Справа № 302/669/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

24 січня 2018 року м. Ужгород

апеляційний суд Закарпатської області у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: ОСОБА_1

суддів: Готра Т.Ю., Куштана Б.П.

з участю секретаря судового засідання: Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Міжгірського районного суду ухваленого 11 вересня 2017 року головуючим суддею Гайдур А.Ю. за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

встановив:

У серпні 2017 року Публічне акціонерне товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі по тексту ПАТ КБ «ПрватБанк») звернувся у суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовну вимогу обґрунтовував тим, що 02.07.2014 року ОСОБА_2 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач своїх зобовязань за кредитним договором не виконував належним чином, внаслідок чого виникла заборгованості на суму 15787,04 грн., яку і просив стягнути з ОСОБА_2.

Рішенням Міжгірського районного суду від 11 вересня 2017 року даний позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 12759,09 грн., з яких 500 грн. - заборгованість за кредитом, 10959,09 грн. заборгованість по відсоткам та 1300 грн., пені. Вирішено питання про судові витрати. У решті вимог, відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням ОСОБА_2 оскаржила його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. В обґрунтування скарги посилається на те, що в матеріалах справи відсутні належні докази укладення кредитного договору. Зокрема, відсутні докази видачі їй кредитної кратки. Умови та Правила надання банківських послуг, а також Тарифи, долучені позивачем до позовної заяви, не дають підстав вважати, що саме в такій редакції вони діяли на момент укладення договору. Також вважає, що оскаржуване рішення не відповідає принципу розумності та справедливості, оскільки сума відсотків більш ніж в 25 разів більша за суму кредиту. При цьому сам розрахунок відсотків не ґрунтується на умовах договору. Також, суд невірно визначив період нарахування пені в межах річного строку позовної давності. Крім того, вважає протиправним підвищення банком в односторонньому порядку відсоткової ставки. Не погоджується і з рішенням суду в частині розподілу судових витрат, оскільки у разі часткового задоволення позову, суд повинен був їх розподілити пропорційно до задоволених вимог.

В іншій частині рішення суду першої інстанції ніким в апеляційному порядку не оскаржується.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що така підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п. 9 Перехідних положень ЦПК України (тут і надалі в редакції чинній з 15 грудня 2017 року) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення суду в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення штрафів не оскаржується, то колега суддів, не перевіряє законність та обґрунтованість рішення в цій частині.

Згідно ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналогічні норми містилися в ст.ст. 10, 60 ЦПК України (в редакції чинній на момент розгляду справи судом першої інстанції).

Встановлено, що 02 липня 2014 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_2 був укладений кредитний договір шляхом приєднання (частина перша статті 634 ЦК України). Відповідно до нього ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом із кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У даній заяві зазначено, що ОСОБА_2 ознайомилася і згідна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку.

Свою згоду з Умовами та Правилами, а також Тарифами ОСОБА_2 висловила у своїй заяві, яку власноручно підписав.

Таким чином, посилання апелянта щодо відсутності доказів укладення кредитного договору та його умов є помилковим. Відсутність підпису боржника на відповідних Тарифах, Умовах та Правилах не свідчить про неукладеність договору, позаяк суть договору приєднання і полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово, та викладаються у певних формулярах або інших стандартних формах, а інша сторона може лише приєднатися до таких умов, висловивши певним чином згоду на них.

Також, слід зазначити, що в запереченні на позов, ОСОБА_2 визнала як факт підписання нею заяви на відкриття кредитного ліміту так і про отримання кредитної картки, стверджуючи лише про те, що таку картку від неї було викрадено. За таких обставин, посилання апелянта на те, що кредитна картка їй не видавалася підлягає відхиленню.

Колегія суддів зазначає, що матеріали справи не містять відомостей про існування якихось інших Тарифів, Умов чи Правил станом на момент укладення кредитного договору, а тому, судом правомірно взято до уваги саме долучені банком до позовної заяви складові кредитного договору. Доводи апеляційної скарги в цій частині також є неспроможними.

