Провадження № 2/522/3906/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2018 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого судді Чернявської Л.М.

При секретарі судового засідання Ткаченко О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Одеси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Альфа Банк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, за участю третьої особи Другого Приморського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_4 територіального управління юстиції в Одеській області про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась 31 жовтня 2017 року до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Альфа Банк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, за участю третьої особи Другого Приморського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_4 територіального управління юстиції в Одеській області і просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис нотаріуса здійснений 24 березня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, зареєстрований в реєстрі за № 4088 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 акціонерного товариства «Альфа-Банк» суми 115443,69 доларів США.

Свої вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що 01 жовтня 2007 року між нею та відповідачем ПАТ «Альфа-Банк» було укладено кредитний договір № 800001975 за умовами якого відповідач зобовязався надати позивачці споживчий кредит в сумі 65000 доларів США, а позивачка повернути кредит та сплатити 11,75 відсотків за користування. 11 жовтня 2017 року під час здійснення державним виконавцем Крецул В.А. виконавчих дій з опису майна, позивачка дізналась про існування виконавчого напису нотаріуса від 24 березня 2017 року. При ознайомленні з копією виконавчого напису було встановлено, що виконавчий напис вчинено відповідачем приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, ОСОБА_3, написом пропонується стягнути з позивачки на користь Банку суму 115443,69 доларів США яка утворилася за період з 01 грудня 2014 року по 18 січня 2017 року.

Позивач вважає, що зазначений виконавчий напис нотаріуса вчинено з порушенням вимог чинного законодавства, на та підставі недостовірно поданих Банком документів, а тому він не підлягає виконанню. Так, виходячи зі змісту оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса, Банком були подані недостовірні виписки з рахунку боржника (позивачки) із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення, та з неповідомленням про прострочення вимог понад 6 років. А саме, згідно виконавчого напису нотаріуса з позивачки стягується сума заборгованості за період з 01 грудня 2014 року по 18 січня 2017 року в розмірі 115443,69 доларів США, яка складається з:заборгованості за кредитом (тіло кредиту) 61617,46 доларів США; заборгованість по відсоткам за користування кредитом 53826,23 доларів США.

В той же час, як вказує позивач, між нею та Банком існує спір щодо заборгованості по зазначеному кредитному договору, який був вирішений заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 18 березня 2011 року по цивільній справі № 2-2013/11, зміненим частково рішенням апеляційного суду міста Києва від 22 травня 2012 року. Зазначеними судовими рішеннями встановлено, що вказана у виконавчому написі нотаріуса сума заборгованості за кредитом (61617,46 доларів США) і відсотки в розмірі 33003,96 доларів США утворилися станом на 11 лютого 2010 року, які були стягнуті з перерахуванням у гривню. При цьому судами було враховано строки позовної давності. Отже включення цих сум до виконавчого надпису нотаріуса, з зазначенням їх безспірними і такими що утворилися у період з 01 грудня 2014 року по 18 січня 2017 року, є недостовірним і таким, що суперечить статті 88 Закону України «Про нотаріат» та встановленим судовими рішеннями обставинам. Наведене, на думку позивача, свідчить про те, що заборгованість позивачки перед Банком не є безспірною, а документи, подані банком нотаріусу є недостовірними, в звязку з чим у нотаріуса не було законних підстав вчиняти виконавчий напис.

Провадження по справі відкрито 02 листопада 2017 року.

Ухвалою суду від 02 листопада 2017 року вжито заходи забезпечення позову та зупинено стягнення на підставі спірного виконавчого напису.

07 березня 2018 року представником ОСОБА_2 акціонерного товариства «Альфа-банк» надано відзив, яким представник заперечував проти позову. У відзиві зазначив, що виконавчі написи вчиняються нотаріусом у разі підтвердження безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, шляхом надання нотаріусу відповідних документів. Застереження щодо неможливості вчинення виконавчого напису при наявності спору, його відсутності, або оскарженні тих чи інших документів немає. Оскільки нотаріус не перевіряє наявність спору між сторонами, то наявність спору у суді не є підставою для відмови у вчиненні виконавчого напису. Всі посилання позивача на обставини, що не відповідають нарахуванням по сумам або термінам, не доведені, а сам по собі факт незгоди не є «не безспірністю вимог». При цьому, відповідач посилається на правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду України по справі 6-158цс15. Крім того, відповідач вказує на те, що позивачем не доведено порушення ПАТ «Альфа-Банк» процедури звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису. Також, відповідач вважає, що посилання позивача на наявність судового рішення, яким частково скасовано нарахування пені не може бути взято до уваги судом, так як за виконавчим написом пеня не стягувалась.

