ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/30/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2018 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

ОСОБА_1 (суддя-доповідач), ОСОБА_2, ОСОБА_3,

секретар судового засідання Медведчук Н.Д.,

з участю: представника позивача ОСОБА_4,

представника відповідача ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №686/11968/17 за апеляційною скаргоюОСОБА_6 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 квітня 2018 року (суддя Карплюк О.І.) у справі за позовом ОСОБА_6 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Хмельницьке таксі» про визнання оформленими трудових відносин, зобовязання до вчинення дій, скасування наказу про прийняття на роботу, стягнення заробітної плати, визнання протиправним та скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Заслухавши доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

у с т а н о в и в :

У червні 2017 року ОСОБА_6, звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначав, що з 20.07.2015 року він працював у ТОВ «Хмельницьке таксі» на посаді водія маршрутного таксі №49. Під час керування транспортним засобом 08.04.2017 року о 21 год. 30 хв. раптово втратив свідомість і здійснив ДТП, в результаті якої зазнав серйозних ушкоджень здоровя. У період з 08.04.2017 року по 04.05.2017 року знаходився на лікуванні. За фактом ДТП відкрито кримінальне провадження, яке постановою старшого слідчого СВ Хмельницького ВП ГУНП у Хмельницькій області від 26.04.2017 року закрито у звязку з відсутністю в діях учасників ДТП складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. При наданні пояснень з приводу обставин ДТП дізнався про звільнення з роботи і 26.05.2017 року звернувся до ТОВ «Хмельницьке таксі» з проханням видати йому трудову книжку та копію наказу про звільнення. Однак у видачі копії наказу про звільнення йому було відмовлено, трудова книжка без відповідних записів видана на руки. Після ознайомлення з наказом дізнався про звільнення з посади водія 06.04.2017 року згідно із ст. 40 КЗпП України.

Вважає звільнення незаконним. У наказі не зазначено конкретні підстави звільнений з роботи. Про прийняття на роботу у липні 2015 року наказ виданий не був. Прогул не вчиняв, оскільки 06.04.2017 року у нього був вихідний день.

Тому, позивач просив визнати трудові відносини між ним і ТОВ «Хмельницьке таксі» укладеними з 20.07.2015 року по 31.07.2016 року включно, зобовязати відповідача внести у трудову книжку запис про прийняття на роботу на посаду водія з 20.07.2015 року, про що видати відповідний наказ, скасувати наказ №11-к від 01.08.2016 року про прийняття на роботу, стягнути з ТОВ «Хмельницьке таксі» заробітну плату за період з 20.07.2015 року по 31.07.2016 року у розмірі 47533 грн 60 коп, визнати протиправним та скасувати наказ №12-к від 06.04.2017 року про звільнення з роботи та поновити його на посаді водія ТОВ «Хмельницьке таксі» з 06.04.2017 року, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 06.04.2017 року по день прийняття судового рішення.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 квітня 2018 року в позові відмовлено.

ОСОБА_6, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Посилається на незаконність судового рішення, невідповідність висновків суду обставинам справи. Відповідач не надав доказів на підтвердження своїх заперечень. Правила внутрішнього трудового розпорядку ТОВ «Хмельницьке таксі» не є належним доказом, оскільки затвердженні неповноважним органом. Крім того, є сумніви щодо обставин їх затвердження у неробочий день 10.01.2015 року. Суд не взяв до уваги, що на посаді водія у ТОВ «Хмельницьке таксі» він почав працювати з 20.07.2015 року до затвердження Правил внутрішнього трудового розпорядку. Договір цивільно-правового характеру та акти приймання-передачі наданих послуг не підписував. Надані відповідачем акти відсутності на роботі не є доказом на підтвердження обставин відсутності на роботі, оскільки складені працівниками, місце роботи яких є відмінним від його місця роботи. Акти відсутності на роботі, надані до справи і для старшого слідчого містять розбіжності.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Хмельницьке таксі» вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, звільнення ОСОБА_6 за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України проведено відповідно до вимог діючого законодавства.

Відсутність працівника на роботі зафіксована актами, які були складені на підставі доповідних. Листом від 06.04.2017 року позивач був повідомлений про звільнення з роботи і запропоновано зявитися на підприємство для ознайомлення з наказом, проведення розрахунку та здійснення запису в трудову книжку.

20.07.2015 року із ОСОБА_6 був укладений цивільно-правовий договір №408 про надання послуг з перевезення пасажирів, відповідно до умов якого та актів приймання-передачі наданих послуг проводилася оплата.

У засіданні апеляційного суду представник позивача підтримав апеляційну скаргу з мотивів наведених у ній.

Представник відповідача заперечує проти задоволення апеляційної скарги з підстав, зазначених у відзиві.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що 20.07.2015 року між ТОВ «Хмельницьке таксі» і ОСОБА_6 був укладений договір цивільно-правового характеру №408.

Відповідно до п.1 додатку №1 до вказаного договору дія договору припиняється 31.07.2016 року.

На підставі наказу від 01.08.2016 року за №11-К ОСОБА_6 був прийнятий на роботу на посаду водія для роботи на всіх марках автобусів, які є в наявності автопідприємства, на повний робочий день.

У звязку з відсутністю позивача на роботі була створена комісія у складі: головного спеціаліста служби експлуатації ОСОБА_7, диспетчера ОСОБА_8, механіка ОСОБА_9, яка зафіксувала в актах факт відсутності ОСОБА_6 на роботі 06.04.2017 року о 09 год. 45 хв.,13 год. 30 хв., 18 год. 45 хв.

Наказом №12-к від 06.04.2017 року ОСОБА_6 звільнений з посади водія з 06.04.2017 року згідно із ст. 40 КЗпП України.

