РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2018 року Хортицький районний суд м.Запоріжжя у складі:

головуючого судді Мурашової Н.А.

за участі секретаря Бессарабової Т.П.

позивача ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

представників відповідачки ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1, місце реєстрації: АДРЕСА_1, до ОСОБА_5, місце реєстрації: АДРЕСА_2, про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

25.10.2017р. позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_5, який мотивує тим, що з відповідачкою вони знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 12.02.2010р. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_6, 27.05.2010р.н., та ОСОБА_7, 07.10.2013р.н., які після припинення шлюбних відносин за їх спільною домовленістю залишились проживати з відповідачкою. На протязі останнього року їх сімейне життя стало погіршуватись через протилежні погляди на шлюб та сімю, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. На даний час вони разом не мешкають, спільне господарство не ведуть. Формальне існування шлюбу обмежує їх особисту свободу та особисті інтереси, а напружені стосунки між батьками негативно впливають на розвиток дітей. На примиренні він не згоден. Просить шлюб розірвати.

Ухвалою суду від 26.10.2017р. відкрито провадження у цивільній справі за даним позовом і справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 в судовому засіданні 01.12.2017р. позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в позовній заяві, додатково суду пояснив, що їх стосунки з дружиною почали погіршуватись через пару років після народження сина. У них виникали сварки з різноманітних питань сімейного життя, хоча вони продовжували адекватно поводитися серед друзів та знайомих, разом їздили відпочивати. Він давно бажав розлучитися, але певний час вагався, бажав, щоб син підріс. Останній рік їх стосунки погіршились вкрай, вони спали в різних кімнатах, постійно сварились, обстановка в родині була напруженою, його це пригнічувало, він часто затримувався, щоб не бути разом з дружиною, уникаючи цим самим сварок, які іноді бачили їх діти і це негативно впливало на їх розвиток. Він втратив почуття любові до відповідачки і не бажає з нею разом мешкати. В липні 2017р. вони родиною їздили на відпочинок в Болгарію, а коли повернулися, це було 20 липня, він остаточно вирішив піти з родини. З цього часу вони разом не мешкають, він мешкає окремо, спільне господарство не ведуть, він надає дітям необхідну матеріальну допомогу. Свої речі він забрав з їх спільного помешкання наступного дня. На даний час там могли залишитись деякі його одяг чи взуття, яким він вже не користується і вони йому не потрібні. На даний час між ним та дружиною і її родичами склалися напружені стосунки, мирно вирішити усі питання у них наразі не вдається. Він категорично проти примирення, вважає, що родина розпалась остаточно.

Відповідачка ОСОБА_5 в судове засідання не прибула, її інтереси в суді представляються представники ОСОБА_8 (за довіреністю) та ОСОБА_4 (адвокат за договором про надання правової допомоги).

Згідно письмових пояснень відповідачки ОСОБА_5 від 01.12.2017р., вона позов не визнала повністю та зазначила, що звернення позивача до суду з цим позовом, який датований 20.10.2017р., було для неї несподіваним, оскільки в цей день вони разом знаходились в посольстві США в м.Києві, де здійснювали оформлення віз для спільного відпочинку їх родини, які планували на січень 2018р. Ці обставини можуть підтвердити свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_8. Крім того, останній 2017р. їх сімейне життя навпаки було радісним, щасливим, вони декілька разів на рік відпочивали родиною закордоном, проводили час з любовю та турботами, жодних незручностей, нещирих стосунків між ними не було. Вони були взірцем щасливого подружжя, займались вихованням дітей, що також можуть підтвердити в суді свідки. З невідомих їй причин через короткочасний розлад в сімї позивач пішов з їх спільного помешкання в листопаді 2017р., але постійно навідується до квартири, там знаходяться його речі. Вважає, що викладені в позові обставини про причини припинення сімейних стосунків є надуманими та безпідставними. Одне лише необґрунтоване небажання позивача мешкати разом не може бути підставою для розірвання шлюбу. Просить в задоволенні позову відмовити повністю.

