Справа № 694/798/17
провадження 2/694/41/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

19.02.2018 року м. Звенигородка

Звенигородський районний суд Черкаської області

у складі: головуючої судді Гончаренко Т.В.

за участі секретаря судового засідання Блискавки А.С.

за участю: позивачки ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ПАТ « Українська пожежно-страхова компанія ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Звенигородка в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП,-

встановив:

До Звенигородського районного суду Черкаської області 03.07.2017 року звернулась позивачка ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_3, приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, зазначаючи, що 16.04.2017 року о 10год.00 хв. ОСОБА_3 по вул.Чорновола в с.Вільховець, Звенигородського району, Черкаської області керуючи автомобілем НОМЕР_1, не вибрав безпечну швидкість руху, не врахував дорожньої обстановки руху, щоб керувати безпечно, внаслідок чого здійснив виїзд на зустрічну смугу руху та здійснив зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, внаслідок чого останній отримав механічні пошкодження. Своїми діями ОСОБА_3 порушив вимоги п.12.1 ПДР України та скоїв правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП. Постановою Звенигородського районного суду Черкаської області від 11.05.2017 року у справі №694/479/17 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. На час ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 на момент ДТП наземного транспортного засобу була застрахована згідно полісу №АК/1454503, страховиком є ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія». Позивачка є власником автомобіля НОМЕР_2, відповідно до розрахунку проведеного СТО «Конкурент авто» ФОП ОСОБА_5 вартість відновлювального ремонту автомобіля на час подання позовної заяви до суду складає: - проведення ремонтних робіт та заміна запчастин при ремонті автомобіля складає 10615 грн.; - придбання запчастин та матеріалів для відновлювального ремонту автомобіля складає 37012 грн., загальна вартість заподіяної шкоди складає 47627 грн., тому просила суд стягнути з ОСОБА_3 в рахунок відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП та пошкодження автомобіля «FORD Transit» грошові кошти в сумі 100 грн., з відповідача ОСОБА_6 «УПСП» грошові кошти в сумі 47527 грн. Однак, із зазначеною оцінкою позивачка не погодилась та згідно проведеної оцінки за її замовленням судової автотоварознавчої експертизи вартість відновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_2, пошкодженого внаслідок ДТП складає 248050,78 грн., відновлювати автомобіль економічно недоцільно, матеріальний збиток, завданий власникові вказаного автомобіля рівний його ринковій вартості та складає 107545,31 грн. Уточнивши позовні вимоги на підставі проведеної судової автотоварознавчої експертизи, позивачка вимог до страховика про

стягнення страхового відшкодування не пред»являла, з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 15 січня 2018 року, позивачка просила стягнути на її користь з ОСОБА_3 в рахунок відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП та пошкодження автомобіля НОМЕР_2 грошові кошти в сумі 107545,31 грн. та вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не з»явилася, через канцелярію суду надала заяву, в якій просила справу розглянути за її відсутності. Позивач, будучи викликаним у судове засіданння , не з"явився, скориставши своїм правом на представлення його інтересів представником.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат ОСОБА_2 в судове засідання не з»явилися, на через канцелярію суду надано заяву ОСОБА_1 про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити з урахуванням понесених нею судових витрат, проти винесення заочного рішення не заперечує.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, про що в справі наявне підтвердження про вручення судової повіски, з заявами та клопотаннями до суду не звертався.

Представник відповідача ОСОБА_6 «Українська пожежно-страхова компанія» ОСОБА_4 в судове засідання не з»явилася, про день, час та місце судового розгляду повідомлена належним чином, про що в справі є підтвердження, через канцелярію суду поштовим відправленням надала суду заперечення на позовну заяву, в якому просить справу слухати без участі представника ОСОБА_6 «УПСК» та в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_6 «УПСК» відмовити у повному обсязі, посилаючись на те, що звернення позивача з позовними вимогами до страховика є передчасним та неправомірним, а задоволення такого позову буде незаконним і призведе до порушення майнових прав страховика, оскільки позивач в порушення порядку дій потерпілого, визначеного ЗУ №1961-ІV, до ОСОБА_6 «УПСК» не зверталась протягом трьох робочих днів з дня ДТП повідомлення про ДТП Страховику не надавала, про місцезнаходження пошкодженого транспортного засобу не повідомила, чим позбавила ОСОБА_6 «УПСК» можливості виконати свої обов»язки щодо огляду автомобіля і оцінки розміру заподіяноїїй шкоди. Згідно з п.37.1.3 ст.27 ЗУ №1961- ІV підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування є невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов»язків, визначених цим законом. Крім того, позивачем не враховано, що страховик відшкодовує не реальні витрати (підтвердження яких нею теж було не надано), а оцінену шкоду, що має бути нарахована суб»єктом оціночної діяльності відповідно до вимог

ЗУ № 1961- ІV. На підставі наведеного, просила в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_6 «УПСК» відмовити повністю.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак

бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що, відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у особи, що її завдавала за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов'язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання.

Цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням).

Особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлюваного ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

Порядок відшкодування шкоди, пов'язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано ст. 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який, згідно зі статтею 8 ЦК України, може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені, згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Оскільки відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення ст. 1194 ЦК України, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників

наземних транспортних засобів» обов'язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка.

Відповідно до ч.1 ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, виданого Звенигородським ВРЕР при УДАІ УМВС України в Черкаській області, позивачка ОСОБА_1 є власником автомобіля «FORD TRANSIT», державний номерний знак НОМЕР_3 (а.с.6).

Цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_3, як володільця наземного транспортного засобу «PEUGEOT Expert», д/н НОМЕР_4 застрахована в ОСОБА_6 «УПСК», що вбачається з копії полісу № АК/1454503 від 21.10.2016 р. обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів зі строком дії з 21 жовтня 2016 року по 21 жовтня 2017 року (а.с.8).

З матеріалів справи вбачається, що 16.04.2017 року о 10:00 год. по вул.Чорновола в с.Вільховець, Звенигородського району, Черкаської області ОСОБА_3 керуючи автомобілем НОМЕР_1, не вибрав безпечну швидкість руху, не врахував дорожньої обстановки руху, щоб керувати безпечно, внаслідок чого здійснив виїзд на зустрічну смугу руху та зіткнення з автомобілем «FORD TRANSIT», державний номерний знак НОМЕР_3, внаслідок чого останній отримав механічні пошкодження, чим порушив вимоги п.12.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ № 1306 від 10.10.2001р.

Зазначені обставини встановлені постановою судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 11 травня 2017 року, якою відповідача ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в сумі 340 грн. (а.с.7).

При цьому, ОСОБА_3 свою провину у вчиненні вказаного правопорушення на час розгляду адміністративного матеріалу судом визнавав повністю, тобто, факт пошкодження відповідачем належного позивачці автомобіля не заперечувався ним ні під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, ні під час розгляду матеріалу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як зазначалося вище, хоча транспортний засіб відповідача і було застраховано, згідно до договору добровільного страхування наземного транспорту в ОСОБА_6 «УПСК», однак із заявою-повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка, як того вимагають норми ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ОСОБА_3 до страхової компанії не звертався, у зв'язку з чим страхова виплата позивачці не проводилась.

Крім того правова позиція Верховного Суду України, викладена у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, зводиться до того, що право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.

Таким чином, потерпілому, як кредитору, належить право вимоги в обох видах

зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором з відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі, згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до висновку судового експерта ОСОБА_7 за результатами судової автотоварознавчої експертизи № 38 від 20.11.2017 року (а.с.58-91) вартість відновлювального ремонту автомобіля «FORD Transit», державний номер НОМЕР_3, пошкодженого внаслідок ДТП складає 248050,78 грн., відновлювати автомобіль економічно недоцільно, матеріальний збиток, завданий власникові вказаного автомобіля рівний його ринковій вартості та складає 107545,31 грн.

Виходячи з вищевикладеного, враховуючи, що власником пошкодженого автомобіля є ОСОБА_1, винуватим у пошкодженні автомобіля внаслідок порушення Правил дорожнього руху є ОСОБА_3, який має відповідати за заподіянні збитки, заяву позивачки про збільшення позовних вимог, поданої до суду 15.01.2018 року, суд вважає, що уточнені позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі та вважає необхідним стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь позивачки ОСОБА_1 в рахунок відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП матеріальну шкоду в розмірі 107 545,31 грн.

Позивачка ОСОБА_1 також просить стягнути з відповідача витрати зі сплати судового збору, за надання професійної правничої допомоги та витрати, пов»язані з проведенням експертизи, про що надала відповідну письмову заяву.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов»язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов»язані з проведенням експертизи.

Частиною 1,3 ст. 134 ЦПК України встановлено, що разом з першою позовною заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієннтований) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і очікує понести в зв»язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Згідно ч. 5 ст. 135 ЦПК України сума забезпечення витрат на професійну правничу допомогу визначається судом з урахуванням приписів частини четвертої статті 137, частини сьомої статті 139 та частини третьої статті 141 цього Кодексу, а також їх документального обґрунтування.

Частиною 3 ст. 137 ЦПК України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У відповідності до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або)

значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Крім того, згідно ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч.6 ст.139 ЦПК України, розмір витрат за проведення експертизи встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

В якості доказів сплати за надання правничої допомоги позивачем надано квитанцію №569 від 29.06.2017 року, згідно якої вона витратила 4 000 грн. (чотири тисячі гривень), та відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України надала детальний розрахунок наданих послуг, виконаних адвокатом та здійснених нею витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Також надано суду квитанцію № ПН 2683878 від 21.11.2017 року за сплату послуг експерта ПП Калиушко в розмірі 2000 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд вирішує питання щодо стягнення судових витрат пропорційно до задоволених позовних вимог.

У зв»язку із задоволенням позову та відповідно до ст.ст.137, 139, 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_3 на користь позивачки ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 4000 грн. за надану правничу допомогу згідно квитанції №569 від 29.06.2017 року, 2000 грн. за проведення судової автотоварознавчої експертизи згідно квитанції ПН 2683878 від 21.11.2017 року, 640 грн.+435,46 грн.=1075.46 грн. по сплаті судового збору, а всього 7 075,46 грн.

На підставі викладеного та, керуючись ст.ст. 1166, 1187, 1188, 1192, 1194 ЦК України, ст. ст. 3, 9, 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», ст.ст.141, 258, 259,263,264,265,268,273 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого в ІНФОРМАЦІЯ_2, жителя ІНФОРМАЦІЯ_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, жительки вул.С.Терещенко,30А, м.Звенигородка, Черкаської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_6, завданої матеріальної шкоди в сумі 107545, 31 грн. (сто сім тисяч п»ятсот сорок п»ять грн. тридцять одну коп.) та судові витрати в розмірі 4000 грн. за надану правничу допомогу, 2000 грн. за проведення судової автотоварознавчої експертизи, 640 грн.+435,46 грн.=1075.46 грн. по сплаті судового збору, а всього 7 075,46 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Черкаської області через Звенигородський районний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Т.В.Гончаренко