П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„31" жовтня 2018 року місто Маріуполь Донецької області

Єдиний унікальний номер 241/1037/17

Номер провадження 22-ц/4804/160/18

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого: Зайцевої С.А.

суддів: Пономарьової О.М., Попової С.А.

за участю секретаря: Єфремової О.В

учасники справи :

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Мелекінська сільська рада Мангушського району Донецької області

скаржник, як особа, яка не брала участі у справі - ОСОБА_2, діючий від імені та в інтересах ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі Донецької області апеляційну скаргу ОСОБА_2, діючого від імені та в інтересах ОСОБА_4, на рішення Володарського районного суду Донецької області від 23 травня 2018 року головуючого судді Доценко С.І. із складанням повного тексту судового рішення 01 червня 2018 року по цивільній справі про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною власністю,-

В С Т А Н О В И В :

В серпні 2017 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до Мелекінської сільської ради Мангушського району Донецької області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.Позовна заява мотивована тим, що 24 червня 2003 року позивач отримала в дар від ОСОБА_3 ? частину домоволодіння АДРЕСА_1 Право власності на зазначену частину домоволодіння він отримав на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті своєї матері ОСОБА_5, яка була власницею всього домоволодіння та заповіла спірний будинок в рівних частках сину ОСОБА_3 та іншому спадкоємцю за заповітом. Отримавши в дар частину будинку, позивач зареєструвала у встановленому порядку право власності на ? частину домоволодіння, вселилася в будинок та стала в ньому проживати. Враховуючи, що інший спадкоємець в будинку із спадкодавцем на момент смерті не проживав; у встановлений законом строк не прийняв спадщину; частки не були виділені в натурі, вона відкрито стала користуватись всім домоволодінням з 2004 року; сплачувати комунальні платежі, ремонтувати та обслуговувати будинок та прибудинкову територію, просила визнати за нею право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, а саме на ? частину жилого будинку АДРЕСА_2

Рішенням Володарського районного суду Донецької області від 23 травня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на 1/2 частку житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_3, що залишилась після смерті ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2

Не погодившись з вказаним рішенням ОСОБА_2, діючий від імені та в інтересах ОСОБА_3, як особа ,яка не брала участі у справі, подав апеляційну скаргу,в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на неповне з*ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зокрема в апеляційній скарзі зазначає, що: судом були порушені права іншого співвласника ОСОБА_3. на якого також було складено заповіт від імені його матері ОСОБА_5 та було посвідчено виконавчим комітетом Мелекінської сільської ради Першотравневого ( нині Мангушського) району Донецької області від 22 листопада 1991 року.На теперішній час він прийняв спадщину та всі його родичи, а саме син, онук ОСОБА_2 та ОСОБА_6 користувались майном, сплачували комунальні послуги та податки за свою частку будинку.Судом не було надіслано жодної судової повістки на ім'я ОСОБА_3 та не направлено запиту до нотаріальної контори з метою перевірки чи прийняв він спадщину. Позивачка знає, про те, що є ще власники, які користуються даним майном. З восени 2017 року позивачка змінила замки чим обмежила доступ до будинку. Позивачка була обізнана про те, що є свідоцтво про спадщину на другу особу та бачила, що постійно приїжджають родичі співвласника.

Іншими учасниками справи відзив на апеляційну скаргу не надано. Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України ,відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції .

На підставі Указу Президента України від 29 грудня 2017 року №452/2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» та Указу Президента України від 28 вересня 2018 року №297/2018 «Про переведення суддів» апеляційний суд Донецької області ліквідовано, утворено Донецький апеляційний суд, юрисдикція якого поширюється на територію, на яку поширювалась юрисдикція ліквідованого суду, а суддів переведено на роботу на посадах суддів Донецького апеляційного суду, до якого також передаються цивільні справи та матеріали ліквідованого суду.

Відповідно до частини 6 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів, у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

У газеті «Голос України» № 185 (6940) від 03 жовтня 2018 року опубліковано повідомлення голови Донецького апеляційного суду про початок роботи суду, у якому зазначено, що рішенням зборів суддів Донецького апеляційного суду від 02 жовтня 2018 року № 4 днем початку роботи Донецького апеляційного суду визначено 03 жовтня 2018 року.

08 жовтня 2018 року протоколом автоматичного розподілу судової справи між суддями Донецького апеляційного суду призначений склад колегії суддів: Зайцева С.А. - головуючий суддя (суддя-доповідач) , судді: Пономарьова О.М., Попова С.А. для розгляду зазначеної справи.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 16 жовтня 2018 року прийнято до свого провадження зазначену цивільну справу та призначено її до розгляду .

У судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_7 підтримала доводи апеляційної скарги . Скаржник ОСОБА_2,діючий від імені та в інтересах ОСОБА_3,надав заяву про підтримання апеляційної скарги та про можливість розгляду справи за його відсутністю (а.с.230).

У судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_8 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Інші учасники судового розгляду до суду апеляційної інстанції не з*явилися,належним чином були повідомлені про дату, час і місце розгляду справи ( а.с.215,225,229).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду , дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню,а рішення суду скасуванню за таких підстав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі договору дарування від 24 червня 2003 року посвідченого нотаріусом Першотравневої державної нотаріальної контори 24 червня 2003 року та зареєстрованому в реєстрі № 1758, позивач ОСОБА_1 24 червня 2003 року прийняла в дар від ОСОБА_3 ? частину жилого будинку за АДРЕСА_4 , на земельній ділянці Мелекінської сільської Ради народних депутатів, площею 1504 кв. м. Вказана частина будинку належала ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Першотравневою державною нотаріальною конторою 11 червня 2003 року за реєстром №1601, зареєстрованого в Першотравневому БТІ 18 червня 2003 року в книзі №8 запис №7 (а.с. 8).

