Справа №464/3643/17
пр.№ 4-с/464/14/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.01.2018 м.Львів

Сихівський районний суд м.Львова

в складі: головуючого - судді Мички Б.Р.,

секретар судового засідання Янишин М.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Львівгаз на дії державного виконавця Сихівського відділу державної виконавчої служби м.Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області,

у с т а н о в и в:

заявник ОСОБА_1 акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації Львівгаз звернувся до суду із скаргою, в якій просить: визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Сихівського ВДВС м.Львова ГТУЮ у Львівській області щодо ненаправлення на адресу ПАТ Львівгаз постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження від 15.10.2013; визнати дії державного виконавця Сихівського ВДВС м.Львова ГТУЮ у Львівській області щодо винесення постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження від 15.10.2013 неправомірними; скасувати вказану постанову державного виконавця Сихівського ВДВС м.Львова ГТУЮ у Львівській області; зобовязати державного виконавця Сихівського ВДВС м.Львова ГТУЮ у Львівській області відновити виконавче провадження на підставі судового наказу № 464/4672/13-ц. В обґрунтування скарги покликається на те, що постановою від 10.10.2013 було відкрито виконавче провадження з виконання судового наказу Сихівського районного суду м.Львова № 464/4672/13-ц від 22.05.2013 про стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ПАТ Львівгаз заборгованості за спожитий природний газ. 15.10.2013 було винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження. Проте така постанова стягувачу не надходила, а відомо про таку стало лише у травні 2017 року з відповіді на відповідний запит. Підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження була відсутність у виконавчому документі ІПН боржника, хоча цивільно-процесуальним законодавством, чинним на момент винесення даної постанови, не було передбачено обовязку стягувача зазначати ідентифікаційний код боржника у заяві про видачу судового наказу. Крім цього, посилання державного виконавця на невідповідність виконавчого документа вимогам законодавства є необґрунтованими, оскільки судовий наказ містить основні реквізити, передбачені ЦПК України. З метою відновлення порушеного права на своєчасне та в повному обсязі виконання рішення суду просить скаргу задовольнити.

Ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 26.06.2017 у задоволенні скарги ПАТ по газопостачанню та газифікації Львівгаз на вказану постанову, дії та бездіяльність державного виконавця Сихівського ВДВС м.Львів було відмовлено. Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 04.12.2017 апеляційну скаргу ПАТ по газопостачанню та газифікації Львівгаз було частково задоволено; ухвалу Сихівського районного суду м.Львова від 26 червня 2017 року скасовано, передано питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

На підставі Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017, який набув чинності 15.12.2017, норми ЦПК України викладено в новій редакції.

Згідно пп.9 п.1 Розділу XIII Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Заявник, який був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду скарги, в судове засідання не зявився, що відповідно до ч.2 ст.450 ЦПК України не є перешкодою для розгляду скарги.

У судове засідання державний виконавець Семен І.Р. не зявився, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду скарги, що відповідно до ч.2 ст.450 ЦПК України не є перешкодою для розгляду скарги. Від державного виконавця надійшло клопотання, в якому просить проводити розгляд справи без його участі; вказав, що вимоги, викладені в письмовому запереченні, поданому при первинному розгляді скарги, підтримує в повному обсязі.

У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та з'ясувавши дійсні обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

За умовами ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції (ст.448 ЦПК України).

Судом встановлено, що 10 жовтня 2013 року постановою державного виконавця Сихівського відділу державної виконавчої служби міста Львів ОСОБА_4 відкрито виконавче провадження № 40016675 з примусового виконання виконавчого документа судового наказу № 464/4672/13-ц, виданого 22 травня 2013 року Сихівським районним судом м.Львова про стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ПАТ Львівгаз заборгованості у розмірі 524,25 грн., що складається з заборгованості за спожитий природний газ у розмірі 409,55 грн. та судового збору у розмірі 114,70 грн. 15.10.2013 було винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження. Але така постанова стягувачу не надходила, а відомо про таку стало лише у травні 2017 року з відповіді на відповідний запит.

Згідно з положеннями Конституції України та ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною ОСОБА_2 України, - і за її межами.

Згідно з ст.1 Закону України Про виконавче провадження ( в редакції 1999 року), чинного на момент вчинення оскаржуваних дій, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з положеннями ст.82 Закону України Про виконавче провадження (в редакції 1999 року), чинного на момент вчинення оскаржуваних дій, рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду. Рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ст.74 Закону України Про виконавче провадження (в редакції від 15.12.2017) рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно з ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

15.10.2013 державним виконавцем було винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження на підставі п.6 ч.1 ст.26 Закону України Про виконавче провадження (в редакції 1999р.), чинного на момент вчинення оскаржуваних дій, оскільки виконавчий документ не відповідав вимогам ст.18 вищевказаного Закону, а саме не вказано ідентифікаційний код боржника.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.18 Закону України Про виконавче провадження (в редакції 1999р.) у виконавчому документі серед іншого зазначаються ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків), проте таких даних у виконавчому листі зазначено не було.

