Постанова

іменем України

23 січня 2018 року

м. Київ

справа № 639/700/15-ц

провадження № 61-823 св 17

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В.А.,

суддів: Карпенко С.О. (суддя-доповідач), Кузнєцова В.О., Ступак О.В., Усика Г.І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі - Державна ветеринарна та фітосанітарна служба України, Державний науково-дослідний інститут з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - Харківська регіональна державна лабораторія ветеринарної медицини, Харківський філіал Державного науково-дослідного інституту з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 27 липня 2016 року, ухвалене у складі судді Єрмоленко В.Б., та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 01 грудня 2016 року, постановлену у складі суддів Міненкової Н.О., Кокоші В.В., Черкасова В.В.,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2015 року ОСОБА_4 звернулась з позовом до Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України і Державного науково-дослідного інституту з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи, у якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила визнати незаконним наказ Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України № 649-к від 25 грудня 2014 року про звільнення, поновити її на посаді директора Харківського філіалу Державного науково-дослідного інституту з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи з 31 грудня 2014 року, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду у розмірі 30 000 грн.

Позов мотивовано тим, що вона з 22 лютого 2012 року працювала на посаді директора Харківської регіональної державної лабораторії ветеринарної медицини - завідувача відділу ветеринарно-санітарної експертизи. Наказом від 01 квітня 2014 року № 135-к Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України її звільнено з 02 квітня 2014 року з посади за одноразове грубе порушення трудових обов'язків згідно із пунктом першим статті 41 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України). Після поновлення на роботі рішенням апеляційного суду Харківської області від 17 вересня 2014 року у межах виконавчого провадження відповідач 20 жовтня 2014 року скасував наказ про звільнення. При ознайомленні 22 жовтня 2014 року з наказом про поновлення на роботі позивачу одночасно повідомлено про наказ Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України від 25 вересня 2014 року № 2832 щодо припинення діяльності Харківської регіональної державної лабораторії ветеринарної медицини шляхом її ліквідації та створення ліквідаційної комісії, до якої передано повноваження з управління лабораторією, а також про наказ від 20 жовтня 2014 року № 3057 «Про розмежування повноважень», за яким усі повноваження щодо управління лабораторією передані ліквідаційній комісії. На думку позивача, законних підставі для такої ліквідації не було. Позивач стверджувала, що без попереднього персонального повідомлення про звільнення вона 06 січня 2015 року отримала поштою наказ Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України від 25 грудня 2014 року № 649-к про звільнення. Вказаний наказ та звільнення вважає незаконним, оскільки їй не пропонували іншої роботи, про вивільнення персонально не попередили за два місяця. Крім того, вказує, що одночасно з припиненням діяльності Харківської регіональної державної лабораторії ветеринарної медицини (25 вересня 2014 року) утворено Харківський філіал Державного науково-дослідного інституту з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи (09 жовтня 2014 року), який фактично виконує функції установи, що ліквідували, з ідентичними обов'язками та штатним розписом, тому поновити її просила на посаду директора цієї установи.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 27 липня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що звільнення позивача з роботи на підставі пункту першого статті 40 КЗпП України проведено відповідачем з дотриманням вимог трудового законодавства. Після ліквідації Харківської регіональної державної лабораторії ветеринарної медицини створена нова установа, яка не є її правонаступником, а входить до складу Державного науково-дослідного інституту з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи на правах відокремленого структурного підрозділу і не має зобов'язань щодо працевлаштування працівників, в тому числі, і позивача. При ліквідації лабораторії відсутня можливість переведення працівника з його згоди на іншу роботу. При цьому позивач не позбавлена права звернутися до Харківського філіалу Державного науково-дослідного інституту з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизиіз заявою про прийняття на роботу.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 01 грудня 2016 року залишено рішення суду першої інстанції без змін, висновки викладені у рішенні, апеляційна інстанція вважала правильними.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Зокрема, заявник посилається на те, що припинення діяльності Харківської регіональної державної лабораторії ветеринарної медицини було формальним, насправді було здійснено реорганізацію лабораторії в одразу створений Харківський філіал Державного науково-досдіного інституту з лабораторії діагностики та ветеренарно-санітраної експертизи, до якого перейшли всі функції лабораторії. Позивач зазначає, що з посади директора лабораторії її звільнено без погодження з головою місцевої державної адміністрації, чим порушено Положення про регіональну Державну лабораторію ветеринарної медицини, а також при звільненні не було запропоновано переведення на іншу роботу. Крім того, відповідачем не дотримано процедуру звільнення в частині попередження її про наступне вивільнення за два місяці до цього.

