На думку апелянта, його критична оцінка призначення позивача на посаду міського голови, носить не більше, як оціночні судження та не містить фактичних даних, які не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності та є вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача.

Просить рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 11 вересня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про зобовязання вчинити дії, визнання відомостей такими, що не відповідають дійсності та принижують честь, гідність та ділову репутацію відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 на підтримання апеляційної скарги, ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_5 на її заперечення, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення у межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 11 вересня 2017 року скасуванню частково на підставі пп.1-3 ч.1 ст.376 ЦПК України з прийняттям нової постанови.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відомості поширені ОСОБА_2 14 березня 2017 року на засіданні Львівського Апеляційного адміністративного суду про те, що ОСОБА_4 отримав посаду заступника міського голови м. Червонограда завдяки внесенню ним 27 жовтня 2016 року поправки на сесії Червоноградської міської ради про розпуск усього складу виконавчого комітету є такими, що не відповідають дійсності та принижують честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_4

З таким висновком суд погодитися не можна виходячи із наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення проти неї та (або) членів її сім»ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Як зазначено у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» (надалі Постанови) Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (стаття 34).

Разом з тим відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов»язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов»язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

У зв»язку з цим статтею 32 Конституції Украйни передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім»ї. Ніхто не може зазначати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків передбачених Конституцією. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

У п.16 Постанови зазначено, що відповідно до ст.40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов»язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлені законом строки.

Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки в такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

Інформація, зазначена у позовній заяві чи іншій заяві, адресованій суду, а також в процесуальних документах (запереченнях на позов, апеляційних чи інших скаргах тощо), може бути підставою для захисту гідності, честі та ділової репутації, за винятком випадків, коли ця інформація була визначена підставою пред»явленого позову і стосувалася його предмета, була доказом у справі, а також предметом апеляційного чи іншого перегляду в порядку, встановленого процесуальним законом.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з»ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням (п.19 Постанови).

Відповідно до частини другої статті 47-1 Закону України «Про інформацію» оціночним судженням, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використаних мовних знаків, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб»єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні статті 10 Конвенції.

Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобах масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 ЦК та відповідним законодавством право на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.

Якщо суб»єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов»язок відшкодувати моральну шкоду.

З огляду на положення статті 32 Конституції України, судам належить розрізняти справи про захист гідності, честі чи ділової репутації шляхом спростування недостовірної інформації (права на відповідь) від справ про захист інших особистих немайнових прав, зокрема перелічених у статті 270 ЦК, порушених у зв»язку з поширенням про особу інформації, недоторканість якої спеціально охороняється Конституцією та законами України і поширення якої може завдати моральну шкоду навіть у випадку, якщо ця інформація відповідає дійсності і не порочить гідність, честь чи ділову репутацію. Тобто, інформація, яка порушує особисті немайнові права особи, є достовірною, вимоги про її спростування не можуть бути задоволені (п.20 Постанови).

У пункті 21 Постанови зазначено: при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації (далі Декларація), схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету міністрів ради Європи, а також рекомендації, що містяться у резолюції 1165 Парламентської Асамблеї ради Європи про право на недоторканість приватного життя.

Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).

Статтями 3,4,6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному,національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставляти» себе на публічне політичне обговорення, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнавати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.

У зв»язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

Судом та матеріалами справи установлено, що позивач ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_2 обіймають публічні посади.

ОСОБА_4 здійснює публічну владу на місцевому рівні, до 27 жовтня 2016 року був депутатом Червоноградської міської ради, а згідно рішення дванадцятої сесії сьомого скликання Червоноградської міської ради від 27 жовтня 2016 року затверджений на посаду заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради (а.с.18).

ОСОБА_2 здійснює публічну владу на регіональному рівні - є депутатом Львівської обласної ради з жовтня 2015 року.

14 березня 2017 року на засіданні Львівського Апеляційного адміністративного суду за апеляційною скаргою Червоноградської міської ради Львівської області на постанову Червоноградського міського суду Львівської області ОСОБА_2 у справі за своїм позовом до Червоноградської міської ради Львівської області про визнання незаконним та скасування рішення «Про розпуск виконавчого комітету Червоноградської міської ради» висловлював думку про те, що під час сесії Червоноградської міської ради 27 жовтня 2016 року де розглядалося питання про внесення змін до складу виконавчого комітету ОСОБА_4 була внесена поправка про розпуск усього складу виконавчого комітету, завдяки чому останній отримав посаду заступника міського голови м. Червонограда.

