Справа № 363/1399/17 Головуючий у І інстанції Рудюк О. Д.
Провадження № 22-ц/780/503/18 Доповідач у 2 інстанції Сушко
Категорія 18 31.01.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

31 січня 2018 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Кулішенка Ю.М.,

секретар: Тимошевська С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 24 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання недійсним кредитних договорів, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ПАТ «УкрСиббанк», в якому просив визнати недійсними кредитні договори укладені між ним та відповідачем, а саме: №0 від 29 серпня 2003 року, №0 від 19 травня 2006 року, №0 від 26 грудня 2006 року, №0 від 21 серпня 2007 року, а також всі додаткові угоди до них з підстав порушення банком Закону України «Про захист прав споживачів» та його прав споживача.

У листопаді 2017 року, в порядку ч.1, 2 ст.133 ЦПК України, ОСОБА_1 звернувся до суду із клопотанням про забезпечення доказів, мотивуючи його неможливістю отримання доказів самостійно у зв'язку з перебуванням у спірних правовідносинах з суб'єктом від якого залежить надання таких доказів. У зв'язку із цим просив суд витребувати у Публічного акціонерного товариства «УкрСибБанк» письмові докази.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 24 листопада 2017 року заяву про витребування доказів задоволено.

В апеляційній скарзі ПАТ «УкрСиббанк» просить ухвалу скасувати, а питання про забезпечення доказів передати до того ж суду на новий розгляд, посилаючись на її незаконність, порушення судом норм процесуального права. Вважає, що судом першої інстанції при вирішенні питання про забезпечення доказів було помилково застосовано положення ст.137 ЦПК України, що регулює питання про витребування доказів. Вказує, що клопотання позивача не відповідає вимогам ст.134 ЦПК України. Зазначає, що суд не з'ясував, які обставини можуть бути встановлені на підставі витребуваних позивачем доказів, та не з'ясував чи входять ці обставини до предмету доказування.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про задоволення заяви про витребування доказів, суд першої інстанції виходив з того, що клопотання є обґрунтованим, а суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи.

Однак, такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Згідно ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено, що у квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ПАТ «УкрСиббанк», в якому просив визнати недійсними кредитні договори укладені між ним та відповідачем, а також всі додаткові угоди до них з підстав порушення банком Закону України «Про захист прав споживачів» та його прав як споживача.

24 листопаді 2017 року в судовому засіданні в суді першої інстанції представник позивача ОСОБА_1 звернувся до суду із клопотанням про забезпечення доказів, мотивуючи його неможливістю отримання доказів самостійно у зв'язку з перебуванням у спірних правовідносинах з суб'єктом від якого залежить надання таких доказів. У зв'язку із цим просив суд витребувати у Публічного акціонерного товариства «УкрСибБанк»:

- Положення про облікову політику Акціонерного комерційного інноваційного банку «Укрсиббанк», а також методологію та процедури з бухгалтерського обліку, що цю політику регламентують, відповідно до Постанови Правління Національного банку України «Про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України» від 30 грудня 1998 року №566, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 1 лютого 1999 року за №56/3349;

- Положення про кредитну політику Акціонерного комерційного інноваційного банку «Укрсиббанк» (внутрішньобанківський документ), відповідно до Постанови Правління НБУ «Про затвердження Положення про порядок формування та використання резерву для відшкодування можливих трат за кредитними операціями банків від 06.07.2000року №279, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 03 серпня 2000 року за №474/4695 зі змінами і доповненнями (постанова втратила чинність на підставі Постанови НБУ №23 від 25.01.2012року);

- Кредитну(і) справу(и) ОСОБА_1, відповідно до вимог Постанови Правління Національного банку України «Про затвердження Інструкції з бухгалтерського обліку кредитних, вкладних (депозитних) операцій та формування і використання резервів під кредитні ризики в банках України від 15 вересня 2004 року №435, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 12 жовтня 2004 року за №1302/9901;

- Книги реєстрації відкритих рахунків ОСОБА_1 у Акціонерного комерційного інноваційного банку «Укрсиббанк»», передбаченої Постановою Правління Національного банку України «Про затвердження Переліку документів, що утворюються в діяльності Національного банку України та банків України, із зазначенням строків зберігання від 8 грудня 2004 року №601, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 грудня 2004 року за №1646/10245, із змінами і доповненнями, внесеними постановою Правління Національного банку України від 29листопада 2010 року №515;

- Інформацію про рух коштів по поточному рахунку, відкритому Банком відносно ОСОБА_1 в іноземній валюті, відповідно до Постанови Правління Національного банку України «Про затвердження Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах» від 12 листопада 2003 року №492, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за №1172/8493 та інших діючих нормативних актів;

- Інформацію про рух коштів по поточному рахунку ОСОБА_1 відповідно до Розділу 3 Постанови Правління Національного банку України «Про затвердження Інструкції про касові операції в банках України» від 14 серпня 2003 року №337, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 5 вересня 2003 року за №768/8089 та до Постанови Правління Національного банку України «Про затвердження Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах» від 12 листопада 2003 року №492, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за №1172/8493.