04 жовтня 2018 року представником позивача надано пояснення на відзив, в яких він вказує на те, що подані нотаріусом до суду копії документів свідчать про некоректне та суперечливе оформлення поданих Банком: заяви, розрахунку «безспірної» заборгованості, виписки з особового рахунку, які містять розбіжності та не відповідають встановленим вимогам і обставинам справи. Так, подана нотаріусу заява Банку б/н від 24.12.2017. «про вчинення виконавчого напису» пропонує нотаріусу стягнути заборгованість за період з 01 грудня 2014 року по 18 січня 2017 року. В той же час, заява не містить розрахунку заборгованості саме за цей період, а містить відомості про нараховану загальну заборгованість (за кредитом 61617, 46 доларів США та відсотки за користування кредитом 53826,23 долари США, а всього 115443,69 доларів США), яка виникла з листопада 2008 року. Той факт, що вказана в заві Банку б/н від 24.12.2017 р. як «безспірна» заборгованість в розмірі 115443,69 доларів США, не відповідає періоду з 01 грудня 2014 року по 18 січня 2017 року, підтверджується поданим Банком розрахунком та випискою Банку з особового рахунку позивачки, з яких вибачається, що:виникнення заборгованості має початок з листопада 2008 року; останній рух коштів по особовому рахунку позивачки закінчився 13 липня 2011 року, тобто ще до початку вказаного Банком у заяві періоду. Зміст поданої Банком заяви б/н від 24.12.2017 р., складений з вільним (подвійним) тлумаченням, подана сума «безспірної» заборгованості (115443,69 доларів США) і запропонований трирічний період стягнення між собою ніяк не повязані, зазначені в заяві без логічного звязку, і подані в заяві у такому вигляді, який дає можливість вибору вільного тлумачення на свій розсуд. Той факт, що право вимоги Банку на зазначену у заяві б/н від 24.12.2017 р. заборгованість за кредитом в розмірі 61617, 46 доларів США виникли ще в листопаді 2008 року підтверджується заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 18 березня 2011 року по цивільній справі № 2-2013/11 (№ 4 в додатку до позову), залишеного (в частині стягнення боргу по основному кредиту та відсоткам) без змін рішенням апеляційного суду міста Києва від 22 травня 2012 року (№ 5 в додатку до позову), згідно з якими встановлено прострочення 498 днів станом на 11.02.2010 р., і це право Банку було реалізовано шляхом задоволення його вимог на цю суму (61617, 46 доларів США). Отже, з дня виникнення права вимоги (з листопада 2008 року) минуло більше трьох років, а саме 9 років.

Позивач вважає, що в порушення умов вчинення виконавчих написів, до спірного виконавчого напису нотаріусом було механічно, без звірки з розрахунком та випискою з особового рахунку, перенесено не повязану із запропонованим заявою строком суму заборгованості, нараховану з листопада 2008 року, яку Банк необґрунтовано подав як таку, що відповідає запропонованому заявою періоду. Крім того, представник позивача зазначає, що в порушення вимог підпункту 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, щодо надання інформації (про «безспірність» боргу), необхідної для вчинення виконавчого напису, Банк не повідомив нотаріуса про існування між сторонами судових спорів, ініційованих Банком, внаслідок яких Банк реалізував своє право вимоги ще в 2010 році предявивши позов до позивачки на вказану у заяві суму боргу по кредиту (61617,46 доларів США), і що судовими рішеннями з позивачки було стягнуто заборгованість по кредиту в повному обсязі, та одночасно змінено валюту виконання. Однак, заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 18 березня 2011 року по цивільній справі № 2-2013/11, залишеного в частині стягнення боргу по основному кредиту та відсоткам без змін рішенням апеляційного суду міста Києва від 22 травня 2012 року, з позивачки було стягнуто: 493555,85 грн. заборгованості за кредитом (що тоді становило 61617,46 доларів США); 82983,44 грн. відсотків за користування кредитом (що тоді становило 10359,98 доларів США); 193760,25 грн. пені. (в доларах США не визначено). Загальна сума, яку було стягнуто з позивачки вищевказаними судовими рішеннями, становить 770299,54 грн. (493555,85 грн. + 82983,44 грн. + 193760,25 грн. = 770299,54 грн.). Стягнута судами сума включає суму боргу по кредиту 61617,46 доларів США а також відсотки, станом на 11.02.2010 року. За позовом Банку, стягувану суму було визначено у національній валюті, стягнута сума боргу по кредиту 61617,46 доларів США була визначена як 493555,85 грн. З того часу валюта зобовязання сторонами не змінювалася.