З рішенням Червоноградської міської ради від 27 жовтня 2016 року «Про розпуск виконавчого комітету Червоноградської міської ради», ОСОБА_2, як житель м. Червонограда та депутат Львівської обласної ради був незгідний про що неодноразово та публічно висловлювався перед громадою міста Червонограда, а також в залі судового засідання Львівського Апеляційного адміністративного суду 14 березня 2017 року при розгляді справи за апеляційною скаргою Червоноградської міської ради Львівської області на постанову Червоноградського міського суду від 06 грудня 2016 року.

Із відео запису судового засідання Львівського Апеляційного адміністративного суду 14 березня 2017 року наявного у матеріалах справи (т.1 а.с.5) не убачається щоб ОСОБА_2 у принизливій чи непристойні формі в залі суду, висловлювався відносно ОСОБА_4 і про те, як він переміг у конкурсі на вакантну посаду Червоноградського міського голови.

На переконання колегії суддів Ткачик В.П. не перейшов межу допустимої критики ОСОБА_4, який, на даний час здійснює публічну на посаді заступника Червоноградського міського голови.

Такий висновок колегії суддів узгоджується із практикою Європейського суду з прав людини з даних питань.

Як зазначено у ст.8 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров»я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

У статті 10 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» зазначено:

Кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів…

Здійснення цих свобод, оскільки воно пов»язане з обов»язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальній цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам для охорони здоров»я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 29 березня 2005 року у справі «Українська- Прес Група» проти України Суд нагадує, що відповідно до параграфа 2 статті 10 Конвенції (995 004) сфера для обмеження політичних висловлювань чи дебатів щодо питань, які становлять загальний інтерес, є дуже малою (див. Surek v. Turkey (N 1) [GC], no. 26682/95, paragraph 61, ECHR 1999-IV). Крім того, межа допустимої критики щодо політика, який виступає у своїй публічній якості, є ширшою, ніж щодо приватної особи. На відміну від останнього, перший неминуче та свідомо відкриває кожне своє слово та вчинок для ретельної уваги журналістів та всього суспільства і тому має виявляти більшу терпимість. Звичайно, право на захист репутації поширюється і на політиків, навіть коли вони виступають не як політики, проте вимоги такого захисту мають бути збалансовані з інтересами суспільства до відкритої дискусії з політичних питань (див. рішення у справі Lingens v. Austria, від 8 July 1986, ОСОБА_3 А, N 103, стор. 26, параграф 42).

Стаття 10 захищає не лише суть висвітлених ідей та інформації, але також і форму, в якій вони надані (див. Oberschlick v. Austria (N 1), рішення від 23 травня 1991, ОСОБА_3 А, N 204, стор. 25, параграф 57). Журналістська свобода передбачає також використання висловлювань, деякою мірою перебільшених або навіть провокаційних (див. рішення у справі Prager and Oberschlick v. Austria (N 1), від 26 квітня 1995, ОСОБА_3 А, N 313, стор. 19, параграф 38). При дотриманні умов параграфа 2 статті 10 Конвенції (995 004) право вільно передавати інформацію поширюється не лише на "інформацію" та "ідеї", які сприймаються сприятливо або вважаються необразливими чи нейтральними, але й такі, які ображають, шокують чи викликають стурбованість. Такі є вимоги плюралізму, толерантності і лібералізму, без яких немає "демократичного суспільства" (див. рішення у справі Handyside v. the United Kingdom, від 7 грудня 1976, ОСОБА_3 А, N 24, стор. 23, параграф 49).

Позивач ОСОБА_4 після затвердження його на посаді заступника Червоноградського міського голови (з жовтня 2016 року) мав розуміти, що межа допустимої критики щодо нього з сторони депутатів різних рівнів є очевидно ширша ніж у приватної особи, а тому мав виявити більшу терпимість до підвищеної уваги щодо його особи.

Зазначених положень Закону не врахував суд першої інстанції та дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позову.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржувало ся а тому не було предметом розгляду в суду апеляційної інстанції

З урахуванням вищезазначеного апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає до задоволення, рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 15 серпня 2017 року скасуванню частково на підставі пп.1-3 ч.1 ст.376 ЦПК України з прийняттям постанови про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4

Як передбачено ч.1 ст.141 ЦК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено повністю.

За подачу апеляційної скарги ОСОБА_2 мав заплатити 704 гривень судового збору, однак він звільнений від сплати такого на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», тому вказану суму слід стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави.

Керуючись ст.ст., 367, 368, 374, пп.1-3 ст.376, ст.ст. 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 11 вересня 2017 року скасувати частково та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання відомостей такими, що не відповідають дійсності та принижують честь, гідність та ділову репутацію відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_4 704 (сімсот чотири) гривень судових витрат в дохід держави.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний тест постанови складено 05 лютого 2018 року.

Головуючий : Савуляк Р.В.

Судді Крайник Н.П.

ОСОБА_7