Представники відповідачки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судовому засіданні 01.12.2017р. позов не визнали повністю з підстав, аналогічних тим, що викладені відповідачкою в своїх письмових поясненнях. Додатково зазначили, що підстав для розірвання шлюбу немає. До останнього часу сторони мешкали разом, їх стосунки були нормальними, вони разом відпочивали, займались вихованням дітей. Одне лише небажання позивача мешкати разом, яке до того ж нічим необґрунтовано, не може бути підставою для розірвання шлюбу. Вважають, що це короткочасний розлад в родини і його можна виправити.

В судовому засіданні 01.12.2017р. за клопотанням відповідачки були допитані свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11

Свідок ОСОБА_10 пояснила, що вона є рідною сестрою відповідачки ОСОБА_5 Стосунки між сестрою з її чоловіком ОСОБА_10 до останнього часу були нормальними та не викликали жодних підозр щодо суттєвих негараздів. Вони мешкали разом, виховували дітей, їздили відпочивати. Сестра займалась домашнім господарством. Іноді вони зустрічались родинами на свята та також їздили разом відпочивати. У неї особисто не виникало сумнівів, що між сторонами добрі сімейні стосунки. Про суттєві негаразди в родині сестра їй не казала. Як у всіх родинах, між ними іноді виникали незначні сварки, які потім закінчувались примиренням. Для неї зараз поведінка ОСОБА_10 є незрозумілою. 20.10.2017р. вона разом з сестрою їздила до Києва, де родина ОСОБА_5 оформлювала візи до США. Іван їхав до Києва окремо, а вони з сестрою окремо, але білети їм купував він.

Свідок ОСОБА_11 пояснила, що вона є подругою ОСОБА_5. Добре знає її родину. Іноді вони спілкувались родинами. Часто спілкується з ОСОБА_5. Остання займається вихованням дітей, домашнім господарством. Жодного разу вона не бачила сварок та конфліктів між ОСОБА_5 та ОСОБА_10, вони поводились як любляча пара. Що насправді між ними відбувалось, вона не знає, але незначні сварки відбуваються в кожній родині.

В судовому засіданні 01.12.2017р. судом, з урахуванням повідомлених сторонами та їх представниками обставин на підставі ст.111 СК України було оголошено перерву для надання сторонам строку для примирення.

В подальшому в судовому засіданні 29.01.2018р. позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 пояснили, що примирення між сторонами не відбулось, позивач наполягає на розірванні шлюбу.

Представники відповідачки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 пояснили, що на 22.01.2018р. між сторонами відбулась сварка, в ході якої позивач в присутності неповнолітніх дітей застосував до відповідачки фізичне насильство. В результаті таких дій значно похитнувся психологічний стан дітей, відповідачкою було проведено відповідне обстеження, яке показало, що конфліктні стосунки між батька вкрай негативно впливають на психологічний стан дітей. У звязку з цим їх позиція щодо даного позову змінилась і відповідачка не заперечує проти розірвання шлюбу, але фактичними обставинами для цього просить зазначити небажання позивача продовжувати шлюбні стосунки та негативне його ставлення до неї. Також просить вказати, що шлюбні стосунки між ними припинились в листопаді 2017р. та визначити місце проживання неповнолітніх дітей з нею. Прізвище їй після розірвання шлюбу просить залишити «Бондаренко».

Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, знаходить позов обґрунтованим та таким, що підлягає повному задоволенню, виходячи з такого.

Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно з ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Згідно з ч.1 ст.21, ч.1 ст. 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно з ч.1 ст.104, ч.3 ст.105, ст.110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

Згідно з ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Суд встановив, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 12.02.2010р. Шлюб зареєстровано Хортицьким відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 34.

Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_6, 27.05.2010р.н,. та ОСОБА_7, 07.10.2013р.н., які після припинення подружніх відносин мешкають з матірю.

При цьому, судом достовірно встановлено, що на даний час спору щодо місця проживання дітей та участі у їх вихованні між сторонами немає. За таких обставин вимогу представників відповідачки про необхідність визначити судовим рішенням у даній справі місце проживання дітей з матірю відповідачкою ОСОБА_5 суд вважає безпідставною.

