Cправа № 563/167/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.03.2018 року

Корецький районний суд Рівненської області

в особі:

головуючого судді Кулика Є.В.

при секретарі Федичканич В.Ю.

за участю:

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Корець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ПАТ КБ «ПриватБанк, про визнання права власності на автомобіль,

в с т а н о в и в :

До суду звернувся з позивач із вказаним позовом. Позовні вимоги, обґрунтовує тим, що 21 січня 2017 року, він придбав у ОСОБА_2, згідно договору купівлі-продажу від 21 січня 2017 року, автомобіль марки "VOLKSWAGEN VENTO", 1998 року випуску, номер кузова «WVWZZZ1HZWW042906», чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1, сплативши їй 10 000 (десять тисяч) гривень. Факт отримання грошей відповідачем підтверджується розпискою від 16 грудня 2016 року. 21 січня 2017 року, коли ОСОБА_1 повертався на купленому авто до місця свого проживання, його було зупинено працівниками поліції та вилучено автомобіль. ОСОБА_1 було повідомлено, що на первинного власника ОСОБА_4 відкрито виконавче провадження та накладено арешт на майно. Вказує, що у власності ОСОБА_4 вказаний автомобіль не перебуває з 24 січня 2012 року, так як вона продала його по дорученню ОСОБА_3 ОСОБА_2 придбала вказаний автомобіль у ОСОБА_3 13 липня 2013 року, який видав довіреність на право керування ОСОБА_2 та йому. Після отримання довіреності та оплати коштів за транспортний засіб ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вважали автомобіль своєю власністю, оскільки встановили магнітолу, сигналізацію. Коли ж ОСОБА_2 запропонувала йому здійснити покупку цього автомобіля, то позивач погодився. Зазначає, що 21 січня 2017 року звертався до Центру переоформлення та ним було здійснено відповідну процедуру переформлення, проведено відповідні проплати. Так як договір купівлі-продажу, за яким продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити певну грошову суму за нього, то вважає, що договір фактично був виконаний і він є повноцінним власником даного транспортного засобу. У зв'язку з чим позивач змушений звернутися до суду з позовом за захистом своїх прав та законних інтересів.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити, надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві.

В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з'явилась, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає.

Відповідач ОСОБА_3 не з'явився, хоча повідомлявся вчасно та належним чином. Про причини неявки суд не повідомив.

Представник КБ «ПриватБанк», не з'явився, про дату, місце і час розгляду справи був належним чином повідомлений, причини своєї неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення судового розгляду до суду не надходило. Із заперечень представника ПАТ КБ "ПриватБанк" видно, що третя особа позов не визнає та просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на відкрите виконавче провадження № 51124344 від 18.05.2016 року стосовно майна боржника ОСОБА_4

Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, обєктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до наступного.

Судом встановлено, що згідно копії довіреності від 24 січня 2012 року ОСОБА_4 уповноважила ОСОБА_3 розпоряджатись (керувати, продати, обміняти, здати в оренду, тощо) належний їй на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ АСС 001003, виданий РЕГ Луцького МРВ ДАІ 12 серпня 2006 року, автомобіль марки "VOLKSWAGEN VENTO", 1998 року випуску, номер кузова «WVWZZZ1HZWW042906», чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1. Довіреність дійсна до 24.01.2017 року з правом передоручення. Вказана довіреність зареєстрована приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_5 і зареєстрована за № 604 (а.п.7).

Сутність та правова природа загальноцивільного представництва регулюються положеннями глави 17 ЦК України.

За частиною третьою статті 244 ЦК України довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (частина перша статті 237 ЦК України).

Отже, довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими відносинами.

Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала.

Отже, оформлюючи довіреність ОСОБА_3 не набув право власності на спірний автомобіль, а лише перебував у представницьких відносинах з власником майна ОСОБА_4

Відповідно до копії довіреності від 13 липня 2013 року про те, що ОСОБА_3, який діє від імені ОСОБА_4 уповноважує ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розпоряджатися (керувати, продати, обміняти, здати в оренду, тощо), належний власнику на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ АСС 001003, виданий РЕГ Луцького МРВ ДАІ 12 серпня 2006 року, автомобіль марки "VOLKSWAGEN VENTO", 1998 року випуску, номер кузова «WVWZZZ1HZWW042906», чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1. Вказана довіреність зареєстрована в реєстрі за № 6743 від 13.07.2013 року приватним нотаріусом ОСОБА_5 (а.п.6).

Відповідно до договору комісії від 21 січня 2017 року № 7162/17/0013118 ОСОБА_4, від імені якої за довіреністю діє ОСОБА_2, як комітент доручила продаж транспортного засобу марки "VOLKSWAGEN VENTO", 1998 року випуску, номер кузова «WVWZZZ1HZWW042906», чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 Комісіонеру, яким виступає ФОП "ОСОБА_6М." (а.п. 9).

Відповідно до договору купівлі-продажу від 21 січня 2017 року, ФОП "ОСОБА_6М." як комісіонер в особі ОСОБА_6 продала покупцю ОСОБА_1 транспортний засіб марки "VOLKSWAGEN VENTO", 1998 року випуску, номер кузова «WVWZZZ1HZWW042906», чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1. За домовленістю сторін ціна транспортного засобу складала 10 000 (десять тисяч) гривень (а.п. 10-11).

Згідно копії розписки від 16 грудня 2016 року ОСОБА_1, який є повіреною особою ОСОБА_3 продав ОСОБА_2 автомобіль марки "VOLKSWAGEN VENTO", 1998 року випуску, номер кузова «WVWZZZ1HZWW042906», чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1, яка в свою чергу передала йому грошові кошти у розмірі - 10 000 (десять тисяч) грн., в рахунок придбаного автомобілю (а.п.12).

Що ж на рахунок наданої представником третьої особи постанов про розшук майна боржника серії ВП № 51124344 від 22.11.2016 року, постанови про відкриття виконавчого провадження серії ВП № 51124344 від 18.05.2016 року та постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчудження від 18.05.2016 року, то суд не може опиратись на них як на докази, оскільки вони належним чином не завірені представником ПАТ КБ "ПриватБанк", чого вимагає закон до наданих документів. Крім того, вказаний в постановах (серед інших автомобілів) автомобіль не повністю співпадає із тим, на який просить визнати право власності ОСОБА_1

Стаття 41 Конституції України, регламентує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Виходячи зі змісту ст. 328 ЦК України діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно з ч. 1 ст. 205 ЦК України законодавчо визначено дві форми вчинення правочину: усно або в письмовій формі, та сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ч. 1 ст. 207 ЦК правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови що визначені законом як істотні або необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі статтею 1011 ЦК України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобовязується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

Відповідно до вимог ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну суму грошей.

Таким чином, виходячи зі змісту ст. 655 ЦК України, істотними умовами договору купівлі-продажу є предмет договору та ціна.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно вимог передбачених статтями 237, 244, 245 ЦК довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами, ґрунтується на договорі та визначає правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана, або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Відповідно дост. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв'язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов'язання доставки.

З матеріалів справи вбачається, що автомобіль та правовстановлюючі документи на нього були передані позивачу продавцем. Отже, позивач набув право власності на вказаний автомобіль на законних підставах.

Системний аналіз вказаних положень цивільного законодавства дає можливість дійти висновку про те, що укладений між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 чинний договір купівлі-продажу автомобілю є достатньою та належною правовою підставою набуття майна. При цьому суд приймає до уваги, що автомобіль набуто позивачем в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків.

Вищевказане свідчить про те, що позивач та відповідач досягли згоди щодо всіх суттєвих умов договору, а саме: предмету та ціни.

Що стосується вимоги позивача про зняття арешту з транспортного засобу, то суд дійшов таких висновків.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом та наведені вище обставини, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановленихобставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 141, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

Позов задоволити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_2, жителем ІНФОРМАЦІЯ_2 право власності на автомобіль марки "VOLKSWAGEN VENTO", 1998 року випуску, номер кузова «WVWZZZ1HZWW042906», чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_3.

Зняти арешт з автомобіля "VOLKSWAGEN VENTO", 1998 року випуску, номер кузова «WVWZZZ1HZWW042906», чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1, який був накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії ВП № 51124344 виданою 22 листопада 2016 року Луцьким районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Рівненської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Відповідно до п.15.5 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду подається через Корецький районний суд Рівненської області.

Повне рішення виготовлене та підписане 22 березня 2018 року.

Суддя Є.В. Кулик