Дата документу 18.01.2018
Справа № 334/7660/16-ц
Провадження № 2/334/1353/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2018 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Козлової Н.Ю.

при секретарі Манюхіні О.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення витрат на поховання

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Ленінського районного суду м.Запоріжжя з позовом до ОСОБА_2 про стягнення витрат, понесених позивачкою на поховання з урахуванням індексу інфляції в сумі 13188,68 гривень, витрат, понесених позивачкою по оплаті житлово-комунальних послуг в сумі 2275,33 грн, а всього 15464,01 гривень. В позові позивачка зазначила, що ОСОБА_3 доводилася позивачці подругою, з якою вони дружили більше 20-ти років. Приблизно весною 2009 року ОСОБА_4 стала хворіти, в неї стали відмовляти ноги з-за деформації костей, їй стало важко пересуватися. Ніяких родичів в неї не було, тому позивачка стала мешкати разом з нею, доглядала її, готувала, прибирала, прала, скуплялася, матеріально її забезпечувала, оскільки в неї була невелика пенсія. В них був спільний бюджет, позивач за спільні кошти купували продукти і необхідні речі.

27.10.2014 року ОСОБА_3 померла. Позивач займалася організацією похорону, за власний кошт поховала її і оплатила послуги ритуальної служби. На похоронах, окрім позивача, її рідних та декількох сусідів нікого з родичів ОСОБА_3 не було.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1. З дня смерті і по 01.08.2015 року час позивач несла витрати по оплаті житлово-комунальних послуг і утримувала спадкову квартиру, оскільки спадкоємців в неї не було і вона ніколи про них не говорила.

Позивачка у встановлений законом строк звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 на підставі ст.1264 ЦК України, оскільки в повній мірі вважала себе спадкоємцем 4-ї черги, однак, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки в неї були відсутні документи, що підтверджують факт родинних відносин або інших відносин зі спадкодавцем.

Разом з тим, на початку травня 2015 року позивачкою було отримано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 13.04.2015 року, виданою ОСОБА_5, приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, в якій зазначено, що 25.02.2015 року надійшла заява про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 від спадкоємця за законом відповідача ОСОБА_2, на підставі чого було заведено спадкову справу № 5/2015.

Оскільки до цього позивач вважала себе єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_3, вона несла витрати по утриманню спадкового майна спадкової квартири.

Рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 27.04.2016 року ОСОБА_1 біло відмовлено в задоволенні позовних вимог про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем та визнання спадкоємцем 4 черги за законом.

Проте, позивачка вважає, що має право на відшкодування витрат, понесених нею на поховання спадкодавця ОСОБА_3 та витрат, понесених по оплаті житлово-комунальних послуг. Квартира відноситься до майна, яке потребує вчинення певних фактичних чи юридичних дій для підтримання його в належному стані та внесення оплати за житлово-комунальні послуги.

Також позивачка наполягала у позові, що відповідачу було відомо про те, що саме нею було оплачено поховання його тітки, однак він не прийняв ніяких мір по відшкодуванню витрат на її поховання.

Так, відповідно до договору-заказу, поховання позивачці коштувало 8015 грн. Дана сума за ці роки знецінилася у звязку із ростом інфляції, тому вважає, що відповідач має повернути їй суму боргу з урахуванням індексу інфляції у відповідності до ст.625 ЦК України. Індекс інфляції у 2014 становив 104,96%, у 2015 році 143,3%, а у 2016 році 109,4%. А всього 164,55% (104,96% х 143,3% х 109,4% = 164,55%). Таким чином, з урахуванням індексу інфляції з відповідача підлягає стягненню 13188,68 грн. за поховання. (8015 грн. х 164,55% = 13188,68 грн.).

Крім того, з листопада 2014 року по серпень 2015 року позивачем було сплачено 2275,44 грн. за житлово-комунальні послуги, що підтверджується відповідними квитанціями.

(319,16 + 377,79 + 412,96 + 361,21 + 279,97 + 181,46 + 92,69 + 101,40 + 148,69 = 2275,33 грн.)

