Справа № 757/2833/18
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" листопада 2018 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Чех Н.А.

з участю секретаря - Кузьменко А.М.,

за участі:

відповідача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа: Головне управління юстиції у м. Києві, про тлумачення заповіту,

встановив:

В провадженні Дніпровського районного суду м. Києва перебуває на розгляді справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа: Головне управління юстиції у м. Києві, про тлумачення заповіту.

В судове засідання позивач не з'явився, про день та час розгляду справи був повідомлений згідно норм процесуального законодавства - за допомогою судової повістки, направленої рекомендованим листом.

В судовому засіданні відповідач вважав, що можливо слухати справу без присутності позивача.

В судовому засіданні представник відповідача вважав, що без позивача слухати справу неможливо, у зв'язку з повторною неявкою позов підлягає залишенню без розгляду. Просив вирішити питання щодо судових витрат відповідача. Зауважив, що він діє на підставі свідоцтва та угоди, ордер просив не приймати до уваги.

В судове засідання представник третьої особи не з'явився, подав пояснення, в яких просив розглянути справу за його відсутності, за наявними документами та доказами, враховуючи фактичні обставини справи, та ухвалити рішення відповідно до діючого законодавства.

Вислухавши думку відповідача та його представника, перевіривши матеріали справи, суд дійшов до наступного.

Дана позовна заява надійшла до Дніпровського районного суду м. Києва 15.03.2018 року на підставі ухвали Печерського районного суду м. Києва від 23.01.2018 року.

Ухвалою від 19.03.2018 року було відкрито провадження та призначено справу до підготовчого засідання.

10.04.2018 року від відповідача надійшов відзив на позов.

Ухвалою суду від 08.06.2018 року до участі у справі залучено третю особу, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 16.07.2018 року.

В судове засідання 16.07.2018 року з'явився відповідач та його представник. Позивач не з'явився, подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з перебуванням на лікарняному, та вирішенням питання про зміну представників. Розгляд справи відкладено на 24.09.2018 року для виклику позивача.

В судове засідання 24.09.2018 року позивач не з'явився, від нового представника надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з перебуванням у відрядженні, та для можливості ознайомитися з матеріалами справи та формування додаткових правових обґрунтувань. На підтвердження перебування у відрядженні докази не надав, у зв'язку з чим неявка сторони позивача визнана судом без поважних причин. Однак, з метою не порушення прав позивача розгляд справи відкладено на 05.11.2018 року для його виклику та попереджено про неприпустимість зловживання процесуальними правами.

25.10.2018 року представник позивача ОСОБА_4 ознайомився з матеріалами справи.

В судове засідання 05.11.2018 року з'явився відповідач та його представник. Позивач чи його представник до суду не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися згідно норм процесуального законодавства. Прохання про проведення розгляду справи без присутності позивача чи про відкладення розгляду справи з поважних причин до суду не подавали.

Встановлено, що дана справа перебуває в провадженні Дніпровського районного суду м. Києва з 15.03.2018 року, розгляд справи по суті спору не розпочато.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов'язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є: верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; обов'язковість судового рішення; забезпечення права на апеляційний перегляд справи; забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом; розумність строків розгляду справи судом; неприпустимість зловживання процесуальними правами; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно частині 1 статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частина 2 та 5 статті 12 ЦПК України визначає, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

Як передбачено ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи,поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів,поданих учасниками справи або витребуваними судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно пункту 2 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов'язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об'єктивному встановленню всіх обставин справи.

Частина 1 статті 44 ЦПК України визначає, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

З рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнов проти України», слідує, що в силу вимог ч. 1 статті 6 Конвенції про захисти прав людини і основоположних свобод, обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст. 6 даної Конвенції.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, в їх системному зв'язку, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

Реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Правосуддя має бути швидким. Тривала невиправдана затримка процесу практично рівнозначна відмові в правосудді. (Рішення Суду у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992 р., (Judgement of ECHR of 16 December 1992 De Geouffre de la Pradelle v. France // Series A N 253- В).

Вказане узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини, що викладена в рішенні по справі «Пономарьов проти України» (заява №3236/03), в частині того, що «…сторони в розумінні інтервалу часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (mutatis mutandis, рішення у справі «Олександр Шевченко проти України», заява № 8371/02, п. 27, рішення від 26.04.2007 року, та «Трух проти України», заява № 50966/99 від 14.10.2003 року).

З цього приводу прецедентними є також рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з'явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез'явлення не перешкоджає розгляду справи.

В матеріалах справи містяться відомості щодо виклику сторони позивача на усі судові засідання. Заяв про розгляд справи без присутності позивача до суду не надходило.

Враховуючи викладене, норми чинного законодавства України, прецедентну практику Європейського суду з прав людини, та те, що без позивача дану справу розглянути неможливо, суд вважає, що позовна заява підлягає залишенню без розгляду.

Частиною 3 ст. 257 ЦПК України визначено, що в ухвалі про залишення позову без розгляду можуть бути вирішені питання про розподіл між сторонами судових витрат.

Згідно частини 5 статті 142 ЦПК України у разі залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов'язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Відповідач та його представник просили вирішити питання про стягнення з відповідача вартість надання юридичних послуг згідно Акту від 05.11.2018 року в сумі 5 500,00 грн.

Вивчивши надані відповідачем документи, суд дійшов висновку, що з позивача на користь відповідача слід стягнути 5 500,00 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 12, 13, 142, 257, 258, 259, 260, 353, 354 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа: Головне управління юстиції у м. Києві, про тлумачення заповіту - залишити без розгляду.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2) вартість надання юридичних послуг в сумі 5 500,00 грн. (п'ять тисяч п'ятсот гривень).

Ухвала може бути оскаржена протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: