ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

02 листопада 2018 року

м.Харків

справа № 621/1722/17

провадження № 22-ц/818/1316/18

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1,

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Зміївського районного суду Харківської області від 10 травня 2018 року, постановлене під головуванням судді Бібіка О.В., в залі суду в місті Зміїв Харківської області, -

в с т а н о в и в:

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном.

Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 10 травня 2018 року позов задоволено. Встановлено факт належності ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності 1/3 частки приватизованої квартири АДРЕСА_1, у звязку з втратою правовстановлюючого документа Свідоцтва про права власності на нерухоме майно б/н від 10.12.2008 року, виданого Комунальним підприємством «Зміївське» Зміївського району Харківської області на підставі розпорядження органу приватизації від 07.11.2008 року №19 на імя ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності в рівних частках. Зобовязано ОСОБА_2 не чинити перешкод в користуванні ОСОБА_1 квартирою № 7 по вул. Бутівській, буд. №3 в м. Змієві Харківської області, для чого зобовязано ОСОБА_2 надати ключі від вхідних дверей спірної квартири ОСОБА_1 для виготовлення їх дублікату. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 640 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині зобовязання її не чинити перешкод в користуванні ОСОБА_1 квартирою № 7 по вул. Бутівській, буд. №3 в м. Змієві Харківської області, для чого зобовязано її надати ключі від вхідних дверей спірної квартири ОСОБА_1 для виготовлення їх дублікату. Відповідачка просила в цій частині ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні зазначених позовних вимог., а понесені нею судові витрати стягнути з позивача.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вказує, що позивач не проживає в спірній однокімнатній квартирі АДРЕСА_2, він зареєстрований та фактично проживає за іншою адресою. Вважає, що за особою не може бути визнано право користування жилим приміщенням, якщо вона зберігає постійне місце проживання у іншому жилому приміщенні. Відповідачка не заперечує факту належності позивачу 1/3 частини спірної квартири, проте вважає необгрунтованим та протиправним висновок суду першої інстанції про зобовязання надання ключів від квартири позивачу, оскільки його доступ до квартири порушує її права на недоторканість приватного життя.

ОСОБА_1 надав відзив на апеляційну скаргу, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2, рішення Зміївського районного суду Харківської області від 10 травня 2018 року залишити без змін.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Рішення Зміївського районного суду Харківської області від 10 травня 2018 року в частині встановлення факту належності ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності 1/3 частки приватизованої квартири АДРЕСА_1, - не оскаржується та судом апеляційної інстанції не переглядається.

Задовольняючи позовні вимоги в частині зобовязання ОСОБА_2 не чинити перешкод в користуванні позивачем спірною квартирою, для чого зобовязано відповідачку надати ключі від вхідних дверей спірної квартири ОСОБА_1 для виготовлення їх дублікату, - суд першої інстанції виходив з того, що позивач є законним власником 1/3 частки квартири АДРЕСА_1, тому він має право на усунення перешкод у користуванні власністю незалежно від місця його реєстрації та фактичного проживання, оскільки право власності є абсолютним.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_4, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності належить по 1/3 частині квартира №7 в житловому будинку №3 по вулиці Бутівській в місті Змієві Зміївського району Харківської області (а.с.82).

Як на підставу позовних вимог про усунення перешкод у користуванні власністю, ОСОБА_1 посилався на те, що він як співвласник спірної квартири позбавлений права користування та розпорядження нею, оскільки відповідачка не надає ключі від квартири, правовстановлюючих документів та технічний паспорт, чим порушує його права.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст. ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до ст. 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Сторонами не заперечується, що відповідачка ОСОБА_2 перешкоджає ОСОБА_1 у доступі до квартири №7 в житловому будинку №3 по вулиці Бутівській в місті Змієві Зміївського району Харківської області, вважає, що надання доступу до вказаної квартири позивачу порушує її права на недоторканість приватного життя.

Згідно з ч 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасникам справи, не підлягають доказуванню.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Так у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном співвласник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач не має ключів від спірної квартири, а отже позбавлений права вільно користуватися своєю власністю. Тому його вимоги про усунення перешкод у користуванні житлом є обгрунтованими.

Посилання ОСОБА_2 на норми статті 65 ЖК України про те, що за особою не може бути визнано право користування жилим приміщенням, якщо вона зберігає постійне місце проживання у іншому жилому приміщенні, - не приймаються до уваги колегією суддів, оскільки вказана стаття передбачає право наймача на вселення інших осіб у займане ним жиле приміщення. Разом з тим на спірні правовідносини не розповсюджується дія зазначеної норми права, оскільки позивач є не наймачем спірного житла, а його співвласником.

Рішення суду в частині зобовязання ОСОБА_2 не чинити перешкод в користуванні позивачем спірною квартирою ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

В частині встановлення факту належності ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності 1/3 частки приватизованої квартири АДРЕСА_1, рішення суду відповідачкою не оскаржувалося.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Зміївського районного суду Харківської області від 10 травня 2018 року в частині зобовязання ОСОБА_2 не чинити перешкод в користуванні ОСОБА_1 квартирою № 7 по вул. Бутівській, буд. №3 в м. Змієві Харківської області, для чого зобовязано ОСОБА_2 надати ключі від вхідних дверей спірної квартири ОСОБА_1 для виготовлення їх дублікату залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і, в силу п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: С.С. Кругова

ОСОБА_5