У х в а л а

25 січня 2018 року

м. Київ

справа № 296/12387/13-ц

провадження № 61-1725 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду:

Черняк Ю.В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

третя особа - приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу КузьмінаЛеся Леонідівна,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 11 квітня 2016 року у складі судді: Анциборенко Н. М., та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 19 вересня 2016 року, у складі суддів: Якухно О. М., Жигановської О. С., Коломієць О. С., у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Кузьміна Леся Леонідівна, про визнання заповіту недійсним,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У грудні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, третя особа - приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Кузьміна Леся Леонідівна, про визнання заповіту недійсним.

Позовну заяву мотивовано тим, що він та ОСОБА_5 є спадкоємцями першої черги після смерті їх матері ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 Під час оформлення спадщини він дізнався про існування заповіту ОСОБА_7, складеного на ім'я ОСОБА_5 та посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Кузьміною Л. Л. 23 січня 2009 року. Вважає, що даний заповіт ОСОБА_7 не підписувала, у зв'язку з чим зміст заповіту не відповідає її волевиявленню.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 11 квітня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до висновку експерта № 5/16-25/224/225/226/16-25 від 18 березня 2016 року, в заповіті рукописний запис «это завещание прочитано мною в слух и подписано лично» та підпис виконані ОСОБА_7

ОСОБА_4 не доведено, що волевиявлення заповідача ОСОБА_7 не було вільним і не відповідає її волі, тому відсутні визначені законом підстави для визнання заповіту недійсним.

Ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 19 вересня 2016 року рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 11 квітня 2016 року залишено без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив із того, що ОСОБА_4 не було надано суду доказів наявності у ОСОБА_7 хвороби Паркінсона. Під час розгляду справи було призначено дві почеркознавчі експертизи.

Висновком експерта № 1/6 від 02 квітня 2015 року встановлено, що в заповіті рукописний запис «это завещание прочитано мною в слух и подписано лично» та підпис виконані не ОСОБА_7, а іншою особою.

Згідно із висновком експерта № 5/16-25/224/225/226/16-25 від 18 березня 2016 року, в заповіті рукописний запис «это завещание прочитано мною в слух и подписано лично» та підпис виконані ОСОБА_7, а не ОСОБА_5

Зі змісту досліджувальних частин зазначених висновків експертів від 02 квітня 2015 року та 18 березня 2016 року вбачається, що експертами застосовано різний підхід до визначення належності підпису та запису у заповіті спадкодавцю, а тому експерти зробили протилежні висновки.

Відповідно до частини шостої статті 147 ЦПК України висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими статтею 212 цього Кодексу.

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2016 року, ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення і направити справу до суду першої інстанції на новий розгляд.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що відповідно до акту огляду МСЕК № 013415 від 01 жовтня 2004 року ОСОБА_7 встановлено другу групу інвалідності внаслідок хронічних захворювань, серед яких було діагностовано дисциркуляторну енцефалопатію 3 ст. судинний паркінсонізм, найвища стадія хвороби, яка призводить до важких форм інвалідності. Внаслідок даної хвороби у ОСОБА_7 було тремтіння рук, що відображалося і в почерку, але дані ознаки відсутні у підписі та рукописному тексті заповіту.

Судом першої інстанції безпідставно відмовлено у призначені додаткової комісійної судово-почеркознавчої експертизи, у зв'язку із наявністю двох протилежних висновків експертів.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що справа підлягає призначенню до судового розгляду, оскільки доводи касаційної скарги вказують на необхідність перевірки матеріалів справи.

Керуючись статтею 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

У Х В А Л И В :

Справу за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 11 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 19 вересня 2016 року призначити до судового розгляду.

Судді: Ю. В. Черняк

Б. І. Гулько

Д. Д. Луспеник