Відповідач надіслав на адресу суду письмові заперечення на касаційну скаргу позивача, у яких просив залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій без змін.

Зокрема, відповідач посилається на те, що рішення про припинення діяльності Харківської регіональної державної лабораторії ветеринарної медицини, яке передбачало масове вивільнення працівників, у тому числі і позивача, прийнято з урахуванням рішення Державного науково-дослідного інституту з лабораторії діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи від 09 жовтня 2015 року «Про створення Сумського та Харківського філіалів ДНДІЛДВСЕ». Про заплановане масове вивільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва праці було завчасно повідомлено позивача та Харківський міський центр зайнятості. Також відповідач вказує на те, що право Голови Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України звільняти керівників установ у сфері ветеринарної медицини передбачено Положенням про Державну ветеринарну та фітосанітарну службу України та у випадку ліквідації не потребує погодження голови місцевої державної адміністрації.

Вивчивши матеріли цивільної справи і перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають залишенню без змін, а скарга без задоволення з наступних підстав.

Згідно з частиною другою статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно з частиною другою та третьою статті 412 ЦПУ України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення; неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягає застосуванню.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 з 22 серпня 2012 року займала посаду директора-завідувача відділу ветеринарно-санітарної експертизи Харківської регіональної державної лабораторії ветеринарної медицини.

Наказом Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України від 01 квітня 2014 року № 135-к ОСОБА_4 з 02 квітня 2014 року звільнено з посади за одноразове грубе порушення трудових обов'язків відповідно до пункту першого статті 40 КЗпП України за результатами перевірки територіальної держаної інспекції з питань праці у Харківській області.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 17 вересня 2014 року визнано незаконним наказ Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України про звільнення ОСОБА_4, поновлено її на роботі з 03 квітня 2014 року, стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу. На виконання рішення суду наказом Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України від 20 жовтня 2014 року № 521-к ОСОБА_4 поновлена на посаді.

Водночас, наказом Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України від 25 вересня 2014 року № 2832 з метою оптимізації лабораторно-діагностичної мережі, структури державних установ ветеринарної медицини, скорочення видатків на утримання припинено діяльність Харківської регіональної державної лабораторії ветеринарної медицини шляхом її ліквідації згідно з чинним законодавством, а наказом Головного Управління ветеринарної медицини в Харківській області від 29 вересня 2014 року № 80 створено комісію, яка звернулася в реєстраційну палату для проведення і внесення рішення про ліквідацію до Єдиного державного реєстру.

Згідно із бюлетнем державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців зареєстровано ліквідацію Харківської регіональної державної лабораторії ветеринарної медицини.

Наказом Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України від 25 грудня 2014 року № 649-кОСОБА_4 звільнено 30 грудня 2014 року з посади директора Харківської регіональної державної лабораторії ветеринарної медицини - завідувача відділу ветеринарно-санітарної експертизи у зв'язку з ліквідацією цієї установи згідно з пунктом першим статті 40 КЗпП України.

Також судами попередніх інстанцій встановлено, що всі працівники Харківської регіональної державної лабораторії ветеринарної медицини персонально попереджені 01 жовтня 2014 року «Про заплановане вивільнення» у зв'язку з ліквідацією лабораторії. Директор Харківської регіональної державної лабораторії ветеринарної медицини ОСОБА_4 22 жовтня 2014 року ознайомлена з наказом Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України від 25 вересня 2014 року № 2832, про що свідчить її особистий підпис, а також попереджена про вивільнення працівників, проте від підпису у персональному попередженні відмовилася, що підтверджується актом, складеним головою комісії з припинення діяльності лабораторії, за участю членів комісії-співробітників Харківської регіональної державної лабораторії ветеринарної медицини.

Наказом голови комісії з припинення діяльності Харківської регіональної державної лабораторії ветеринарної медицини від 23 грудня 2014 року № 98-ОС всі працівники лабораторії звільнені з роботи 30 грудня 2014 року у зв'язку з ліквідацією підприємства.

ОСОБА_4, не погодившись з наказом від 25 вересня 2014 року № 2832 «Про припинення діяльності Харківської регіональної державної лабораторії ветеринарної медицини», звернулася до Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом до Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України про скасування цього наказу.

Постановою Окружного адміністративного суду м.Києва від 01 липня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 27 серпня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено. Суд у своєму рішенні зазначив, що прийняття рішення про ліквідацію установ, які належать до сфери управління Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України, є компетенцією голови Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України, а доцільність прийняття того чи іншого управлінського рішення, в тому числі щодо утворення, реорганізації чи ліквідації державної установи, належить до компетенції відповідного суб'єкта владних повноважень, і суд, розглядаючи спір, не може перебирати на себе ці повноваження.

На виконання наказу Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України від 25 вересня 2014 року № 2832 «Про припинення діяльності Харківської регіональної державної лабораторії ветеринарної медицини» наказом Державного науково-дослідного інституту з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України від 23 жовтня 2014 року № 326-к на посаду директора Харківського філіалу Державного науково-дослідного інституту з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи призначено ОСОБА_5

Судами також встановлено, що у структурі Харківського філіалу Державного науково-дослідного інституту з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи, порівняно з Харківською регіональною державною лабораторією ветеринарної медицини, створено нові відділи і служби, змінилася кількість і найменування деяких посад працівників у відділах, введені додаткові функції і повноваження, за рахунок ліквідації одних посад введені інші.

Відповідно до наказів Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України від 28 серпня 2014 року № 83 та від 14 серпня 2014 року № 96 оптимізація лабораторно-діагностичної мережі Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України обумовлена необхідністю організації лабораторно-діагностичних досліджень в умовах проведення на території Луганської та Донецької областей антитерористичної операції.

Згідно із випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Харківський філіал Державного науково-дослідного інституту з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи зареєстрований 30 жовтня 2014 року. Наказом Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України від 15 січня 2015 року № 6 з балансу Харківської регіональної державної лабораторії ветеринарної медицини на баланс новоствореної філії інституту передано майно.

З огляду на викладене, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що відповідачем звільнено заявника без порушення встановленого законом порядку, оскільки після ліквідації юридичної особи - Харківської регіональної державної лабораторії ветеринарної медицини - створена нова установа, яка не є правонаступником лабораторії, входить до складу Державного науково-дослідного інституту з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи на правах відокремленого структурного підрозділу, а тому у відповідача не виникло зобов'язання щодо працевлаштування звільнених працівників.

За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку, що суди попередніх інстанцій, встановивши фактичні обставини, які мають значення для правильного її вирішення, ухвалили судові рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 410 ЦК України є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення , а судових рішень без змін.

Колегія суддів відхиляє посилання заявника на відсутність згоди на її звільнення голови відповідної місцевої адміністрації, оскільки за змістом підпункту 11 пункту 11 Положення про Державну ветеринарну та фітосанітарну службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 464/2011, така згода необхідна лише для призначення на посади керівників територіальних органів Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 27 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 01 грудня 2016 рокубез змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В.А. Стрільчук

Судді: С.О. Карпенко

В.О.Кузнєцов

О.В. Ступак

Г.І. Усик