Провадження №2/523/691/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" жовтня 2018 р.

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Кисельова В.К.,

при секретарі судового засідання Дзюба Г.І.

за участю представника позивача ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2, адвоката - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 21 цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя. Позовні вимоги мотивовані тим, що 10 жовтня 1997 року позивачка ОСОБА_4 уклала шлюб з відповідачем ОСОБА_2. За час шлюбу сторони по справі як сімя накопичили грошові кошти, які частково зберігалися на рахунках у банківських установах, що відкриті на імя відповідача, та у формі готівки.

Останнім часом стосунки між сторонами по справі похолоднішати та відповідач фактично привласнив спільні грошові кошти подружжя, які зберігає на власних рахунках у банківських установах.

Так за час шлюбу відповідач відкривав рахунки, на яких розміщував сімейні грошові кошти, у таких банківських установах: ПАТ «Південний», ПАТ КБ «Приватбанк», ПАТ «Платинум Банк», ПАТ «Перший український міжнародний банк», ПАТ «Державний ощадний банк України», ПАТ «Креді ОСОБА_5», ПАТ «ОСОБА_6 Аваль», ПАТ «Ідея Банк», ПАТ «Укрсоцбанк»,ПАТ АБ «Укргазбанк», ПАТ «ОТП ОСОБА_6», ПАТ «Альфа-Банк», ПАТ «УкрСиббанк», ПАТ «Банк Михайлівський», ПАТ «ВіЕйБі Банк».

На підставі викладеного, позивачка просила первісно просила поділити кошти, які зберігаються в установах банків у рівних частках.

Згідно уточнених позовних вимог позивачка поділити спільне набуте майно подружжя, шляхом стягнення з відповідача на її користь суми у розмірі 888595,46 грн., тобто на 1/2 частку коштів, які відповідачі отримав від установ банків.

В судовому засіданні позивачка, а також її представник підтримали позовні вимоги у повному обсязі. Позивачка пояснила, що знала, що її чоловік розміщує у банках їх спільні кошти, проте в якій сумі, а також у якому саме банку вона точно не знала. Вона також пояснила, що не надавала чоловіку згоду на отримання кредитів або інших позик, оскільки він її ніколи не розповідав про його заробітки, а також витрати.

Відповідач, а також його представник позовні вимоги не визнали у повному обсязі. Так, відповідач пояснив, що дійсно за час шлюбу він вкладав кошти у банки на депозитні рахунки з метою отримання відсотків. В звязку з тим, деякі банки перебували у стадії ліквідації, він отримав також кошти від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Однак після отримання коштів, він одразу їх вкладав в інші банки на депозитні рахунки. За рахунок отриманих відсотків від депозитних рахунків він утримував сімю, оскільки позивачка не мала належного доходу. Відповідач також пояснив, що він запозичував кошти у знайомих з метою внесення на депозитні рахунки, а після того повертав кошти, отримавши різницю у процентах. В той же час, позивачка не бажала приймати участі у поверненні позик, у звязку з чим, фактично всі кошти він був вимушений повернути. Окрім того, він пояснив, що фактично за спірний період він отримав дохід у розмірі 576241 гривень, який вимушений був повернути своїм кредиторам за борговими розписками, а невелика різниця відсотків, які він отримав була витрачені в інтересах сімї.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, їх представників, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню на підставі фактів, встановлених в судовому засіданні.

Так судом встановлено, що 10 жовтня 1997 року позивачка ОСОБА_4 уклала шлюб з відповідачем ОСОБА_2.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси №523/7255/17 від 22.09.2017 року шлюб між сторонами розірвано.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_2 відкривав рахунки, на яких розміщував сімейні грошові кошти у різних банківських установах.

Судом була отримана наступна інформація.

1.Згідно інформації ПАТ КБ «ПриватБанк» за договором № SAMDNWFD501 від 11.02.2016 року, картковий рахунок №7518, 15.08.2016 року було знято 167 000,00 грн.

2.Згідно інформації ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» за договором №980-01 000198553 від 03.03.2016, 19.05.2016 було знято 180 000,00 грн.

3.Згідно інформації ПАТ «Платинум БАНК» за рахунком №03 31.08.2016 було знято 185918,00 грн.

4.Згідно інформації ПАТ «Ідея Банк» за рахунком №7, 08.08.2014 було знято 112 320,00 грн.

5.Згідно інформації АТ «ТАСКОМБАНК» за рахунком №1, 26.01.2017р. було знято 182 085,29 грн.; за рахунком №6168, 12.11.2015р. було знято 170000,00 грн.; за рахунком №1834, 11.02.2016 було знято 160 000,00грн.; за рахунком №2818, 15.05.2016 було знято 10000,00 грн.

6.Згідно інформації від Фонду гарантування вкладів Фізичних осіб про здійснено гарантованих сум відшкодування по банкам:

ПАТ «ОСОБА_7 ТА КРЕДИТ» у розмірі 90 000,02 грн., 05.11.2015р. через банк-агент АБ «Південний»;

АТ «ІМЕКСБАНК» за рахунком № 6997, 14.05.2015р. було знято 160000,00 грн.; за рахунком №6996, 14.05.2015р. знято 7628,81 грн.; за рахунком №6994, 14.05.2015р. було знято 1000,00 грн. через банк-агент АБ «Південний»;

ПАТ «ВіЕйБі Банк» у розмірі 1719,55 грн. отримано 17.02.2015 у розмірі 198280,45 грн. отримано 23.02.2015 через банк-агент ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ»;

ПАТ КБ «ФІНАНСОВА ІНІЦІАТИВА» у розмірі 151238,79 грн. отримано 02.12.2015р. отримано через банк-агент АТ «УКРСИББАНК».

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 надав суду розвернуту довідку про рух коштів на його рахунках в установах банку, з яких вбачається, що частину отриманих коштів після отримання з одного банку, він одразу або через деякий час вносив на депозитний рахунок іншого банку. З цієї довідки вбачається, що фактично ОСОБА_2 отримав дохід у розмірі 576241 гривень, а не у розмірі 1 777 190 гривень 91 копійка. (Т1., а.с. 248)

Необхідно відзначити, що суд в процесі розгляду справи неодноразово розяснював сторонами, що зважаючи на наявність різних рахунків у відповідача, здійснення за спірний період неодноразових фінансових операцій є необхідність у призначенні судової економічної експертизи з метою отримання достовірної інформації про суми отриманих доходів у вигляді відсотків, а також сум, які були внесені та отримані відповідачем. Однак ані позивачка, ані відповідач не подавали до суду клопотання щодо призначення експертизи.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із приписами ч.1 ст.89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підставі викладеного, суд вважає, що позиція відповідача про розмір отриманого доходу від його фінансових операцій у розмірі 576241 гривень підтверджується порівняльним аналізом руху коштів на рахунках, який був здійсненний судом.

Відповідно до ч.1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно ч. 1,2,3 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 23 постанови № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

На підставі викладеного, суд вважає, що сума доходу у розмірі 576241 гривень, яку відповідач отримав з депозитних рахунків установ банків є спільною сумісною власністю подружжя.

Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї.

Відповідачем надано відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що він в інтересах сімї розміщував грошові кошти на депозитних рахунках у банківських установах. Власних коштів подружжя не мало, а вказані кошти запозичені. Відповідачем надано копії розписок: від 12.11.2012 року про запозичення ним грошових коштів у розмірі 6500,00 доларів США у громадянки ОСОБА_8 (яка є матірю відповідача) та від 01.12.2013 року про запозичення ним грошових коштів у розмірі 20000,00 доларів США у громадянина ОСОБА_9.

Відповідач, звертає увагу суду, на те, що при поділі грошових коштів суд повинен враховувати боргові зобовязання подружжя, посилаючись на ч.4. ст. 65 СК України.

Згідно ч. 2 ст. 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Частиною 4 ст. 65 СК України встановлено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

В судовому засіданні встановлено, що позивачка не надавала письмової згоди на отримання відповідачем у ОСОБА_8 та від ОСОБА_9 коштів. Суд також вважає, що відсутні докази того, що отримані кошти були використані в інтересах сімї.

Отже, оскільки було відсутнє письмове погодження ОСОБА_4 на отримання позики її чоловіком, то в даному випадку данні зобовязання є особистим боргом відповідача. Аналогічна позиція висловлена в правовій позиції Верховного суду України від 02.09.2015р. по справі №6-1303ц15.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання

шлюбу.

Частиною 1 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним

договором.

Частиною 4 ст. 71 СК України встановлено, що присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо річ є неподільною.

У відповідності до ч. 2 ст. 183 ЦК України яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

В пункті 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» розяснено, що у випадку, коли один із подружжя здійснив відчуження майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сімї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Враховуючи той факт, що відповідач зняв всі наявні у нього кошти з рахунків банків, без погодження з позивачкою, що він не заперечував в судовому засіданні, то єдиним вірним способом захисту порушеного права позивачки є стягнення грошової компенсації з відповідача за її частку у праві спільної сумісної власності на кошти, які були розміщені в установах банків.

На підставі викладеного, суд вважає, що необхідно визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_2 кошти у розмірі 576 241 гривна, а також стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 суму коштів у розмірі 288120 гривень 50 копійок, що складає 1/2 частину від коштів, що належать подружжю на праві спільної сумісної власності.

Керуючись ст.ст. 60,61, 65,69,70, 71 СК України,ст. ст. 2,5,10,12,258,259,263-265,268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити частково.

2. Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1, іпн. НОМЕР_1) та ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, іпн. НОМЕР_2) кошти у розмірі 576 241 гривна.

3. Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, іпн. НОМЕР_2, що зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 б. 126, кв. 129) на користь ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1, іпн. НОМЕР_1, що зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 б. 126, кв. 129) суму коштів у розмірі 288120 гривень 50 копійок.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку через Суворовський районний суд м. Одеси шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня отримання копії повного тексту рішення.

Суддя

Повний текст рішення складено та підписано 05.11.2018р.