З огляду на це, позивач вважає зазначену Банком у заяві б/н від 24.12.2017 року суму в розмірі 61617, 46 доларів США, тобто заборгованість позивачки у вказаний період, не безспірною, оскільки саме ця сума заборгованості була стягнута судовим рішенням як сума 492555,85 грн. Крім того, представник позивача посилається на те, що згідно спірного виконавчого напису, з позивачки, крім заборгованості по кредиту, також пропонується стягнути нараховані відсотки за користування кредитом в розмірі 53826,23 доларів США. Зазначені відсотки нараховано в період після припинення строку дії кредитного договору, отже їх нарахування та включення до виконавчого напису позивач вважає необґрунтованим. Так, за ініціативою Банку порядок, умови і строк дії кредитного договору між сторонами було змінено, а саме, рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 18 березня 2011 року по цивільній справі № 2-2013/11 залишеного без змін рішенням апеляційного суду міста Києва від 22 травня 2012 року, з позивачки достроково було стягнуто в повному обсязі всю суму кредиту з нарахованими відсотками. Вказані рішення набрали законної сили.

Отже, позивач вважає, що вищевказаними судовими рішеннями за позовом Банку також було припинено право Банку нараховувати передбачені кредитним договором відсотки, а їх нарахування поза межами дії договору і включення до виконавчого напису є незаконним і необґрунтованим.

Крім того, представник позивача посилається на те, що обґрунтовуючи відзив на позов, Банк посилається на судові рішення Вищого спеціалізованого суду України якими встановлені різні з даною справою фактичні обставини. Зокрема, наведені Банком рішення суду не стосуються обставин даної справи , а саме: щодо правомірності нарахувань поза трирічним строком з моменту виникнення права вимоги; нарахування та включення відсотків поза межами дії кредитного договору; щодо «безспірності» того боргу який змінено судовим рішенням, тощо.

У судове засідання представник позивача не з?явився, надав заяву, якою підтримав позов та просив суд його задовольнити повністю, закінчити розгляд справи за його відсутності.

Відповідачі у судове засідання не з?явилися, викликані, приватний нотаріус надав заяву про проведення судового засідання за його відсутності, позов не визнав.

Третя особа про час, дату та місце проведення судового засідання була повідомлений належним чином, у судове засідання не зявився, пояснень по суті справи не надавала.

Суд, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, підлягають задоволенню з наступних підстав.

01 жовтня 2007 року між позивачкою та відповідачем ОСОБА_2 акціонерним товариством «Альфа-Банк» було укладено кредитний договір № 800001975 за умовами якого відповідач зобовязався надати позивачці споживчий кредит в сумі 65000 доларів США, а позивачка повернути кредит та сплатити 11,75 відсотків за користування.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 18 березня 2011 року по цивільні справі № 2-2013/11, вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованість в сумі 840901,01 грн., яка виникла внаслідок не виконання ОСОБА_1 зобов?язань по кредитному договору № 800001975 та станом на 11.02.2010 року складається з 61617,46 доларів США, що становить 493555,85 грн. основного боргу; 10359,98 доларів США, що становить 82983,44 грн. відсотків за користування кредитом; 33003,96 доларів США, що становить 264361,72 грн. пені.

Дане рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 березня 2011 року було частково змінене рішенням апеляційного суду міста Києва від 22 травня 2012 року, яким зменшено розмір пені до суми 193760,25 грн. та загальну суму стягнення до 770299,54 грн., в решті рішення першої інстанції залишено без змін.

24 березня 2017 року до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 надійшла заява № б/н ПАТ «Альфа-Банк» про вчинення виконавчого напису.

На підставі даних, які наведені Банком в заяві та документів які були додані до заяви, 24 березня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 4088, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 акціонерного товариства «Альфа-Банк» суми 115443,69 доларів США заборгованості по кредитному договору № 800001975 від 01.10.2007 року за період з 01.12.2014 року по 18.01.2017 року, яка складається з заборгованості за кредитом 61617,46 доларів США та заборгованості по відсоткам за користування кредитом 53826,23 доларів США.