Далі слід зазначити, що з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 видано саме кредитну картку «Універсальна, 55 днів пільгового періоду». Згідно з Тарифами обслуговування кредитної карти «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» базова відсоткова ставка встановлена: до 01.09.2014 року 2,5% річних, з 01.09.2014 р. 2,9% річних, з 01.04.2015 р. 3,6% річних.

Тобто, кредитним договором визначено різні відсоткові ставки в певні періоди користування грошовими коштами. А тому, апелянт помилково вважає, що банком змінювалася відсоткова ставка в односторонньому порядку.

Загалом, слід відмітити, що матеріалами справи підтверджується як факт укладення кредитного договору так і всі його умови.

Зважаючи на те, що ОСОБА_2 своїх зобовязань за кредитним договором не виконувала, то банк вправі ставити питання про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитись з висновком суду щодо розміру такої заборгованості, оскільки такий є необґрунтованим.

Зокрема, заслуговують на уваги доводи ОСОБА_2 викладені як в запереченні на позов, так і в апеляційній скарзі щодо помилковості розрахунку банку та його невідповідності умовам кредитного договору.

Суд першої інстанції даним доводам відповідача не дав належної оцінки, не дослідив розрахунок заборгованості, та не врахував, що такий не узгоджується з умовами кредитного договору в частині нарахованих відсотків та пені.

Колегія суддів констатує, що суми вказані в розрахунку заборгованості (а.с.6) не ґрунтуються на умовах кредитного договору. Більше того, суми зазначені в графі «Нараховано відсотків на залишок простроченої заборгованості за кредитом» є явно необґрунтованими та сумнівними.

З даного приводу колегія суддів зазначає наступне.

Згідно п.2.1.1.12.6. Умов та Правил за користування Кредитом і Овердрафтом, Банк нараховує відсотки в розмірі, встановлених Тарифами Банку. Із розрахунку 360 календарних днів у році, якщо інше не передбачено п.2.1.1.12.13.

Відповідно до п.2.1.1.12.6.3. Умов та Правил, відсотки за користування Кредитом (кредитним лімітом) і/або Овердрафтом нараховуються на дату її сплати, передбачену п.2.1.1.12.4. і п.2.1.1.12.5., та при цьому, відсотки розраховуються щомісячно за кожен календарний день за фактично витрачені в рахунок Кредиту і/або Овердрафту кошти, з дня списання суми з карточного рахунку до дня коли Кредит (кредитний ліміт) і/або Овердрафт стає простроченим кредитом.

Пунктом 2.1.1.12.6.4. Умов та Привал визначено, що у випадку непогашення суми простроченого кредиту (кредитного ліміту, кредитної лінії), овердрафта або його частини більше 210 днів, весь Кредит (Овердрафт) вважається простроченим і нарахування з дати переводу Кредиту (Овердрафту) в статус прострочених боргових зобовязань здійснюється відповідно до п.п.2.1.1.12.6.1. На залишок простроченої заборгованості боржник сплачує пеню в розмірі вказаному в п.2.1.1.12.6.1. даних Умов. При цьому, винагорода - відсотки за користування Кредитом не сплачуються.

У відповідності до п.2.1.1.12.6.1 Умов та Правил у випадку виникнення прострочених зобовязань на суму від 100 грн., враховуючи прострочені зобовязання, передбачені п.2.1.1.12.6.2., п.2.1.1.12.8.1. Умов і правил, Клієнт сплачує Банку пеню. Яка розраховується як:

ПЕНЯ = базова відсоткова ставка по договору / 30 (нараховується за кожен день прострочення кредиту) + 50 грн. (одноразово).