07.04.2017 року комісією у складі головного спеціаліста служби експлуатації ОСОБА_7, диспетчера ОСОБА_8, головного бухгалтера ОСОБА_10 складено акт про повідомлення водія ОСОБА_6 про звільнення з роботи за прогул, зафіксовано відмову від ознайомлення з наказом №12-к від 06.04.2017 року.

Також ОСОБА_6 було запропоновано отримати заробітну плату за фактично відпрацьований час та компенсацію за невикористану частину щорічної основної відпустки в касі підприємства і повернути трудову книжку, яку він попередньо отримав у відділі кадрів підприємства, для внесення відомостей про роботу.

Наведене підтверджується матеріалами справи.

Відмову в позові суд мотивував безпідставністю вимог.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Згідно з п. 4 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

У п.п. 22, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» розяснено, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 і п. 1 ст. 41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. При розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин.

Як вбачається з матеріалів справи, 20 липня 2015 року між ТОВ «Хмельницьке таксі» і ОСОБА_6 був укладений договір цивільно-правового характеру №408, відповідно до умов якого ОСОБА_6 зобовязався за завданням замовника надавати послуги з перевезення пасажирів, а замовник зобовязався оплачувати виконавцеві надані послуги в порядку встановленому договором (а.с. 44).

Відповідно до п. 1 додатку №1 до вказаного договору від 29 липня 2016 року дія договору припиняється 31.07.2016 року (а.с. 45).

Надання позивачем зазначених послуг підтверджується актами приймання-передачі наданих послуг від 31.07.2015р., 31.08.2015р., 30.09.2015р., 31.10.2015р., 30.11.2015р., 31.12.2015р., 31.01.2016р., 29.02.2016р., 31.03.2016р., 30.04.2016р., 31.05.2016р., 30.06.2016р., 31.07.2016р. (а.с. 46-58).

Заперечення позивача факту укладення зазначеного вище договору і підписання ним актів приймання-передачі наданих послуг не підтверджені належними і допустимими доказами.

На підставі наказу генерального директора ТОВ «Хмельницьке таксі» від 01.08.2016 року за №11-К ОСОБА_6 прийнятий на роботу на посаду водія для роботи на всіх марках автобусів, які є в наявності автопідприємства, на повний робочий день (а.с. 63).

Відповідно до п. 4.2. Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників підприємства, затверджених зборами трудового колективу (протокол №1 від 10.01.2015р.) для водіїв автобусів на міських маршрутах робочими днями є понеділок пятниця. Перша зміна: початок робочого дня 05-30 год., закінчення робочого дня 14-30 год., друга зміна: початок робочого дня 14-30 год., закінчення робочого дня 23-30 год. Вихідні дні: субота, неділя. Чергування у вихідні дні здійснюється відповідно до графіка змінності водіїв (а.с. 88).

Згідно з графіком змінності роботи водіїв першої зміни маршруту №49 з за 01.04.2017р. 10.04.2017р. у водія ОСОБА_6 06 квітня 2017 року був робочий день (а.с. 167).

Факт відсутності позивача на роботі 06 квітня 2017 року підтверджується доповідними записками диспетчера ОСОБА_8 і механіка по випуску ОСОБА_11 від 06.04.2017 року та актами про відсутність на роботі 06.04.2017р. впродовж робочого дня, складеними о 09-45 год., 13-30 год., 18-45 год. комісією у складі трьох осіб (а.с. 66-70).

Наказом №12-к від 06.04.2017 року ОСОБА_6 звільнений з посади водія з 06.04.2017 року згідно із ст. 40 КЗпП України (а.с. 64).

Актом від 07 квітня 2017 року, складеним головним спеціалістом служби експлуатації ОСОБА_7, диспетчером ОСОБА_8, головним бухгалтером ОСОБА_10, підтверджується відмова позивача від ознайомлення з наказом про звільнення та його повідомлення про необхідність явки для отримання розрахунку і внесення записів про роботу у трудову книжку (а.с. 65).

При звільненні ОСОБА_6 з роботи відповідачем враховано, що працівник уже вчиняв прогул у березні 2017 року і попереджався про недопустимість порушення трудової дисципліни, що підтверджується листом товариства від 30.03.2017р. (а.с. 86), а також наслідки прогулу у звязку перебуванням транспортного засобу, на якому працював позивач, у користуванні підприємства на підставі договору лізингу.

Отже, оцінивши зібрані у справі докази, правильно встановивши характер правовідносин сторін і вірно застосувавши норми матеріального права, суд першої інстанції з урахуванням встановлених обставин справи обґрунтовано дійшов висновку про відмову в позові.

У звязку з наведеним вище не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про незаконність звільнення з роботи.

Посилання ОСОБА_6 в апеляційній скарзі на те, що договір цивільно-правового характеру та акти приймання-передачі наданих послуг він не підписував не підтверджені доказами.

Не ґрунтуються на законі доводи апеляційної скарги про затвердження Правил внутрішнього трудового розпорядку неповноважним органом.

Згідно з ч. 1 ст. 142 КЗпП України трудовий розпорядок на підприємствах, в установах, організаціях визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку, які затверджуються трудовими колективами.

Безпідставним є посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що акти відсутності на роботі не є належним доказом на підтвердження обставин його відсутності на роботі, оскільки акти складені працівниками ТОВ «Хмельницьке таксі», вони узгоджуються з іншими доказами у справі. Сам ОСОБА_6 не заперечує фат відсутності на роботі 06.04.2017 року.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції ухвалене відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права і підстав для його скасування у межах доводів апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 02 листопада 2018 року.

Суддя-доповідач /підпис/ ОСОБА_1

Суддя /підпис/ ОСОБА_2

Суддя /підпис/ ОСОБА_3

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду О.І.Талалай