Справа № 2-9721/03
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2018 року м. Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд

Запорізької області

в складі: головуючого судді Крамаренка А.І.

при секретарі Корнієнко Н.І.

за участі: представника заявника ОСОБА_1, представників заінтересованої особи ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_4 на дії державного виконавця Бердянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, заінтересована особа ОСОБА_5,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаною скаргою, в якій просила визнати неправомірними дії з прийняття постанови про зняття арешту з майна від 07.02.2017 року по ВП №5528019, винесену головним державним виконавцем Бердянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_6, та скасувати зазначену постанову.

В обґрунтування вимог зазначено, що в провадженні Бердянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області знаходиться на виконанні виконавчий лист №2-9721 виданий 28.07.2003 року Бердянським міським судом Запорізької області про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи стягнення з 15.07.2003 року до її повноліття.

23.02.2017 року у Бердянському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області було отримано постанову про зняття арешту з майна боржника від 07.02.2017 року з супровідним листом за вих. №842.

Вважає дії державного виконавця з прийняття постанови про зняття арешту з майна боржника неправомірними а постанову незаконною з огляду на наступне.

Так, в оскарженій постанові не визначено з якої правової підстави знято арешт з майна боржника; державним виконавцем не вжито заходів щодо визначення всіх видів доходу боржника, а при розрахунку розміру аліментів державним виконавцем взято до уваги лише довідку про заробітку плату боржника в ПАТ «БЕРТІ».

В судовому засіданні представник заявника за довіреністю ОСОБА_1 просив задовольнити скаргу з зазначених в ній підстав. Додатково зазначив, що боржник ОСОБА_5 отримує дохід від здачі в оренду квартири та працює за сумісництвом брокером з оформлення вантажів.

Державний виконавець, повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, письмові заперечення на скаргу не надав.

Представники заінтересованої особи ОСОБА_5 за довіреністю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просили в задоволенні скарги відмовити. Пояснили, що 04.11.2015 року постановою державного виконавця було накладено арешт на все майно, що належить боржнику, в тому числі на транспортний засіб боржника.

20.04.2016 року за письмовою заявою ОСОБА_5 державним виконавцем було складено розрахунок заборгованості по аліментам, яка станом на 20.04.2016 року склала 8104,88 грн. 10.05.2016 року ОСОБА_5 погасив існуючу заборгованість.

Вказаний вище розрахунок заборгованості було оскаржено ОСОБА_4, проте її скарга була залишена без задоволення.

З 11.05.2016 року ОСОБА_5 справно щомісячно сплачує аліменти, щомісяця надає до виконавчої служби довідку про доходи з ПАТ «БЕРТІ» та копії чеків та квитанцій, що підтверджують сплату аліментів.

Зазначили, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення суду, а ОСОБА_5 , як станом на 07.02.2017 року, так і на сьогодні заборгованості зі сплати аліментів не має, а тому накладення арешту на все майно боржника є надмірним заходом примусового виконання, що порушує права ОСОБА_5, як власника транспортного засобу та квартири, які передбачені ст. ст. 319, 321 ЦК України.

Заслухавши учасників удового засідання, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення скарги у звязку з наступним.

Матеріалами справи підтверджується, що в Бердянському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області знаходиться на виконанні виконавчий лист №2-9721 виданий 28.07.2003 року Бердянським міським судом Запорізької області про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи стягнення з 15.07.2003 року до її повноліття.

Постановою головного державного виконавця Бердянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_6 від 07.02.2017 року знято арешт з усього майна, який був накладений постановою державного виконавця Григоряк Я.Ю. від 04.11.2015 року, що належить боржнику ОСОБА_5

Як зазначено в оскарженій постанові, державним виконавцем було встановлено, що боржник не має заборгованості по аліментам та згідно довідки про доходи боржник працює в ПАТ «БЕРТІ».

Згідно ч.1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»..

За змістом ст. 383 ЦПК України (в редакції Закону №1618-IV), яка кореспондується зі ст. 447 ЦПК України (в редакції Закону №2147-VIII) сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

У відповідності до п. 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» №6 від 07.02.2014 року за результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд постановляє ухвалу, яка має відповідати вимогам статей 210, 213, 213, 387 ЦПК. Виходячи зі змісту статті 387 ЦПК, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Як звертаючись до суду з даною скаргою, так і під час розгляду її в суді, представник стягувача зазначав про передчасність винесення оскарженої постанови та посилався на відсутність щомісячного розрахунку заборгованості по аліментам та не вчинення державним виконавцем дій на виявлення інших видів доходу боржника ОСОБА_5

Згідно ч. 1 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон) під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 5 вказаної вище статті встановлено, що постанова про зняття арешту виноситься виконавцем не пізніше наступного робочого дня після надходження до нього документів, що підтверджують наявність підстав, передбачених частиною четвертою статті 59 цього Закону, та надсилається в той самий день органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Відповідно до ч. 4 ст. 59 Закону, підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, субєкта оціночної діяльності - субєкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у звязку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

Частинами 1, 2 статті 71 Закону встановлено, що порядок стягнення аліментів визначається законом. За наявності заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника, якщо існує непогашена заборгованість, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

Згідно ч. 3 ст. 71 Закону визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

У відповідності до ч. 4. ст. 71 Закону, виконавець зобовязаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобовязаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі: 1) надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; 2) подання заяви стягувачем або боржником; 3) надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи; 4) надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; 5) закінчення виконавчого провадження.

Як встановлено судом, за заявою боржника ОСОБА_5 державним виконавцем був здійснений розрахунок заборгованості по аліментам, відповідно до якого, з урахуванням добровільно сплачених сум, станом на 11.05.2016 року борг по аліментам відсутній.

Не погоджуючись з зазначеним вище розрахунком, ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою на дії державного виконавця.

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 30.06.2016 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 13.10.2016 року, в задоволенні скарги ОСОБА_4 відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні скарги ОСОБА_4, суди встановили, що державний виконавець при складанні розрахунку по аліментам діяв у межах повноважень та сповістив зацікавлених осіб про вчинену виконавчу дію, а сам стягувач не звертався до суду із заявою про обчислення судом розміру заборгованості з аліментів, як це передбачено ч. 4 ст. 195 СК України.

При розгляді даної скарги представник заявника підтвердив той факт, що ОСОБА_4 (її представник) не зверталася до державного виконавця із заявами про здійснення розрахунку заборгованості по аліментам, з матеріалами виконавчого провадження не знайомилась, письмові звернення щодо наявності у боржника інших видів доходу не подавала.

Заявником ОСОБА_4 та її представником не надано суду ніяких об'єктивних доказів, які б свідчили про здійснення ОСОБА_5 підприємницької діяльності, або отримання інших (додаткових) видів доходу.

Дослідженні в судовому засіданні докази свідчать про протилежне.

Так, види та розмір доходів ОСОБА_5 з часу здійснення розрахунку заборгованості по аліментам (11.05.2016 року) підтверджуються довідкою про доходи ПАТ «БЕРТІ» від 11.04.2017 року та Відомостями з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб ДФС України від 13.03.2017 року.

З огляду на викладене, дії державного виконавця з прийняття оскарженої постанови за відсутності заборгованості по аліментам та наявності у боржника постійного місця роботи та стабільного заробітку відповідають вимогам Закону.

Керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 260, 263-264, 447 - 451 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_4 відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області протягом пятнадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення 05.02.2018 р.

Суддя А.І. Крамаренко