Тобто, відповідно до зазначених умов банк вправі нараховувати відсотки за користування кредитом до того часу поки він не стане простроченим. Через 210

днів прострочення платежу, кредит вважається простроченим, і з цього часу банк вправі нараховувати лише пеню в порядку, передбаченому п.2.1.1.12.6.1. Умов і правил. Відсотки на такий прострочений кредит не нараховуються.

Враховуючи наведене, а також 55 днів пільгового періоду, колегія судді вважає, що банк вправі був нараховувати відсотки виключно за період з 26.08.2014 по 23.03.2015 року, (включно).

При цьому, в період з 26.08.2014 про 31.08.2014 року діяла відсоткова ставка 2,5% в місяць або 30% річних, та відповідно розмір відсотків за цей період становитиме: 500 грн. * 6/360 * 30% = 2,5 грн.

В період з 01.09.2014 про 23.03.2015 року діяла відсоткова ставка 2,9% в місяць або 34,8% річних, та відповідно розмір відсотків за цей період становитиме: 500 грн. * 204/360 * 34,8% = 98,60 грн.

Загальний розмір відсотків, які підлягають стягненню з відповідача становитиме 101,1 грн. (2,50 + 98,60).

Починаючи з 24.03.2015 року банк вправі був нараховувати виключно пеню в порядку, передбаченому п.2.1.1.12.6.1. Умов і правил.

Однак, зважаючи на подання відповідачем заяви про застосування строків позовної давності, така підлягає стягненню в межах річного строку, який передував зверненню до суду.

При цьому, банк предявив вимогу про стягнення заборгованості станом саме на 31.05.2017 року, а тому, враховуючи принцип диспозитивності цивільного процесу, заборгованість підлягає стягненню саме на цю дату.

Оскільки з даним позовом банк звернувся до суду лише 09.08.2017 року, то пеня підлягає стягненню за період з 10.08.2016 по 31.05.2017 року (295 днів) та становитиме відповідно 500 грн. * 295/30 * 2,5% + 50 грн. = 172,92 грн.

Таким чином із ОСОБА_2 підлягає стягненню заборгованість на загальну суму 774,02 грн., яка складається з: 500 грн. заборгованості по тілу кредиту; 101,10 грн. заборгованості по відсоткам та 172,92 грн. по пені.

Вказане є підставою для зміни рішення суду в частині розміру заборгованості, яка підлягає до стягнення.

Відповідно до ст.141 ЦПК Українисудовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобовязати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обовязку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Банком предявлено позов на суму 15787,04 грн., апеляційним судом такий позов задоволено лише на суму 774,02 грн., що становить близько 5% від заявлених вимог.

За предявлення позову банком сплачено судовий збір у розмірі 1600 грн., а відтак позивач має право на відшкодування за рахунок відповідача 5% від вказаної суми, що становить 80 грн.

ОСОБА_2 за подачу апеляційної скарги сплачено 500 грн. судового збору, а відтак остання має право на стягнення з відповідача 95% від даної суми, що складає 475 грн. враховуючи приписи ч. 10 ст. 141 ЦПК України з позивача на користь відповідача підлягає стягненню 395 грн. судового збору, в порядку розподілу судових витрат.

Виходячи з наведеного та керуючись нормами статей 12, 81, 141, 367, 374, 376, 381, 382 і 384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_2, задовольнити частково.

Рішення Міжгірського районного суду від 11 вересня 2017 року змінити, виклавши другий і третій абзаци резолютивної частини рішення суду першої інстанції в наступній редакції:

«Стягнути з ОСОБА_3 (90000, смт.Міжгіря, вул. Добролюбова, 40/3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (01001, м.Київ, вул. Грушевьского, 1 Д, ) загальну заборгованість за кредитним договором у розмірі 774 (сімсот сімдесят чотири) гривні 02 (дві) копійки, яка складається з:

-500 грн., заборгованості за кредитом;

-101,10 грн., заборгованості по відсоткам;

-172,92 грн., заборгованість по пені».

У решті, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 395 грн., судового збору.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25 січня 2018 року.

Суддя-доповідач

Судді