Також суд вважає встановленим, що сторони припинили подружні відносини з 20 липня 2017р. через постійні сварки, непорозуміння, у них різні погляди на питання сімейного життя, почуття взаємної любові та поваги минули. З вказаного часу вони мешкають окремо, спільне господарство не ведуть. Примирення між ними не відбулося.

При цьому, суд враховує, що відповідачка та її представник жодним чином не спростували доводи позивача про припинення шлюбних відносин саме з 20.07.2017р., про що він зазначив в судовому засіданні. Достовірних доказів, які б підтверджували більш пізніший момент припинення шлюбних відносин, не надали. Надані ними фотознімки із зображенням чоловічого одягу та взуття, які датовані 29 вересня, без зазначення року, в даному випадку не є належними доказами, оскільки з них неможливо ідентифікувати місце знаходження вказаних речей, а саме чи знаходяться вони в спільному помешканні сторін, а також зясувати їх дійсну належність позивачу ОСОБА_1

Також не може бути підтвердженням більш пізнього часу припинення подружніх відносин між сторонами їх спільне перебування 20.10.2017р. в м.Києві у звязку з оформленням віз до США, оскільки це жодним чином не свідчить, що сторони на вказану дату мешкали разом і мали подружні стосунки.

Крім того, жодним чином відповідачка та її представники не довели наявність інших, ніж зазначив позивач, підстав для розірвання шлюбу.

Так, він вказав, що втратив почуття любові та поваги до ОСОБА_5 через різні погляди на питання сімейного життя, побуту, різність характерів, у звязку з чим між ними постійно виникали сварки, склалися напружені стосунки, що призвело до фактичного припинення подружніх відносин. Постійні сварки негативно відображаються на душевному стані обох сторін та їх неповнолітніх дітей. На даний момент позивач не бажає перебувати у шлюбі з відповідачкою, про що він категорично заявив в судовому засіданні.

Отже, на думку суду, позивач належним чином обґрунтував підстави для розірвання шлюбу. Крім того, повідомлені ним обставини свідчать про відсутність його вільної згоди на перебування у шлюбі, що з урахуванням принципу його добровільності, закріпленого в ст.24 СК України, є суттєвою обставиною для вирішення судом даної справи.

При ухвалені даного рішення суд також враховує, що в ході судового розгляду відповідачка та її представники змінили свою позицію щодо заявленого позову та проти розірвання шлюбу не заперечували, але вважають, що підставою для розірвання шлюбу є небажання позивача перебувати у шлюбі з відповідачкою та його негативне ставлення до неї.

Але, цим же фактично і обґрунтовані позовні вимоги ОСОБА_1, з посиланням лише на виникнення такого ставлення через різницю поглядів на питання сімейного життя, протилежність характерів і виникненням конфліктів між подружжям.

При ухваленні даного рішення суд також приймає до уваги наданий відповідачкою та її представниками висновок психологічного обстеження неповнолітніх дітей сторін, зі змісту якого вбачається, що конфліктні стосунки між батьками, демонстрація агресії один до одного негативно впливають на психологічний стан дітей, у них спостерігається підвищена тривожність, почуття страху, ускладнення вікової та соціальної адаптації.

Таким чином, зясувавши повно, всебічно та обєктивно обставини справи, суд вважає, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, інтересам їх неповнолітніх дітей, що має істотне значення, у звязку з чим шлюб між сторонами слід розірвати.

На підставі викладеного, позов ОСОБА_1 слід задовольнити.

Керуючись ст.21,24,104,105,110,112 СК України, ст.2,4,5,12,13,76-82,89,259,263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про розірвання шлюбу задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1, 17 вересня 1986р.н., та ОСОБА_5, 11 травня 1985р.н., зареєстрований 12 лютого 2010р. Хортицьким відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис №34, - розірвати.

Після розірвання шлюбу залишити дружині прізвище «Бондаренко».

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Запорізької області через Хортицький районний суд м.Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 05.01.2018р.

Суддя Н.А. Мурашова

29.01.2018