Справа № 578/1090/17
провадження № 2/578/81/18
РІШЕННЯ

І м е н е м У к р а ї н и

05 лютого 2018 року Краснопільський районний суд Сумської області в складі головуючого судді Косар А.І.

за участю

секретаря судового засідання Авраменко О.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт Краснопілля цивільну справу позовного провадження

за позовною заявою ОСОБА_1

до Славгородської сільської ради Краснопільського району Сумської області

про визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2017 року ОСОБА_1звернулася до суду з даним позовом, яким просила визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими спорудами, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 Краснопільського району Сумської області, по праву спадкування за заповітом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 матері ОСОБА_2. На обґрунтування позову ОСОБА_1 вказує, що будучи спадкоємцем за заповітом, вона прийняла спадщину у встановленому законом порядку шляхом звернення до Краснопільської державної нотаріальної контори Сумської області у встановлений рішенням суду строк з заявою про прийняття спадщини та на частину спадкового майна у вигляді земельної ділянки розміром 2,8793 га отримала Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, але позбавлена можливості оформити в органах нотаріату свої спадкові права на зазначене майно у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на нерухомість, оскільки в період її забудови реєстрація об'єктів нерухомості в установленому законом порядку взагалі не передбачалась. Земельна ділянка загальною площею 0,33 га, в тому числі 0,05 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, 0,28 га для ведення особистого селянського господарства розташована за адресою: АДРЕСА_1 передана у приватну власність ОСОБА_2 на підставі рішення Славгородської сільської Ради народних депутатів Краснопільського району Сумської області про передачу земельних ділянок у приватну власність чотирнадцятою сесією двадцять першого скликання від 19.01.1994. Інших спадкоємців, які б прийняли спадщину у встановленому законом порядку, немає. Викладені обставини вважає підставними для визнання за нею право власності на спадкове майно.

Сторони в судове засідання не прибули, відповідно до поданих заяв просили справу розглянути за їх відсутності, позивач заявлені вимоги підтримує з наведених у позові підстав, Відповідач не заперечує проти задоволення позову /ас 86, 88/.

Суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності вищезазначених осіб відповідно до вимог статей 211, 223, 247 Цивільного процесуального кодексу України /далі ЦПК України/.

Згідно з частиною четвертою статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Обставини спору сторонами визнаються, а тому доказуванню у відповідності до положень статті 82 ЦПК України не підлягають.

Згідно статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Суд встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року в с. Верхня Пожня померла ОСОБА_2, про що у виконкомі Славгородської сільської ради Краснопільського району Сумської області зроблений актовий запис № 24 від 11 грудня 2013 року; на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 проживала за реєстрацією у АДРЕСА_1 разом з зятем ОСОБА_3 / ас 7, копія ас 6/.

До правовідносин, що виникли необхідно застосувати норми ЦК України у редакції 2004 року, так як спадщина після померлої ОСОБА_2 відкрилась після 01.01.2004 року.

Установленим судом обставинам відповідають цивільні правовідносини, пов'язані із набуттям права на спадкове майно.

Так, згідно зі статтями 1216 та 1217 Цивільного кодексу України /далі ЦК України/ спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина третя статті 1222, частина перша статті 1220, частина перша статті 1270 ЦК України).

Після смерті ОСОБА_2 згідно статті 1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить житловий будинок з надвірними спорудами, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 Краснопільського району Сумської області.

Позивач ОСОБА_1є спадкоємцем за заповітом, посвідченим 22 березня 1996 року секретарем виконкому Славгородської сільської ради народних депутатів Краснопільського району Сумської області, спадщину прийняв у порядку статті 1269 ЦК України у редакції 2004 року /далі ЦК України/, в результаті чого заведена спадкова справа № 247/14 від 27.08.2014 до майна померлої / копія спадкової справи ас 54-84/.

Так, 06.05.2015 державним нотаріусом Краснопільської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 видано на ім'я ОСОБА_1 Свідоцтво про право на спадщину за заповітом № 912 на земельну ділянку розміром 2,8793 га цільового призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Славгородської сільської ради Краснопільського району Сумської області.

29 листопада 2017 року приватний нотаріус Краснопільського районного нотаріального округу сумської області ОСОБА_4 виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, згідно якої спадкоємцю ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу /ас 89/.

До часу набрання чинності ЦК України 2003 року та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

Відповідно до абз. 60 п.3.3 Інструкції про проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 № 127 не належить до самовільного будівництва індивідуальні житлові будинки, садові, дачні будинки господарські /присадибні/ будинки і споруди, прибудови до них, що побудовані до 05 серпня 1992 року.

Більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили). Не зробила цього і спадкодавець ОСОБА_2, про що свідчить Довідка-характеристика Фізичної особи-підприємця «ОСОБА_5 № 549 від 03.11.2017, за змістом якої право власності на об'єкт нерухомого майна, розташованого у АДРЕСА_2 Краснопільського району Сумської області станом на 03 листопада 2017 року не зареєстровано; рік будівництва будинку - 1958, загальна площа будинку - 37,4 кв. м., відсоток зносу - 60% / копія ас 13/.

Державна реєстрація права на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно затверджене Наказом Міністерства Юстиції України від 07.02.2002 № 7/5, зареєстрованого в Міністерстві Юстиції 18.02.2002 № 157/6445 з подальшими змінами. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будівлі та споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності Цивільним кодексом та Законом України від 01.07.2004 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення» (втратила чинність) було вперше встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва. Тобто, до 05 серпня 1992 року не передбачалася процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року житлових будинків вимогам законодавства, будівельним нормам та державним стандартам і правилам, зокрема, для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації (лист Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 30 липня 2012 року).

Таким чином, хоча технічний паспорт БТІ не є документом на право власності нерухомого об'єкта, проте він дуже важливий при здійсненні операцій з нерухомістю, має довідкову інформацію про фактичний стан нерухомості, а саме: про площі, поверховості, дату побудови, капремонту, товщину стін, технічних характеристиках покрівлі та фундаменту.

Згідно технічного паспорту, виготовленого 03 листопада 2017 року Фізичною особою-підприємцем «ОСОБА_6», житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_3 будинок номер двадцять чотириКраснопільського району Сумської області складається з житлового будинку літера А-1 за планом, 1958 року побудови з прибудовою літера а за планом, загальною площею 37.4 кв. м., житловою площею 16.9 кв. м., та на господарських будівель:сараю літера Б за планом, 1970 року побудови, погреба літера В за планом, 1970 року побудови, вбиральні літера Г за планом, 2004 року побудови, воріт з хвірткою № 1 за планом, штахету № 2 за планом, огорожі № 3 за планом/копія ас 14-17/.

Отже, сукупність зазначених вище доказів, досліджених у судовому засіданні, указує на належність ОСОБА_2 на праві власності житлового будинку номер двадцять чотири по вулиці Хутір у селі Верхня Пожня Краснопільського району Сумської області.

Із Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах, селищах міського типу УРСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української УРСР 31.01.1966, погодженої заступником Голови Верховного Суду УРСР від 15.01.1966, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 № 56 вбачається, що державній реєстрації підлягали лише будинки та домоволодіння в межах міст і селищ міського типу, будинки ж, розташовані у селах реєстрації не підлягали.

Отже, у 1958 році, тобто в період забудови домоволодіння номер двадцять чотири по вулиці Хутір у с. верхня Пожня Краснопільського району Сумської області та належить ОСОБА_2, у сільській місцевості державна реєстрація об'єктів нерухомості взагалі не передбачалася.

Тому, виникнення права власності на житлові будинки, споруди, зокрема, у сільській місцевості не залежало від державної реєстрації цього права.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 01.03.2013 за змістом пункту 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР від 31.10.1975 № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Відповідно даних архівного витягу особового рахунку № НОМЕР_2 погосподарських книг НОМЕР_3 об'єкта по господарського обліку № 0776-1 за 2011-2015 роки /копія ас 19-22/ ОСОБА_2 значиться власником будинку по вулиці Хутір будинок номер двадцять чотири в селі Верхня ПожняКраснопільського району Сумської області.

За інформації Славгородської сільської ради житловий будинок та земельна ділянка загальною площею 0,33 га, в тому числі 0,05 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, 0,28 га для ведення особистого селянського господарства за адресою: АДРЕСА_1 значиться за померлою ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 на підставі рішення Славгородської сільської Ради народних депутатів Краснопільського району Сумської області про передачу земельних ділянок у приватну власність чотирнадцятою сесією двадцять першого скликання від 19.01.1994 /ас 23-24/.

Відповідно до роз'яснення Міністерства юстиції України від 21 лютого 2005 року №19-32/319 в разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку.

Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 05 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 05 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи.

У відповідності до частини першої статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Також, власник майна, згідно статті 392 ЦК України, може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Крім того, п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Вартість будівель та споруд відповідно до висновку про вартість майна ТОВ «Консалтингове агентство» «Святозаров та партнери» від 21 листопада 2017 року станом на 21 листопада 2017 року становить 4070 грн /ас 25-44/.

На даний час право позивача на спадщину за законом ніким не оспорене і спадщина не визнана відумерлою, належним відповідачем по даній справі є Славгородська сільська рада Краснопільського району Сумської області, на території якої знаходиться вказане спадкове майно. Інших спадкоємців, які б прийняли спадщину у встановленому порядку, не має.

Право, яке належало ОСОБА_2 на час відкриття спадщини, не припинилося внаслідок її смерті. Дане право не відноситься до прав, які не входять до складу спадщини. Це право в порядку спадкування перейшло після її смерті до позивача ОСОБА_1, яка прийняла спадщину у належний спосіб, але отримати свідоцтво про право на спадщину в порядку спадкування на вказане домоволодіння в нотаріальній конторі не може, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу, тому її право підлягає захисту, іншим шляхом вирішити спір не можливо.

Згідно з частиною другою статті 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

За викладеного, зважаючи на визнання відповідачем позову, яке приймається Судом, оскільки не суперечить вимогам закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, Суд дійшов висновку, що іншим (крім судового) шляхом захистити право позивача неможливо, тому вважає за можливе визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарськими спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_3 будинок номер двадцять чотири Краснопільського району Сумської області, по праву спадкування за заповітом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2

Керуючись статтями 4, 12- 13, 62, 77-82, 89, 133, 142, 211, 223, 206, 247, 259, 264-265, 268, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ :

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, право власності на житловий будинок літера А-1 за планом, 1958 року побудови з прибудовою літера а за планом, загальною площею 37.4 кв. м., житловою площею 16.9 кв. м., та на господарські будівлі:сарай літера Б за планом, 1970 року побудови, погріб літера В за планом, 1970 року побудови, вбиральню літера Г за планом, 2004 року побудови, ворота з хвірткою № 1 за планом, штахет № 2 за планом, огорожу № 3 за планом, загальною вартістю 4070,00 грн, розташованих за адресою: АДРЕСА_3 будинок номер двадцять чотири Краснопільського району Сумської області, по праву спадкування за заповітом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_2.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Сумської області через Краснопільський районний суд Сумської області протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення (підпункти 8, 15.5 пункту1 розділу XIII «;Перехідні положення» ЦПК України.

Суддя А.І. Косар