Позивач просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь грошові кошти в сумі 13188,68 грн. за поховання з урахуванням індексу інфляції, 2275,33 грн. витрат по оплаті житлово-комунальних послуг, а також витрат, понесених нею по оплаті судового збору в сумі 551,20 грн. у відповідності до ст.141 ЦПК України.

В судовому засіданні позивач, представник позивача позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити, оскільки відповідач взяті на себе зобовязання щодо повернення грошової суми не виконав до теперішнього часу.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував та доводив суду, що позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними та не заснованими на Законі, а тому не мають бути задоволені. В обгнрунтування своїх заперечень, представник відповідача доводив, що померла ОСОБА_3 була його рідною тіткою, з якою він підтримував дружні стосунки. Вона не була самотня, він відвідував її, допомагав їй матеріально та був з нею постійно на звязку. Померла ОСОБА_3 у той час, коли він знаходився за межами країни. Коли він приїхав до країни, він дізнався, що тітка померла, а у неї в квартирі живе стороння людина, яку він в загалі не знав. Згодом він дізнався, що тітку захоронили за кошти, які сплатив пенсійний фонд (дві пенсії). Що стосується витрат на житлово-комунальні послуги, то представник відповідача доводив, що ОСОБА_3 за життя сплачувала комунальні послуги самостійно і у неї була така можливість. З тих квитанцій, за нібито сплату за житлово-комунальні послуги не вбачається хто саме сплачував та за яку квартиру сплачувалися дані кошти.

На підставі вищевикладеного, представник відповідача просить суд відмовити позивачу у позові у повному обсязі за недоведеністю позовних вимог.

Зясувавши позиції сторін, дослідивши докази у справі суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з таких підстав.

Згідно ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 1232 ЦК України спадкоємці зобовязані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця.

Відповідно до ст. 2 ЗУ Про поховання та похоронну справу поховання померлого це комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству.

Відповідно до ухвали Верховного Суду України від 29.09.10 року по справі № 6-3531 св 10 понесені на організацію поминального обіду затрати не відносяться до витрат з поховання.

Виходячи із вказаних норм та ухвали Верховного суду України витратами на поховання є витрати, які понесені з моменту смерті ОСОБА_3 до поміщення труни з її тілом у могилу, а тому суд відхиляє доводи позивача про те, що вона понесла витрати на поховання, відповідно до ст. 1232 ЦК України, сплачуючи особисті кошти на поховання, оскільки згідно довідки з Правобережного об»єдане управління Пенсійного Фонду України м.Запоріжжя, допомогу на поховання померлої рябчикової Р.О. було отримано ОСОБА_6 у розмірі двох пенсій загальною сумою 3608,84 гривні (а.с.64). Отже, доводи позивача в цій частині є неспроможними та не доведеними. Суд критично оцінює наявність договору заказу на організацію та проведення захоронення (а.с.10) та пояснення ОСОБА_1 стосовно її особистих витрат.

Крім цього, суд не прийняв до уваги доводи ОСОБА_1 стосовно сплати нею житлово-комунальних послуг в сумі 2275,44 грн., оскільки з наданих суду квитанцій не вбачається хто саме сплачував ці кошти та за яку саме квартиру вони сплачувалися.

До того ж, у відповідності до ст. 2 ЗУ Про поховання та похоронну справу та роз» ясень Верховного Суду України, оплата комунальних послуг не відноситься до витрат на поховання.

Таким чином, суду не доведено, що позивачка ОСОБА_1 витратила власні кошти на поховання ОСОБА_3, що є підставою для відмови у задоволенні позову, а відтак- стягненні судових витрат.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 76, 141, 264, 265, 273, 280-289, 354 ЦПК України, ст.. 1232 ЦК України, ст..2 ЗУ Про поховання та похоронну справу, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення витрат на поховання - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області через Ленінський районний суд Запорізької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 18 січня 2018 року.

Суддя: Козлова Н. Ю.