АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1726/18Головуючий по 1 інстанції
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2018 року апеляційний суд Черкаської області в складі:

суддів Бондаренка С. І., Вініченка Б.Б., Храпка В.Д.

за участю секретаря Матюха В.І.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Черкаси апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 04 вересня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

У березні 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач звернувся до Банку з метою отримання банківських послуг, у звязку з чим підписав заяву № б/н від 21 квітня 2015 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 2500 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті «ПриватБанку» складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах кредитного ліміту.

Відповідач взяті по договору зобовязання порушив, в звязку з чим, станом на 12 березня 2018 року утворилась заборгованість в сумі 13495 гривень 34 копійки, з яких:

1625 гривень 51 копійка - тіло кредиту;

1747 гривень 20 копійок відсотки за користування кредитом;

9003 гривні 80 копійок - пеня;

500 гривень - штраф (фіксована частина);

618 гривень 83 копійки штраф ( процентна складова).

На підставі викладеного позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 13495 гривень 34 копійок за кредитним договором № б/н від 21 квітня 2015 року та судові витрати у розмірі 1762 гривні.

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 04 вересня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції АТ КБ «ПриватБанк» подало

апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, відсутність всебічного та обєктивно дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі, просить скасувати рішення районного суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Доводи апеляційної скарги вмотивовує тим, що підписанням анкети-заяви відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана останнім заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складає між ними кредитний договір. Відповідач користувався кредитними коштами, а також частково погашав заборгованість. Такі дії з користування кредитними коштами та погашення заборгованості свідчать про визнання заборгованості по кредиту та згоду з умовами кредитування.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Рішення районного суду мотивовано тим, що позивачем не доведено факт існування кредитних правовідносин між сторонами, які виникли на підставі підписання анкети-заяви, оскільки відсутні будь-які умови, які є істотними для кредитного зобовязання.

Відповідно до частини 1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

У своєму позові банк стверджував про те, що між ним та відповідачем шляхом підписання останніми анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір № б/н від 21 квітня 2015 року, за яким відповідач отримав кредит у розмірі 2500 гривень у вигляді встановленого ліміту на картковий рахунок. Через невиконання відповідачем договірних зобовязань у нього утворилася заборгованість, яка станом на 12 березня 2018 року становить 13495 гривень 34 копійки, з яких:

1625 гривень 51 копійка - тіло кредиту;

1747 гривень 20 копійок відсотки за користування кредитом;

9003 гривні 80 копійок - пеня;

500 гривень - штраф (фіксована частина);

618 гривень 83 копійки штраф ( процентна складова).

При цьому позивач виходить з Умов та правил надання банківських послуг, тарифів банку, вважаючи вказані документи складовою укладеного між сторонами договору.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Умови та правила надання банківських послуг, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, не підписувались відповідачем.

Тому позивачем не надано належних і допустимих доказів, які підтверджували б, що саме ці умови розумів позичальник, підписуючи заяву-анкету , а відтак, відсутні підстави для того, щоб вважати умови та правила надання банківських послуг, частиною укладеного між сторонами кредитного договору.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 11 лютого 2015 року в справі №6-240цс14 та в постанові від 11 березня 2015 року №6-16цс15.

Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з п.2 ч.1 ст.208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених ч.1 ст.206 цього Кодексу.

Заява клієнта та інші матеріали, надані банком, не містять доказів того, що відповідач отримав платіжну картку та ПІН-код. У заяві не вказаний номер картки, яку отримав відповідач, не зазначено умов надання кредиту, розміру отриманого (виданого банком клієнту) ліміту, тарифний план кредитної картки, строк дії картки ( а.с. 8).

Умови і правила надання банківських послуг, на які посилається позивач, як на складову договору банківських послуг, нібито укладеного 21 квітня 2015 р року з відповідачем договору, стосуються всього спектру фінансових послуг, що надавалися банком, у тому числі платіжних карт, вкладних операцій, кредитних карт, але не мають підпису позичальника, його реквізитів, відсутня дата їх складання або підпису сторонами, а також відсутня жодна ідентифікуюча ознака на предмет їх невід'ємності саме від заяви відповідача.

Апеляційна інстанція не може прийняти докази які додані апелянтом до апеляційної скарги, оскільки АТ КБ «ПриватБанк» не надано доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що обєктивно не залежали від нього. (ч.3 ст.367 ЦПК України).

За таких обставин, суд апеляційної інстанції, не вбачає підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» - залишити без задоволення, а рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 04 вересня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків зазначених в частині 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 5 листопада 2018 року.

Судді