Право дарувальника на ? частину спірного домоволодіння підтверджується також копією свідоцтва про спадщину за заповітом від 11 червня 2003 року за реєстром № 1601, зареєстрованого в Першотравневому БТІ 18 червня 2003 року в книзі № 8 запис № 7 ( а.с.15).

Згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 854605 від 25 червня 2003 року позивач є власником ? частки домоволодіння АДРЕСА_5 в с.Мелекіно Мангушського району Донецької області (а.с.9).

Відповідно до довідки ККП «Мелекінської сільської ради» ОСОБА_1 фактично проживає в домоволодінні АДРЕСА_5 в с.Мелекіно Мангушського району Донецької області, сплачує в повному обсязі комунальні платежі (а.с.11).

Згідно довідки від 27 лютого 2017 року № 297 Мелекінської сільської ради Мангушського району Донецької області домоволодіння АДРЕСА_5 в с.Мелекіно Першотравневого (нині - Мангушського) району Донецької області згідно погосподарської книги сільської ради обліковується ? частка - за ОСОБА_1, ? за ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 ( а.с.10,12,16).

Відповідно до довідки від 30 березня 2017 року № 426 Мелекінської сільскої ради Мангушського району Донецької області земельний податок за земельну ділянку для обслуговування житлового будинку АДРЕСА_5 в с.Мелекіно Мангушського району Донецької області сплачується ОСОБА_1, заборгованості немає ( а.с.17)

Згідно з актом обстеження місця проживання в АДРЕСА_6 встановлено, що позивач з 2004 року проживає в зазначеному домоволодіння, веде домашнє господарство та користується майном ( а.с.18).

Згідно з квитанціями та договорами страхування ОСОБА_1 є страхувальником будинку та господарських будівель в будинку АДРЕСА_7

Відповідно до квитанцій про оплату за електроенергію ОСОБА_1 є платником послуг за електроенергію з 2004 року (а.с.25-26).

З тексту заповіту за 1991 рік вбачається, що ОСОБА_5 на випадок смерті зробила розпорядження про заповіт всього свого майна ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в рівних частках (а.с.41).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання за нею права власності на 1/2 частку будинку АДРЕСА_5 в с.Мелекіно Мангушського району Донецької області за набувальною давністю, суд першої інстанції виходив з того, що позивач безперервно, відкрито та добросовісно володіла 1/2 частки домоволодіння АДРЕСА_8 Донецької області протягом 14 років, а тому, є підстави для визнання за нею права власності на частину будинку, яка належала ОСОБА_5

Проте погодитися з таким висновком суду першої інстанції не можна з огляду а наступне.

Згідно з положеннями ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 7 лютого 2014 року при вирішенні спорів пов'язаних із набувальною давністю, суди повинні з'ясувати добросовісність володінні майном. Також зазначено, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб'єктів у поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків.

Для вирішення спору має значення добросовісність саме на момент передачі позивачу майна, який як незаконний володілець протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що він отримав це майно з підстав, достатніх, щоб мати право власності на нього.

При вирішенні спорів про набувальну давність необхідно враховувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися у повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. Позов про право власності за давністю володіння не може пред'явити законний володілець, тобто особа, яка володіє майном з волі власника і завжди знає хто є власником.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Оскільки ,як було встановлено судом першої інстанції ОСОБА_1 лише користувалася будинком,а тому на даний випадок дія норми ст.344 ЦК України не поширюється.

Відповідно до матеріалів спадкової справи Мангушської державної нотаріальної контори померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 з заявою про прийняття спадщини за заповітом звертався 18 березня 2003 року лише представник за довіреністю ОСОБА_3 (а.с.38), згідно довідки сільської ради, на момент смерті спадкодавець проживала одна (а.с.40), згідно тексту заповіту від 1991 року ОСОБА_5 на випадок смерті зробила розпорядження про заповіт всього свого майна ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в рівних частках (а.с.41).

Крім того,доводи позивача про те,що вона з 2004 року безперервно користується спірним будинком,до уваги прийняти не можна ,оскількі ці дії позивача не свідчать про набуття нею права власності на ? частину спірного будинку та не є підставою для набуття такого права.

ОСОБА_1 не є добросовісним набувачем.Підстав ,з якими закон пов*язує визнання права власності в порядку ст.344 ЦК немає.

На підставі наявних у справі доказів ,апеляційний суд дійшов до висновку про те,що підстав для визнання за ОСОБА_1 права власності на частину спірного домоволодіння не має,оскільки,добросовістність ОСОБА_1 на зазначений нею як початковий момент заволодіння вищезазначеним будинком була відсутня ,оскільки вона знала,що власником ? частини житлового будинку залишається ОСОБА_5 та є інші особи які мають право на спадщину після смерті ОСОБА_5

Проте суд першої інстанції на ці обставини уваги не звернув,чим порушив норми матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного,апеляційний суд вважає,що позовні вимоги є необгрунтованими та такими,що не підлягають задоволенню,у зв*язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню,а апеляційна скарга задоволенню.

Керуючись ст.ст. 374,376,381,382 ЦПК України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , діючого від імені та в інтересах ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Володарського районного суду Донецької області від 23 травня 2018 року скасувати повністю .

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Мелекінської сільської ради Мангушського району Донецької області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною власністю-відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 05 листопада 2018 року .

Судді: