Справа № 466/9188/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«31» жовтня 2018 року Шевченківський районний суд м. Львова

в складі : головуючого судді Глинської Д.Б.

за участі секретаря Івасюти А.М.

з участю: представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

третьої особи ОСОБА_3

третьої особи ОСОБА_4

третьої особи ОСОБА_5- Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові

цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третіх осіб - органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 - ОСОБА_8 про усунення перешкод та виселення,

У С Т А Н О В И В:

у жовтні 2016 року ОСОБА_6 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_7, третіх осіб - органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 - ОСОБА_8, в якому з врахуванням заяви про доповнення та уточнення позовних вимог просила суд ухвалити рішення, яким зобовязати ОСОБА_7 та ОСОБА_9 не чинити їй перешкоди у користуванні житловим приміщенням, а саме будинковолодінням №197 по вул. Замарстинівська у м. Львові та виселити їх, стягнути з відповідача на її користь витрати по оплаті судового збору.

В обгрунтування своїх вимог зазначала про те, що вона, ОСОБА_6, є власником будинковолодіння та земельної ділянки за адресою: м. Львів, вул. Замарстинівська,197. Будинковолодіння складається з житлового будинку, літньої кухні та гаража.

У будинку, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Замарстинівська,197 зареєстровані та проживають її доньки - ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Відповідач ОСОБА_7 та її донька ОСОБА_9 зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 та є співвласниками квартири, яка знаходиться за цією адресою.

Відповідач ОСОБА_7 та її донька без належної правової підстави проживають у приміщенні літньої кухні, не є співвласниками будинковолодіння, розташованого за адресою: м. Львів, вул. Замарстинівська, 197, не зареєстровані за місцем проживання, чинять їй, ОСОБА_6, та членам її сімї перешкоди у користування належним їй нерухомим майном. У звязку з цим між ними склалися неприязні стосунки. Добровільно усунути перешкоди та виселитися відповідач ОСОБА_7 та її донька не бажають, тому вона вирішила звернутися в суд.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов підтримав, покликаючись на доводи, які викладені в позовній заяві та заяві про уточнення позовних вимог, просив його задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 позов заперечив з підстав, які викладені у письмовому запереченні на позов та просив відмовити у його задоволенні.

Додатково пояснив, що будинок, в якому проживає відповідач ОСОБА_7 та її донька ОСОБА_9 не належить позивачеві ОСОБА_6 на праві власності, оскільки був збудований батьком відповідача - ОСОБА_5 ОСОБА_8 та до цього часу не зареєстрований у встановленому законом порядку. Відповідач ОСОБА_9 протягом усього життя, а ОСОБА_7 протягом 23 років проживають у будинку за адресою: м. Львів, вул. Замарстинівська,197.

Треті особи ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити.

В судове засідання представник Шевченківської районної адміністрації - органу опіки і піклування не зявився, хоч про час та місце розгляду справи повідомлявся в установленому порядку. Однак, подав до суду клопотання, з якого вбачається, що він просить розглядати справу у його відсутності та при винесенні рішення покладається на розсуд суду.

Третя особа ОСОБА_5-Ю.С. у судовому засіданні проти позову заперечив та просив відмовити в його задоволенні. Додатково пояснив, що будинок, в якому проживає його донька ОСОБА_7 та внучка ОСОБА_9, збудований ним. Він отримав дозвіл на будову гаражу на земельній ділянці по вул. Замарстинівській, 197 у м. Львові ще у 1977 році. У 1984 році він побудував гараж. Згодом він здійснив реконструкцію гаражу та добудував ще три кімнати, кухню і у 1992 році завершив самочинне будівництво новоствореного обєкту. Дане незавершене будівництво не увійшло до складу спадщини та є відмінним від будинку, який заповіла його мама - ОСОБА_10 позивачу ОСОБА_6

Заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, третіх осіб ОСОБА_3, ОСОБА_11 та ОСОБА_5-.Ю.С., показання свідків - ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15-Б.П., ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21,ОСОБА_22, дослідивши матеріали справи, та зясувавши її дійсні обставини, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно з ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до положень ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право власності є непорушним.

Згідно з ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

У відповідності до ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Судом встановлено, що в будинку №197 по вул. Замарстинівська у м. Львові зареєстровано троє осіб ОСОБА_6, ОСОБА_4 та ОСОБА_3, що підтверджується довідкою з місця проживання про склад сімї і прописки №5997 від 26 вересня 2016 року (а.с.7).

З ОСОБА_19 ЛКП «Балатон 409» вбачається, що в будинку №197 по вул. Замарстинівська у м. Львові проживають без реєстрації ОСОБА_7 та ОСОБА_9 (а.с.8).

Із свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14 вересня 1998 року, який посвідчений державним нотаріусом Третьої львівської державної нотаріальної контори ОСОБА_23 та зареєстровано в реєстрі №4-3841, вбачається, що ОСОБА_6 є спадкоємцем майна ОСОБА_10, яка померла 17 березня 1995 року та спадкове майно складається з: житлового будинку №197 по вул. Замарстинівській у м. Львові, який в цілому складається з шести кімнат житловою площею 97,7кв.м. та кухні; до будинку відносяться господарські будівлі: веранда, мезонін, огорожа, ворота, хвіртка.