Виконавчий напис вчинено на підставі статей 34, 87-91 Закону України «Про нотаріат», глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 та пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172.

Позивач не погоджується з вказаним виконавчим написом, вважає його таким, що не відповідає вимогам закону, так як для оформлення спірного виконавчого напису Банк подав недостовірну заяву б/н від 24.12.2017 року «про вчинення виконавчого напису», в якій правильно зазначив лише запропонований період стягнення, а суму заборгованості по кредиту в розмірі 61617,46 доларів США і нараховані відсотки в сумі 53826,23 долари США необґрунтовано подав як такі, що є «безспірними» та утворилися з 01 грудня 2014 року, а також необґрунтовано нарахував відсотки за кредитним договором, порядок, умови і строк дії якого змінилися внаслідок дострокового стягнення кредиту у повному обсязі.

Відповідно до Згідно статті 7 Закону України «Про нотаріат», нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, у своїй діяльності керуються законами України, постановами Верховної Ради України, указами і розпорядженнями Президента України, постановами і розпорядженнями Кабінету Міністрів України, а на території Республіки Крим, крім того, - законодавством Республіки Крим, наказами Міністра юстиції України, нормативними актами обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій.

Відповідно до п.19 ч.1 ст. 34 Закону України «Про нотаріат», нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії, зокрема, вчиняють виконавчі написи.

Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість; перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Статті 89-91 Закону України «Про нотаріат» встановлюють вимоги щодо змісту виконавчого напису, порядку стягнення за виконавчим написом та строку пред?явлення виконавчого напису до примусового виконання, що не оспорюється позивачем.

Згідно положень глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, зокрема, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.

Нотаріуси відмовляють у вчиненні виконавчого напису у випадках, коли витребовується майно, звернення стягнення на яке забороняється законодавством України або здійснюється виключно на підставі рішення суду.

Виконавчий напис вчинюється нотаріусом незалежно від місця виконання вимоги, місцезнаходження боржника або стягувача.

Для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо.

Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача.

Нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172.

Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку.

Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу.

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172.

За заявою кредитора розмір суми, яка підлягає стягненню за виконавчим написом, може бути встановлений з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Неустойка (штраф, пеня) включається до виконавчого напису, якщо це передбачено умовами договору.

Згідно пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172, стягнення заборгованості у безспірному порядку здійснюється на підставі оригіналу кредитного договору та засвідченої стягувачем виписки з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Судом встановлено, що подана нотаріусу заява Банку б/н від 24.12.2017 року про вчинення виконавчого напису пропонує нотаріусу стягнути заборгованість за період з 01 грудня 2014 року по 18 січня 2017 року. В той же час, заява Банку не містить розрахунку заборгованості саме за цей період, а містить відомості про нараховану загальну заборгованість (за кредитом 61617, 46 доларів США та відсотки за користування кредитом 53826,23 долари США, а всього 115443,69 доларів США), яка виникла з листопада 2008 року.

На переконання суду, вказана в заві Банку б/н від 24.12.2017 року як «безспірна» заборгованість в розмірі 115443,69 доларів США, не відповідає періоду з 01 грудня 2014 року по 18 січня 2017 року, підтверджується поданим Банком розрахунком та випискою Банку з особового рахунку позивачки, з яких вибачається, що виникнення заборгованості має початок з листопада 2008 року; останній рух коштів по особовому рахунку позивачки закінчився 13 липня 2011 року, тобто ще до початку вказаного Банком у заяві періоду.

Суд вважає, що право вимоги Банку на зазначену у заяві б/н від 24.12.2017 року заборгованість за кредитом в розмірі 61617, 46 доларів США виникло ще в листопаді 2008 року. Це підтверджується заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 18 березня 2011 року по цивільній справі № 2-2013/11, залишеного (в частині стягнення боргу по основному кредиту та відсоткам) без змін рішенням апеляційного суду міста Києва від 22 травня 2012 року, згідно з якими встановлено прострочення 498 днів станом на 11.02.2010 року. Отже, це право Банку було вже реалізовано судовим рішенням, яким задоволені вимоги Банку на суму 61617, 46 доларів США. При цьому, з дня виникнення права вимоги (з листопада 2008 року) минуло більше трьох років, а саме 9 років.

Однак, в порушення умов вчинення виконавчих написів, до спірного виконавчого напису нотаріусом, без встановлення всієї необхідної для вчинення виконавчого напису інформації, було внесено, не повязану із запропонованим заявою Банку строком, суму заборгованості, нараховану ще з листопада 2008 року, яку Банк необґрунтовано подав як таку, що відповідає запропонованому заявою періоду з 01.12.2014 року по 18.01.2017 року.

