Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

22 січня 2018 року м. Черкаси

Черкаський районний суд Черкаської області у складі

головуючого судді Морозова В.В.

при секретарі Швидкій І.О.

за участю:

позивача за первісним позовом

та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1

його представників ОСОБА_2

ОСОБА_3

представника відповідачів за первісним позовом ОСОБА_4

та позивачів за зустрічним позовом

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю та за зустрічним позовом ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю та виселення з будинку, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, мотивуючи свої вимоги тим, що 29.06.1998 року померла його мати ОСОБА_7. За життя 29.09.1997 року мати заповіла усе своє майно відповідачам по справі його сестрі ОСОБА_6, та своєму чоловікові ОСОБА_5 Рішенням Черкаського районного суду від 15.12.2006 року за ОСОБА_5 та ОСОБА_6 визнано право власності у порядку спадкування на будиноковолодіння № 51 по вул. Франка. Позивач вказує, що з відома відповідачів та за їхньою згодою був зареєстрований у вищезгаданому домоволодінні і з того часу став там з дружиною проживати. Крім його сімї у цьому ніхто не проживав. Відповідач ОСОБА_6 постійно проживає у Російській Федерації, а відповідач ОСОБА_5 після смерті його матері став проживати з громадянкою ОСОБА_8 у будинку по вул. Атамановського 30, а після смерті останньої з громадянкою ОСОБА_9 у будинку по вул. Чапаєва 50 у незареєстрованому шлюбі. Стосовно спадкового будинку він не виявляв наміру визнавати його своєю власністю, погодився з його втратою. Щодо відповідача ОСОБА_6, то вона періодично раз в декілька років приїздила у с. Білозіря у якості туриста, у спірному будинку жодного разу не жила, а проживала у подруг. Відповідачами не порушувалось питання щодо неправомірності проживання позивача у спірному домоволодінні, вимоги не предявлялись, тому відповідач вважає, що володіє майном добросовісно, відкрито і безперервно. За час проживання у будинку ним з дружиною виконувались усі роботи по утриманню будинку, надвірних споруд, обробітку земельної ділянки. Ними відремонтовано опалювальна плита та димохід, обкладено її металевими листами, зроблено вирівнювання стін будинку зсередини, перероблено внутрішні перегородки, зєднано кухню зі спальнею, установлено двері, поклеєно шпалери, відремонтовано труби опалення у коридорі, відремонтовано вікна. В сараї поклеєно шпалери, облаштовано плиту, встановлено двоє дверей, виконано дві прибудови з обох сторін сараю для зберігання зерна та інших припасів, пофарбовано паркан з фасадної сторони будинку, пофарбовано колодязь, погрібник і вбиральню, у колодязі установлено автоматичну станцію для подачі води, яка на даний час ще не підключена. Таким чином, позивач добросовісно заволодів будинком відповідачів і продовжує відкрито, безперервно володіти ним протягом більш ніж 10 років.

У звязку із цим, позивач просить визнати за ним право власності за набувальною давністю на домоволодіння № 51 по вул. Франка у с. Білозіря Черкаського району Черкаської області, що належить відповідачам ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у рівних частинах. Понесені ним судові витрати просить стягнути на його користь з відповідачів.

