Справа № 135/1137/18
Провадження № 2/135/347/18
01.11.2018 року Ладижинський міський суд Вінницької області
в складі: головуючого судді Корнієнка О.М.,
з участю секретаря судових засідань ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ладижин Вінницької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні власністю та визнання осіб такими, що втратили право користування житлом,
ОСОБА_2 звернулася в суд із позовною заявою до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні власністю та визнання осіб такими, що втратили право користування житлом. В позовній заяві зазначила, що вона, згідно договору дарування, є власником будинку №13 по вул. Пирогова в м. Ладижин Вінницької області. В даному будинку зареєстрований її колишній чоловік ОСОБА_3. Відповідач не проживає в даному будинку з червня 2017 року. Реєстрація місця проживання у її будинку відповідача ОСОБА_3 позбавляє її права на отримання субсидії на газопостачання на опалювальний сезон 2018-2019 року. Розмір субсидії залежить від кількості осіб, що зареєстровані в будинку. Добровільно знятися з реєстрації місця проживання у її будинку відповідач не бажає. Тому, вона вимушена звернутися в суд та просити визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням.
Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, подала до суду заяву згідно якої просила справу розглянути у її відсутність. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_3 належним чином повідомлявся про день, час та місце розгляду справи, однак в судове засідання не з'явився.
Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи наведене, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.
Згідно з ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного ним приміщення або обмежений у праві користуватись жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян.
Згідно роз'яснення Пленуму Верховного Суду України в п. 10 постанови № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 Житлового Кодексу України) необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 є власником будинку №13 по вул. Пирогова в м. Ладижин Вінницької області, що підтверджується копією договору дарування житлового будинку від 04.10.2014 року посвідченого приватним нотаріусом Тростянецького районного нотаріального округу Вінницької області ОСОБА_4, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №27690607 від 04.10.2014 року, копією з технічного паспорта на житловий будинок та копією будинкової книги для прописки (реєстрації) громадян. В будинку №13 по вул. Пирогова в м. Ладижин Вінницької області зареєстрований ОСОБА_3, що підтверджується копією будинкової книги для прописки (реєстрації) громадян в даному будинку.
За змістом ст. 16 ЦК України особа, яка вважає, що її право порушене, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, який, як правило, визначається спеціальним законом (Цивільний Кодекс чи інший акт цивільного законодавства), що регламентує конкретні цивільні правовідносини.
Тому суд вважає, що ОСОБА_2, як користувач майна, має право вимагати усунення перешкод у здійснення нею права користування майном шляхом визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням.
Такий висновок суду повністю узгоджується із правовою позицією, викладеною Верховним Судом України в постанові від 16.01.2012 року по справі № 6-57цс11.
Відповідно до вказаного рішення Верховного Суду України, зазначено, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.
Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України).
Відповідно до положень ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Судом встановлено, що що відповідач ОСОБА_3 не є наймачем житлового приміщення в належному ОСОБА_2 житловому будинку. Договір найму жилого приміщення у вказаному будинку між сторонами не укладався. Відповідач був членом сімї власника будинку, однак він втратив право користування цим житлом, так як був відсутній без поважних причин у квартирі понад один рік. А тому він не має права користування житловим приміщенням у даному будинку.
Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 будучи зареєстрованим в належному позивачу будинку, тривалий час не проживає в ньому, а тому обмежує право позивача на користування даним будинком. При цьому судом не встановлено жодних поважних причин, які б перешкоджали відповідачу користуватись будинком.
Виходячи із наведеного, суд вважає, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні і підлягають задоволенню.
Оскільки рішення ухвалено на користь позивача, то судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються на відповідача.
На підставі викладеного та керуючись України, ст.ст. 16, ст. 319, 321, 405 ЦК України, ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст. 12, 81, 89, 142, 280-282 ЦПК, суд
Позов задовольнити.
Визнати ОСОБА_3, (ІНФОРМАЦІЯ_1) таким, що втратив право користування житловим будинком №13 по вул. Пирогова м. Ладижин Вінницької області.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 сплачений нею судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп..
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданною протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Апеляційного суду Вінницької області.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку.

Суддя: