Провадження № 22-ц/802/99/18 Категорія: 27 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2018 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Матвійчук Л. В., Русинчука М.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Луцьку цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 травня 2016 року,

в с т а н о в и в:

У вересні 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 06.11.2013 року відповідач отримала кредит у розмірі 10000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Позивач вказує, що оскільки відповідач не виконала умови договору належним чином, у неї станом на 13.09.2017 року виникла заборгованість перед ПАТ КБ «ПриватБанк» у сумі 89988 грн 07 коп., яка складається із заборгованості за кредитом на суму 10120 грн, заборгованості за процентами за користування кредитом у сумі 72106 грн 73 коп., 3000 грн заборгованості за пенею та комісією, а також штрафу за порушення умов договору, з яких 500 грн - фіксована частина та 4261 грн 34 коп. - процентна складова.

Враховуючи викладене, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь вказану заборгованість та понесені судові витрати.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 травня 2018 року позов задоволено частково.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 88188 грн. 07 коп., та 1762 грн. судових витрат.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, відповідач подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, недоведеність обставин, що мають значення для справи, та невідповідність висновків суду обставинам справи, просила скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог.

Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 28 вересня 2018 року відкрито апеляційне провадження у даній справі.

Указом Президента України №452 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» було ліквідовано Апеляційний суд Волинської області та утворено Волинський апеляційний суд.

Відповідно до частини 6 статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи суду та негайно передає до новоутвореного суду судові справи та матеріали проваджень, що перебувають у володінні суду, що ліквідується.

Згідно з п.3 ч. 1, ч. 5 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо ліквідовано або з визначених законом підстав припинено роботу суду, який розглядав справу. У разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду, а якщо такий суд не визначено - до суду, що найбільш територіально наближений до суду, який ліквідовано або роботу якого припинено.

У зв'язку із зазначеним матеріали судової справи №161/14638/17 (22-ц/773/900/18) передано до Волинського апеляційного суду відповідно до акту прийому-передачі №1 від 02 жовтня 2018 року.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09 жовтня 2018 року визначено суддів, які входять до складу колегії, а саме: головуючий суддя Федонюк С.Ю., судді Матвійчук Л.В та Русинчук М.М.

У зв'язку із зазначеним вищевказана справа ухвалою Волинського апеляційного суду від 10 жовтня 2018 року прийнята до новоутвореного суду та призначена до розгляду в порядку письмового провадження.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки позовні вимоги стосуються стягнення кредитної заборгованості в сумі 89988 грн 07 коп., апеляційний суд ухвалою від 10 жовтня 2018 року визначив, що справа відноситься до малозначних, тому її розгляд слід здійснювати в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи частково позов ПАТ КБ «ПриватБанк» у сумі 88188,07 грн, суд першої інстанції зробив висновки про те, що відповідач належним чином своїх зобов'язань за кредитним договором не виконала, кредитну заборгованість не сплатила, у зв'язку з цим підлягають стягненню з неї неповернуті банку кредитні кошти, відсотки та штрафні санкції за порушення позичальником строків здійснення платежів і пеня в межах однорічного строку позовної давності .

З такими висновками суду першої інстанції повністю погодитися не можна, оскільки вони зроблені судом без належного з'ясування дійсних обставин справи, дослідження та оцінки наданих сторонами доказів, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу (далі ЦК) України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

З матеріалів справи вбачається, що 06.11.2013 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №б/н про надання кредиту, за яким позичальнику був встановлений кредитний ліміт в сумі 10000 грн. на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом (а. с. 6).

Як убачається зі змісту анкети-заяви від 06.11.2013 року, відповідач, підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у «ПриватБанку» погодилася з тим, що анкета-заява разом із пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами становить договір між нею та банком про надання банківських послуг. Також відповідач ознайомилася та згідна з Умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами банку, зобов'язалася виконувати Умови та правила надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватись з їх змінами на сайті банку.

За змістом пункт 2.1.1.2.1 Умов та правил надання банківських послуг для надання послуг банк видає клієнту картку, її вид визначений у пам'ятці клієнта/довідці про умови кредитування і заяві, підписанням якої клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг.

Згідно з довідкою, наданою представником банку, відповідачу була видана кредитна картка, факт отримання якої не заперечує відповідач.

Відповідно до п. 2.1.1.12.6. Умов та правил надання банківських послуг за користування кредитом і овердрафтом банк нараховує відсотки в розмірі, встановленому Тарифами банку, з розрахунку 360 (триста шістдесят) календарних днів у році.

Пунктами 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що Клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт надає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком.

У пункті 1.1.3.2.3 Умов визначено можливість односторонньої зміни тарифів та інших невід'ємних частин договору. Зокрема передбачено, що розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись банком за умови інформування позичальника за 7 днів до введення змін шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, визначених пунктом 1.1.3.1.9. Умов. Установлено, що в разі неотримання банком від позичальника протягом семи днів повідомлення про незгоду із змінами тарифу, вважається, що позичальник прийняв нові умови.

Як передбачено в пункті 1.1.2.3. цих Умов отримання виписок про стан картрахунків та про здійснені операції покладено на позичальника.

Крім того, пунктом 1.1.3.2.9. Умов встановлено, що банк має право для різних цілей (повідомлення про зміну тарифів, активізація додаткових послуг, актуалізація контактних даних, зміну Умов, інформування про розмір заборгованості за кредитом, про акції банку і т. д.) використовувати будь-які канали зв'язку із вказаних: відправка СМС-повідомлень на мобільний телефон клієнта, авторизація за допомогою мобільного телефонна і ОТР-пароля, поштовий лист, телеграма, повідомлення електронною поштою, повідомлення в банкоматах і терміналах самообслуговування, друк інформації на чеках в РОS-терміналах та інші засоби комунікації.

Та обставина, що банк повідомив відповідача про зміну тарифів, підтверджується поданими представником банку копій з робочого стола про надіслання відповідачу на її номер телефону СМС-повідомлень про збільшення відсоткової ставки. Відсоткова ставка збільшилась з 01.09.2014 року та з 01.04.2015 р (а.с.107, 109).

Згідно з пунктом 2.1.1.5.4. Умов при незгоді із змінами правил чи тарифів банку позичальник має право звернутися до банку з вимогою про розірвання договору і погасити борг.

З такими заявами відповідач до банку не зверталася.

З розрахунку заборгованості за кредитом та з виписки по рахунку вбачається, що відповідачем періодично здійснювалось погашення заборгованості за кредитом, останній платіж було здійснено 17.03.2015 року в сумі 2000 грн. (а.с.4-5).

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Частиною 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісячно до дня повернення позики.

Як встановлено матеріалами справи і не заперечується сторонами, кінцевий термін погашення кредиту прямо пов'язаний із терміном дії картки.

З довідки банку видно, що термін дії картки визначений до 31 липня 2017 року, що також підтверджено у письмовій відповіді представника банку на відзив відповідача на позовну заяву, та зазначено у відзиві на апеляційну скаргу.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Аналогічний правовий висновок висловлений у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

Однак з такими вимогами банк не звертався.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що стягнення процентів з відповідача поза межами строку дії картки, а відповідно і кінцевого строку погашення кредиту - після 31 липня 2017 року, є безпідставним і задоволенню не підлягає.

Таким чином, суми процентів, які нараховані позивачем за період з 1 серпня по 13 вересня 2017 року, згідно поданого до позовної заяви розрахунку в сумі 7868,89 грн. (72106,73 грн - 64237,84 грн) стягнуті судом першої інстанції помилково, без врахування встановлених обставин справи та наведеної вище правової позиції Верховного Суду. Отже, до стягнення з відповідача належить 64237,84 грн процентів, нарахованих банком станом на 31.07.2017 року (а.с.5 зворот).

Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором.

Згідно з п. 2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг клієнт зобов'язаний у разі невиконання зобов'язань за договором на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку.

Відповідно до ст. 549 ЦК України та на умовах кредитного договору у разі невиконання чи несвоєчасного виконання зобов'язань в частині повернення кредиту та/або сплати процентів, комісій згідно з умовами кредитного договору, відповідач зобов'язаний сплатити позивачу неустойку (штраф, пеня).

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 неналежним чином виконувала свої зобов'язання за кредитним договором, несвоєчасно погашала заборгованість перед банком за кредитом і відсотками, внаслідок чого у неї утворилася заборгованість, яка згідно з розрахунками становить: 10120 грн. заборгованості за кредитом та 64237,84 грн заборгованості за процентами за користування кредитом.

За таких обставин є підстави для застосування передбаченого Умовами виду цивільно-правової відповідальності - неустойки.

Судом першої інстанції стягнуто з відповідача в якості неустойки штрафу (процентної складової і фіксованої) та пені в межах однорічного строку позовної давності.

Разом з тим, у позовній заяві зазначена вимога банку про стягнення з відповідача заборгованості за пенею та комісією в сумі 3000 грн.

Вказана вимога позивача не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Умовами спірного договору, а саме пунктом 1.1.5.25. Умов та правил надання банківських послуг передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань за кредитним договором у розмірі 0,1 % від суми заборгованості, але не більше облікової ставки НБ України, за кожен день прострочки.

У той самий час, згідно з пунктом 1.1.5.20. Умов та правил надання банківських послуг сторонами передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за порушення позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань за договором.

Враховуючи викладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13 лютого 2018 року у справі № 165/260/16-ц .

Крім того, заявлена банком вимога про стягнення пені не може бути задоволена у зв'язку з її недоведеністю.

Як зазначалося вище, у наданому суду розрахунку заборгованості за кредитним договором (а. с. 4) пеня нарахована разом із комісією за весь час дії договору до пред'явлення позову.

Згідно із вказаним розрахунком пеня нараховувалася щомісячно в однаковому розмірі - по 100 грн., що суперечить умовам кредитного договору, наведеним у довідці про умови кредитування з використанням картки «Універсальна», в яких передбачена формула нарахування пені (а. с. 6). Однак банк у розрахунках заборгованості таку формулу не застосовував. Тому розрахунки позивача в частині нарахування пені не можуть бути покладені в основу рішення суду. Інших розрахунків банк суду не надав.

Пунктом 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн.+5% від суми позову.

Отже стягненню з відповідача на користь позивача підлягає лише штраф у розмірі 500 грн. - фіксована частина та штраф - 3717,90 грн - процентна складова (із розрахунку - 5% від задоволеної судом суми: (10120+64237,84) х 5 %) .

Таким чином, загальна сума заборгованості за укладеним між сторонами кредитним договором, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь банку, становить 78575 грн. 74 коп., з яких заборгованість за тілом кредиту - 10120 грн., заборгованість за відсотками - 64237,84 грн., штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 3717,90 грн.

У зв'язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції обставинам справи та допущеними ним порушеннями вищенаведених норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, оскаржуване рішення слід скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову відповідно до положень ст. 376 ЦПК України.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог, суд може зобов'язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов'язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Оскільки судом задоволено позовні вимоги позивача частково та частково задоволено апеляційну скаргу відповідача, тому, виходячи із наведених процесуальних норм, та враховуючи, що з ОСОБА_1 в користь ПАТ КБ «Приватбанк» належить до стягнення 1397,12 грн судового збору, понесеного за подання банком позову до суду (87,32 % х 1600 грн), а з банку в користь відповідача слід було би стягнути 304,32 грн судового збору за подану апеляційну скаргу (2400 х 12,68%), то відповідно з ОСОБА_1 необхідно стягнути різницю вказаних сум в розмірі 1092,80 грн (1397,12 грн - 304,32 грн).

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 травня 2016 року в даній справі скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь Публічного Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 78575 (сімдесят вісім тисяч п'ятсот сімдесят п'ять) грн. 74 коп., з яких заборгованість за тілом кредиту - 10120 (десять тисяч сто двадцять) грн., заборгованість за відсотками- 64237(шістдесят сорок тисяч двісті тридцять сім) грн 84 коп., штраф (фіксована частина) - 500 (п'ятсот) грн., штраф (процентна складова) - 3717 (три тисячі сімсот сімнадцять) грн. 90 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь Публічного Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 1092 (одна тисяча дев'яносто дві) 80 коп витрат з оплати судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту даної постанови.

Повний текст постанови складений 05 листопада 2018 року.

Головуючий

Судді