Частиною 2 статті 103 ЦПК України (в редакції від 01.12.2012), чинного на момент вчинення оскаржуваних дій, були встановлені вимоги до змісту судового наказу, а саме у судовому наказі зазначаються: дата видачі наказу; найменування суду, прізвище та ініціали судді, який видав судовий наказ; ім'я (найменування) стягувача і боржника, їх місце проживання або місцезнаходження; посилання на закон, на підставі якого підлягають задоволенню заявлені вимоги; сума грошових коштів, які підлягають стягненню, а також розрахунковий рахунок боржника (юридичної особи) в установі банку, з якого повинні бути стягнуті грошові кошти, якщо такий повідомлений заявником; сума судових витрат, що сплачена заявником і підлягає стягненню на його користь з боржника; відомості про порядок та строки подання заяви про скасування судового наказу.

У відповідності до вимог ч.2 ст.102 ЦПК України (в редакції від 01.12.2012) видача судового наказу проводиться без судового засідання і виклику стягувача та боржника для заслуховування їх пояснень.

Таким чином державний виконавець не взяв до уваги те, що суд чи заявник не мав можливості без згоди боржника, який не викликався до суду, отримати дані, відсутність яких стала підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження. А судовий наказ, який є відповідно виконавчим документом, було видано з дотриманням усіх вимог ЦПК України в редакції від 01.12.2012, чинного на момент вчинення оскаржуваних дій.

Більше того, п.3 ч.3 ст.11 Закону України Про виконавче провадження (в редації 1999 року), чинного на момент вчинення оскаржуваних дій, передбачено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну. Аналогічна норма міститься в п.3 ч.3 ст.18 Закону України Про виконавче провадження в редакції від 15.12.2017.

Таким чином державний виконавець, у разі відсутності індивідуального ідентифікаційного номера (реєстраційного номера облікової картки платника податків) у рішенні суду чи в судовому наказі, може самостійно звернутися до відповідного органу державної податкової служби із запитом про витребування довідки про індивідуальний ідентифікаційний номер (реєстраційний номер облікової картки платника податків) боржника, а тому відсутність такого не може вважатися законною та обґрунтованою підставою для винесення державним виконавцем постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження.

Крім цього державним виконавцем не надано жодних доказів того, що ним здійснювалася перевірка майна боржника: кожні два тижні щодо виявлення рахунків боржника, кожні три місяці щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, для отримання інформації про доходи боржника.

Згідно з ч.2 ст.451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

З урахуванням наведених вище норм та встановлених обставин справи, розглядаючи скаргу в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку, що дії державного виконавця щодо винесення оскаржуваної постанови є неправомірними та вказану постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження від 15.10.2013 слід скасувати.

Щодо вимог скарги про зобов'язання державного виконавця відновити виконавче провадження, то суд враховує вимоги ст.41 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якими у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення. У разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), яким повернуто виконавчий документ, зобов'язані у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження пред''явити його до виконання. Аналогічне положення було передбачено ст.51 Закону України «Про виконавче провадження», чинного на момент виникнення спірних правовідносин.

Як роз'яснено Вищим спеціалізованим судом України у Постанові Пленуму № 6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» суд не має права зобов'язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом про виконавче провадження можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби (п.18).

Отже, заявлена вимога про зобов'язання державного виконавця відновити виконавче провадження не ґрунтується на вимогах закону та є передчасною, оскільки у цій частині заявник вимагає судового захисту заздалегідь не порушеного права, а тому задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 18, 76-81, 247, 258-261, 354, 447-450, 451 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Львівгаз на дії державного виконавця Сихівського відділу державної виконавчої служби м.Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області - задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії державного виконавця Сихівського відділу державної виконавчої служби м.Львів щодо винесення постанови від 15 жовтня 2013 року про відмову у відкритті виконавчого провадження ВП № 40016675.

Скасувати постанову державного виконавця Сихівського відділу державної виконавчої служби м.Львів від 15 жовтня 2013 року про відмову у відкритті виконавчого провадження ВП № 40016675.

В задоволенні решти вимог скарги відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом 15 днів відповідно до вимог ст.ст. 351-356 Цивільного процесуального кодексуУкраїни з урахуванням Перехідних положень цього ж Кодексу. Ухвала набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.261 Цивільного процесуального кодексуУкраїни.

Головуючий Б.Р. Мичка