У судовому засіданні встановлено, що третя особа ОСОБА_5-Ю.С., який є батьком відповідача ОСОБА_7, отримав дозвіл на побудову гаражу на земельній ділянці будинку №197 по вул. Калініна ( зараз вул. Замарстинівська) у м. Львові у 1977 році, що підтверджується копією Виписки з рішення МЗК Управління житлового господарства від 1977 року.

З технічної документації для складання Державного акту на право власності на земельну ділянку по вул. Замарстинівській,197 у м. Львові вбачається, що на момент будівництва ОСОБА_5 Ю. С. гаражу та його реконструкції у житловий будинок, а також на час складання заповіту, а згодом і свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14.09.1998 року земельна ділянка перебувала у комунальній власності і не була приватизована.

У судовому засіданні третя особа ОСОБА_5-Ю.С. пояснив, що у 1984 році збудував гараж та згодом здійснив реконструкцію гаражу та добудував ще три кімнати та кухню, у 1992 році він завершив будівництво новоствореного обєкту, але до цього часу ще його не зареєстрував.

З довідки з місця проживання про склад сімї і прописки №368, яка видана ЛКП «Балатон 409» 30 січня 2017 року, вбачається, що ОСОБА_5-Ю.С. був зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_2 з 15 вересня 1969 року і знятий з реєстраційного обліку 29 вересня 2000 року.

Із оглянутих у судовому засіданні документів вбачається, що на час складання заповіту новостворений обєкт (житловий будинок) уже був збудований ОСОБА_5-Ю.С. та позначений на земельній ділянці, проте до складу спадщини не увійшов.

З пояснень представника відповідача ОСОБА_2 вбачається, що відповідач ОСОБА_7 проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 протягом 23 років, а її донька ОСОБА_9 протягом усього життя.

В судовому засіданні свідки, а саме: ОСОБА_15-Б.П., ОСОБА_22, ОСОБА_21 ОСОБА_24 пояснили, що у будинку, який знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Замарстинівська,197 та який побудував ОСОБА_5-Ю.С. проживає його донька ОСОБА_7 та внучка ОСОБА_9 Також повідомили, що ОСОБА_5-Ю.С. за власні кошти збудував будинок, у якому проживають його донька та внучка. Свідки підтвердили, що будинок будувався протягом 1984 - 1992 років виключно ОСОБА_5-Ю.С., останній купляв матеріали, замовляв майстрів, та підтвердили, що з початку це був гараж, який ОСОБА_5-Ю.С. побудував, а згодом зробив з нього будинок.

Свідки ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_14 та ОСОБА_12 у судовому засіданні підтвердили факт будівництва ОСОБА_5 - Ю.С. будинку, шляхом розбудови гаражу в будинок із трьома кімнатами.

Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, тобто, гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

З врахуванням розяснень, наданих у п.33 постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22 грудня 1995 р. «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані, на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об'єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача.

Судом зясовано, що позивач просить усунути перешкоди, які чинять їй ОСОБА_7 та ОСОБА_9 у здійснені права користування та розпорядження належним їй на праві власності будинковолодінням, розташованим за адресою: м. Львів, вул. Замарстинівська, 197 та виселити їх з цього будинковолодіяння. Однак, чинним цивільним законодавством будинковолодіння не визнається обєктом цивільних прав. Відповідно до положення ст. 380 ЦК житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. У свою чергу під будинковолодінням розуміється житловий будинок та господарські будівлі і споруди, які призначені для його обслуговування та які зареєстровані у встановленому законом порядку. Як встановлено судом, у позивача відсутнє право власності на самовільно збудований ОСОБА_5-Ю.С. будинок за адресою м. Львів, вул. Замарстинівська, 197, який не зареєстрований у встановленому законом порядку. А відтак позивач не може просити виселити відповідачів із будинку, який не належить йому на праві власності.

У справах про усунення перешкод у володінні майном Вищий спеціалізований суд України обов'язок доказування покладає на позивача, а саме обов'язок довести належність йому спірного майна на праві власності. Із наведеного вище вбачається, що будинок, у якому проживають ОСОБА_7 та ОСОБА_9, та який збудований ОСОБА_5 Ю. С. не належать позивачу, незважаючи на те, що такий знаходиться за адресою м. Львів вул. Замарстинівська, 197.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_6 не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки позивачем не представлено, а судом не здобуто жодних переконливих доказів у їх підтвердження, зокрема, наявності права власності у ОСОБА_6 на новостворений ОСОБА_5Ю.С. будинок, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Замарстинівська,197, в якому проживають ОСОБА_7 та ОСОБА_9, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 12,13,76, 80, 81, 141, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, ст.ст. 41, 47 Конституції України, ст. ст. 15, 16, 391 ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В :

в задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_9, третіх осіб - органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 - ОСОБА_8 про усунення перешкод та виселення - відмовити.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Львівської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Повний текст рішення виготовлений 02 листопада 2018 року.

Суддя ОСОБА_27