Відповідно до ч.1 ст.57 ЦПК України (у редакції чинній на час постановлення оскаржуваної ухвали) доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.2 ст.10 ЦПК України (у редакції чинній на час постановлення оскаржуваної ухвали) сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України (у редакції чинній на час постановлення оскаржуваної ухвали) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України (у редакції чинній на час постановлення оскаржуваної ухвали) особи, які беруть участь у справі і вважають, що подання потрібних доказів є неможливим або у них є складнощі в поданні цих доказів, мають право заявити клопотання про забезпечення цих доказів. До клопотання про забезпечення доказів додається документ про сплату судового збору.

Відповідно до ч.2 ст.133 ЦПК України (у редакції чинній на час постановлення оскаржуваної ухвали) способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів.

Відповідно до ст.134 ЦПК України (у редакції чинній на час постановлення оскаржуваної ухвали) у заяві про забезпечення доказів повинні бути зазначені: докази, які необхідно забезпечити; обставини, що можуть бути підтверджені цими доказами; обставини, які свідчать про те, що подання потрібних доказів може стати неможливим або ускладненим, а також справа, для якої потрібні ці докази або з якою метою потрібно їх забезпечити. До заяви про забезпечення доказів, яка не відповідає вимогам цієї статті, застосовуються наслідки, встановлені статтею 121 цього Кодексу.

Відповідно до п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» №5 від 12 червня 2009 року Докази, які збираються або подаються сторонами (показання свідків, письмові чи речові докази), повинні стосуватися суті спору (предмета та підстави позову). Тому, вирішуючи, наприклад, питання про виклик свідків, в усіх випадках слід вимагати від сторін пояснення, які саме обставини можуть бути підтверджені ними (стаття 136 ЦПК ( 1618-15 )). Це ж стосується й вирішення питання про витребування інших доказів (письмових, речових). Докази, які не стосуються справи й предмета доказування (стаття 58 ЦПК ( 1618-15 )), або одержані з порушенням порядку, встановленого законом, або якими не можуть бути підтверджені певні обставини справи (стаття 59 ЦПК ( 1618-15 )), судом не повинні прийматися.

Відповідно до п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» №5 від 12 червня 2009 року під час попереднього судового засідання за заявою особи, яка бере участь у справі, суд може вирішити питання про забезпечення доказів, якщо для цієї особи подання потрібних доказів є неможливим або в неї є труднощі у поданні цих доказів. Закон не обмежує коло доказів, які можуть бути забезпечені судом, і здійснення процесуальних дій щодо забезпечення доказів. У заяві про забезпечення доказів повинні бути зазначені всі відомості, визначені частиною першою статті 134 ЦПК ( 1618-15 ), а в разі невідповідності заяви цим вимогам застосовуються наслідки, встановлені частинами першою і другою статті 121 ЦПК.

Як вбачається зі змісту клопотання про забезпечення доказів, останнє не відповідає встановленим ст.134 ЦПК України (у редакції чинній на час постановлення оскаржуваної ухвали) вимогам, а саме, у заяві про забезпечення доказів не зазначено: обставини, що можуть бути підтверджені цими доказами; обставини, які свідчать про те, що подання потрібних доказів може стати неможливим або ускладненим, а також з якою метою потрібно їх забезпечити , а також вимогам ст. 117 ЦПК України.

Відповідно до ч.4 ст.117 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення доказів подано без додержання вимог цієї статті, повертає її заявникові, про що постановлює ухвалу.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції передчасно задовольнив клопотання про забезпечення доказів, не взявши до уваги те, що така заява не відповідає вимогам, встановленим ст.134 ЦПК України (у редакції чинній на час постановлення оскаржуваної ухвали), п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» №5 від 12 червня 2009 року, в ній не зазначено обставини, що можуть бути підтверджені цими доказами; обставини, які свідчать про те, що подання потрібних доказів може стати неможливим або ускладненим; обґрунтування необхідності забезпечення доказів, що призвело до порушення процессуального законодавства при постановленні ухвали.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу, висновки суду не відповідають обставинам справи, ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права і підлягає скасуванню, а клопотання представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення доказів підлягає поверненню заявникові відповідно до ч.4 ст.117, 376 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.374, 376 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити частково.

Ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 24 листопада 2017 року скасувати повністю і ухвалити нове рішення.

Клопотання представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення доказів повернути заявнику.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено "31" січня 2018 року.

Головуючий:

Судді: