Постанова

Іменем України

29 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 752/5920/16-ц

провадження № 61-33174св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач -акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, Відділ примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 30 травня 2017 року в складі судді Мирошниченко О. В. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 19 вересня 2017 року в складі колегії суддів: Музичко С. Г., Рейнарт І. М., Кирилюк Г. М.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», правонаступником якого є акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», банк) треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І. М., відділ примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві, про визнання виконавчого напису від 02 вересня 2015 року таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування позовних вимог зазначав про те, що 11 травня 2007 року між сторонами укладено кредитний договір № КЗVIAK00005878, за умовами якого позивач отримав кредит у розмірі 56 806,78 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,84 % на місяць на суму залишку заборгованості та винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 0,14% від суми виданого кредиту щомісяця.

02 вересня 2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І. М. вчинено виконавчий напис про стягнення з ОСОБА_4 на користь банку 3 152 403,12 грн заборгованості за кредитним договором. Позивач вважає, що нотаріус не переконався у безспірності розміру кредитної заборгованості, він не отримував від відповідача повідомлень про необхідність дострокового повернення всієї заборгованості за договором.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 30 травня 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 02 вересня 2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І. М. за реєстровим номером 4694. Вирішено питання про розподіл судових витрат у справі.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що нотаріус вчинила виконавчий напис за відсутності документів, підтверджуючих безспірність заборгованості за договором та отримання боржником письмової вимоги про усунення порушень.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 19 вересня 2017 року рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 30 травня 2017 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції при розгляді справи не допустив неправильного застосування норм матеріального та порушень норм процесуального права, в результаті чого ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

У касаційній скарзі, поданій 05 жовтня 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, АТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 30 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 19 вересня 2017 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення судів є незаконними і необґрунтованими, ухвалені з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Позивач, маючи заборгованість за кредитним договором не виконав письмової вимоги банку. Неотримання чи несвоєчасне отримання боржником повідомлення про порушення зобов'язання не є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Нотаріус під час вчинення виконавчого напису не перевіряє безспірність заборгованості, не встановлює права та обов'язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Голосіївського районного суду м. Києва.

25 січня 2018 року до суду надійшов відзив ОСОБА_4 на касаційну скаргу мотивований тим, що рішення судів першої та апеляційної інстанції є законними і обґрунтованими, ухваленими з додержанням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права. Нотаріус не мала права на вчинення виконавчого напису, оскільки не мала у своєму розпорядженні доказів безспірності позивача перед відповідачем. Повідомлень про необхідність достроково повернути всю суму кредиту позивач від відповідача не отримував. Уперше позивач не погасив щомісячний платіж за кредитним договором у березні 2011 року, тому право вимоги у банка щодо стягнення заборгованості шляхом вчинення виконавчого напису виникло у 2011 році, однак оспорюваний правочин вчинено з порушенням норм чинного законодавства, поза межами спливу трирічного строку.

26 лютого 2018 року до суду надійшли пояснення приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І. М. на касаційну скаргу мотивовані тим, що виконавчий напис нею вчинено з дотриманням вимог закону, доводи позивача викладені в позовній заяві є незаконними та необґрунтованими.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК Українисудом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

31 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суди встановили, що 11 травня 2007 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № КЗVIAK00005878, який складається з кредитного договору, додаткової угоди та додаткового договору від 30 жовтня 2008 року № 2.

За умовами кредитного договору АТ КБ «ПриватБанк» надав ОСОБА_4 кредитні кошти в розмірі 56 806,78 дол. США, з яких: 56 800 дол. США на купівлю автомобіля Acura RDX, 6,78 дол. США на реєстрацію предмета застави в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна та 26 341 дол. США на страхові платежі зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,84 % на місяць на суму залишку заборгованості та винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі суми 0,14 % від суми виданого кредиту щомісяця.

28 серпня 2015 року АТ КБ «ПриватБанк» направило на адресу ОСОБА_4 письмову вимогу про усунення порушень за кредитним договором, яка згідно з фіскальним чеком Укрпошта направлена позивачу 31 серпня 2015 року.

02 вересня 2015 року приватним нотаріусам Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І. М. вчинено виконавчий напис за реєстраційним номером № 4694, за яким стягнуто на користь АТ КБ «Приватбанк» з ОСОБА_4 3 152 403,12 грн кредитної заборгованості.

Для вчинення виконавчого напису АТ КБ «ПриватБанк» надав нотаріусу передбачені Переліком документи, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку, а саме, заяву про вчинення виконавчого напису від 02 вересня 2015 року, кредитний договір, додаткову угоду до кредитного договору, додатковий договір № 2 до кредитного договору, письмову вимогу про усунення порушень за кредитним договором, датовану 28 серпня 2015 року, розрахунок заборгованості.

03 червня 2016 року на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І. М. № 4694 від 02 вересня 2015 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Маховою Д. А. відкрито виконавче провадження № 50000457 про стягнення з ОСОБА_4 на користь АТ «КБ «Приватбанк» боргу в розмірі 3 152 403,12 грн.

За правилами статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»).

Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок).

Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів.

Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв'язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. Цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 8 Закону України «Про нотаріат»).

Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання йому стягувачем повідомлення - письмової вимоги про усунення порушень. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов'язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Суди установили, що нотаріус під час вчинення оспорюваного виконавчого напису не дотримався всіх вимог передбачених Порядком вчинення нотаріальних дій, а саме письмова вимога про усунення порушень за кредитним договором датована 28 серпня 2015 року та згідно з фіскальним чекомвідправлена боржнику 31 серпня 2015 року, тобто за один день до вчинення виконавчого напису від 02 вересня 2015 року, а не за тридцять днів як це передбачено підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Недотриманням приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І. М. вказаних вимог Порядку щодо спливу 30-денного строку з моменту надіслання банком письмової вимоги до боржника порушено права ОСОБА_4 щодо можливості спростування розміру заборгованості.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, у своєму рішенні обґрунтовано зазначив, що надана банком виписка з рахунку не підтверджує належним чином безспірність заборгованості, оскільки з нею боржник не мав можливості ознайомитись у встановлений 30-денний строк.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами у справі, суди правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і надали їм належну оцінку, правильно встановили обставини справи, внаслідок чого ухвалили законні й обґрунтовані судові рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

Аргументи касаційної скарги не спростовують висновків судів, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судових рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 30 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 19 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Н. О. Антоненко

В.І. Журавель

В. І. Крат