Крім того, судом встановлено, що стягнута за рішеннями судів сума включає суму боргу по кредиту в розмір 61617,46 доларів США а також відсотки, станом на 11.02.2010 року.

За позовом (ініціативою) Банку, стягувану суму було визначено у національній валюті, стягнута сума боргу по кредиту 61617,46 доларів США була визначена як 493555,85 грн. З того часу валюта зобовязання сторонами не змінювалася. Таким чином, зазначену Банком у заяві б/н від 24.12.2017 року суму в розмірі 61617, 46 доларів США, на переконання суду, не можна визнати як «безспірну» заборгованість позивачки у вказаний період, оскільки саме ця сума заборгованості була стягнута судовим рішенням як сума 492555,85 грн.

Крім того, згідно спірного виконавчого напису, з позивачки, крім заборгованості по кредиту, також пропонується стягнути нараховані відсотки за користування кредитом в розмірі 53826,23 доларів США.

Суд встановив, що за ініціативою (позовом) Банку порядок, умови і строк дії кредитного договору між сторонами було змінено, так як рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 18 березня 2011 року по цивільній справі № 2-2013/11 залишеного без змін рішенням апеляційного суду міста Києва від 22 травня 2012 року, з позивачки достроково було стягнуто в повному обсязі всю суму кредиту з нарахованими відсотками. Вказані рішення набрали законної сили.

Згідно статті 82 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Тобто, обставини щодо дострокового стягнення з позивачки в повному обсязі суми кредиту з нарахованими відсотками є належним доказом зміни порядку, умов і строку дії кредитного договору та припинення права Банку продовжувати нараховувати відсотки згідно статті 1050 Цивільного кодексу України.

При цьому, суд приймає до уваги правову позицію (висновки) ОСОБА_5 Верховного Суду викладені в Постанові від 04 липня 2018 року по справі N 310/11534/13-ц, провадження N 14-154цс18, відповідно до якої звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред'явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

У такому разі положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору.

Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов'язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

Отже, на переконання суду, наявність вказаних судових рішень на задоволення вимог Банку про стягнення кредитної заборгованості, припиняє право Банку нараховувати передбачені кредитним договором відсотки, а їх нарахування поза межами дії договору і включення до виконавчого напису е незаконним і необґрунтованим.

Оскільки, зазначені відсотки нараховано в період після припинення строку дії кредитного договору, їх нарахування та включення до виконавчого напису є необґрунтованим.

Таким чином, суд доходить висновку, що включення сум основного боргу та відсотків до виконавчого надпису нотаріуса, з зазначенням їх безспірними і такими що утворилися у період з 01 грудня 2014 року по 18 січня 2017 року, є недостовірним і таким, що суперечить статті 88 Закону України «Про нотаріат».

З огляду на це, суд вважає, що для оформлення спірного виконавчого напису Банк подав недостовірну заяву б/н від 24.12.2017 року про вчинення виконавчого напису, в якій правильно зазначив лише запропонований період стягнення, а суму заборгованості по кредиту в розмірі 61617,46 доларів США і нараховані відсотки в сумі 53826,23 долари США необґрунтовано подав як такі, що є «безспірними» та утворилися з 01 грудня 2014 року, а також необґрунтовано перерахував відсотки за кредитним договором, порядок, умови і строк дії якого змінилися внаслідок дострокового стягнення кредиту у повному обсязі.

Ураховуючи викладене суд приходить до висновку про наявність правових підстав для визнання оспорюваного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 263-265 Цивільного процесуального кодексу України суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (адреса: 65039, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Альфа Банк» (адреса: 65026, м. Одеса, вул.. Юрія Олеші, 6, ), приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 (адреса: 01001, м. Київ, провулок Музейний, 4, 3 поверх), за участю третьої особи Другого Приморського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_4 територіального управління юстиції в Одеській області (адреса: 65023, м. Одеса, вул. Пастера, 58) про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню Виконавчий напис нотаріуса здійснений 24 березня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, ОСОБА_3, зареєстрований в реєстрі за № 4088 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 акціонерного товариства «Альфа-Банк» суми 115443,69 доларів США.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається через Приморський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 02 листопада 2018 року.

Суддя Л.М. Чернявська

26.10.18