Провадження № 2/161/241/18
У Х В А Л А

05 лютого 2018 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі:

головуючого судді Рудської С.М.

при секретарі Ярмолюк В.С.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в в м. Луцьку цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання майна подружжя спільною сумісною власністю, поділ майна в натурі

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з даною позовною заявою в якій просить визнати спільною сумісною власністю його та відповідачки ОСОБА_5 наступне майно: квартиру АДРЕСА_1; квартиру АДРЕСА_2; цегляний гараж № 66-67 в гаражному кооперативі «Шляховик» по вул. Вишневського № 19-а в м. Луцьку; легковий автомобіль марки Audi A4, 1999 року випуску, реєстраційний номер 67-15 UI, а також здійснити поділ вказаного майна в натурі.

23.01.2018 року представник відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_2 подала до суду клопотання про забезпечення судових витрат в порядку ч. 4 ст. 44, ч. 2 ст. 135 ЦПК України, на обґрунтування вказавши, що позивач постійно проживає у республіці Португалія, реєстрації в м. Луцьку не має. Крім того, заявлений ОСОБА_3 позов носить завідомо безпідставний характер, оскільки рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16.06.2017 року право власності позивача ОСОБА_3 на належну йому частку квартири АДРЕСА_3 було припинено. Відповідно до укладеного між сторонами нотаріально посвідченого правочину від 03.11.2015 року було вирішено питання щодо розподілу вищевказаної квартири, автомобіля та гаража. Що стосується заявлених ОСОБА_3 вимог щодо визнання спільною сумісною власністю подружжя та поділу в натурі квартири АДРЕСА_1, то вказане майно є особистою приватною власністю відповідачки ОСОБА_5, оскільки право власності на квартиру набуте нею до шлюбу з позивачем. У звязку з предявленням позивачем даного безпідставного позову відповідач несе витрати на професійну юридичну допомогу, а також інші витрати, пов»язані з розглядом даної справи. Зокрема, за місцем свого проживання в Республіці Португалія в консульстві України ОСОБА_5 оформила довіреність на представництво її інтересів в суді юристом Максимчук Т.В. Як вбачається з тексту довіреності за неї було сплачено 23 євро, що за офіційним курсом банку становить 812 грн. Також відповідач змушена нести витрати за пересилання своєму представнику в м. Луцьк з Португальської Республіки ряду документів з запереченнями щодо заявлених позовних вимог. Просить суд зобовязати позивача внести на депозитний рахунок грошову суму у розмірі 15000 грн. для забезпечення можливого відшкодування майбутніх витрат відповідача на професійну правничу допомогу та інших витрат, які має понести відповідач у звязку з розглядом даної справи.

В судовому засіданні представник відповідача вищевказане клопотання підтримала, просила його задовольнити.

Представник позивача проти задоволення клопотання заперечував, вважає, що твердження представника відповідача про безпідставність позову та зловживання позивачем правом на позов в цій частині є необгрунтованими. Що стосується твердження представника відповідача про понесення відповідачем витрат у звязку оформленням в Консульстві України в Республіці Португалія довіреності на представництво її інтересів в суді, то з тексту самої довіреності слідує, що видана вона 09.009.2016 року, тобто більше ніж за рік до звернення позивача до суду з даним позовом. Всі інші заяви щодо витрат, нібито понесених ОСОБА_4 на увагу суду не заслуговують, оскільки не підтверджуються жодними доказами. Відтак вони не можуть бути підставою для забезпечення неіснуючих судових витрат відповідача. Просить суд у задоволенні клопотання відмовити.

Вислухавши думку учасників процесу, суд приходить до наступного.

Згідно з ч. 4 ст. 135 ЦПК України, як захід забезпечення судових витрат суд з урахуванням конкретних обставин справи має право, за клопотанням відповідача, зобовязати позивача внести на депозитний рахунок суду грошову суму для забезпечення можливого відшкодування майбутніх витрат відповідача на професійну правничу допомогу та інших витрат, які має понести відповідач у звязку із розглядом справи (забезпечення витрат на професійну правничу допомогу).

Таке забезпечення судових витрат застосовується, якщо: позов має ознаки завідомо безпідставного або інші ознаки зловживання правом на позов.

Також забезпечення судових витрат може бути застосоване, якщо суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування судових витрат відповідача у випадку відмови у позові.

Проте, ані відповідачем, ані її представником суду не надано жодних доказів на підтвердження викладених у клопотанні обставин.

Суд не приймає до уваги посилання представника відповідача на завідому безпідставність позову, оскільки на час розгляду даної справи відсутні конкретні обставини, на підставі яких суд може зробити висновок про зловживання процесуальними правами щодо подання позову позивачем ОСОБА_3, що прямо чи опосередковано суперечить завданню цивільного судочинства.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає за необхідне у задоволенні клопотання представника відповідача про забезпечення судових витрат відмовити.

На підставі ст.ст. 135, 353 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання представника відповідача про забезпечення судових витрат відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Ухвала у повному обсязі складена 08 лютого 2018 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області ОСОБА_6