Відповідачами подано до суду зустрічну позовну заяву, яка мотивована ними тим, що вони вважають первісні позовні вимоги незаконними та необґрунтованими, такими, що порушують їхні права. Так, 15.12.2006 року рішенням Черкаського районного суду Черкаської області за ОСОБА_5 та ОСОБА_6 визнано право власності на спадкове майно, а саме житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: вул. Франка 51 с. Білозіря Черкаського району по 1/2 частині кожному у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_7. На даний час у вказаному будинку проживає ОСОБА_1, хоч і не є його власником, продовжує проживати у ньому, відмовляється добровільно звільнити будинок, провокує постійні сварки та позбавляє їх можливості користуватися ним. Договір найму між ними та ОСОБА_1 не укладався. ОСОБА_1 вселився у будинок без визначення строку із 16 грудня 2003 року користується ним. Відповідач у даному будинку зареєстрований, але позивачі стверджують, що згоду на реєстрацію не надавали, що підтверджується адміністративним позовом від 31.05.2010 року, з яким вони звертались до Черкаського районного суду, про визнання реєстрації фізичної особи незаконною. Ухвалою Черкаського районного суду від 22.10.2010 року адміністративний позов ОСОБА_6 та ОСОБА_5 до сектору у справах громадянства еміграції та реєстрації фізичних осіб Черкаського РВ ГУМВС України у Черкаській області, Білозірської сільської ради, ОСОБА_1 про визнання реєстрації фізичної особи незаконною залишено без розгляду у звязку з тим, що ОСОБА_1 визнав, що зареєструвався у спірному будинку без згоди ОСОБА_6 та ОСОБА_5 та пообіцяв їм знятися з реєстрації місця проживання добровільно, тому ОСОБА_6 звернулась до суду із заявою про залишення позову без розгляду, оскільки спір вирішено мирним шляхом.

До теперішнього часу ОСОБА_1 свою обіцянку не виконав, стверджує, що вибиратися з будинку не буде, так як звернувся до суду з відповідним позовом та просить визнати за ним право власності за набувальною давністю. Його дії фактично перешкоджають позивачам за зустрічним позовом користуватися своєю власністю. Вони вважають, що підстави користування вказаним жилим приміщенням ОСОБА_1 у первісному позові не доведено. Вважають, що ОСОБА_1 самоправно зайняв житлове приміщення, яке належить їм на праві власності та у звязку із цим, просять усунути перешкоди у користуванні будинком, який належить їм на праві спільної часткової власності по вул. Франка 51 у с. Білозіря Черкаського району шляхом примусового виселення ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 без надання іншого жилого приміщення. Судові витрати стягнути з відповідача на їхню користь.

У судовому засіданні представники позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом первісні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити з зазначених у позові підстав, зазначаючи, що ОСОБА_1В протягом усього часу відкрито та добросовісно користувався будинком та доглядав за ним. Заперечували проти зустрічних позовних вимог та просили відмовити у їх задоволенні.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 підтримав позицію своїх представників, просив задовольнити первісні позовні вимоги та відмовити повністю у зустрічних.

У судовому засіданні представник відповідачів за первісним позовом та позивачів за зустрічним позовом заперечив проти первісних вимог, вважаючи, що ОСОБА_1 проживає у домоволодінні без будь-яких законних підстав, самоправно, чим чинить перешкоди позивачам за зустрічним позовом у користуванні ними належним їм на праві власності будинком, просив усунути позивачам перешкоди у користуванні будинком шляхом виселення ОСОБА_1

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 суду пояснив, що влітку 2008 року познайомився з позивачем, він попросив його зробити ремонт у будинку. Протягом двох літніх періодів робив ремонт, з того часу позивач живе там і по даний час.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні вказала, що у 2003 році ОСОБА_1 почав жити у будинку з її донькою, і в будинку вони проживають і по даний час. Робили поточні ремонти, фарбували, міняли вікна та перестінки.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 суду пояснив, що ОСОБА_1 він знає протягом 7-8 років, він його сусід та бачив, що він там жив і раніше, скільки саме не памятає. За будинком доглядає, робить ремонти.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні вказала, що ОСОБА_1 з дружиною з 2003 року проживає у будинку. У 2008 році допомагали робити ремонт, живуть там і по даний час.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши їх в сукупності, заслухавши пояснення представників сторін та свідка, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтується позов, судом встановлено наступне.

Згідно витягу про реєстрацію права власності від 19.06.2007 року за № 14963117 ОСОБА_5 на праві приватної власності належить 1/2 частина житлового будинку по вул. Франка 51 у с. Білозіря Черкаського району Черкаської області, підстава виникнення права власності рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 15.12.2006 року.

Згідно рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 15.12.2006 року за ОСОБА_5 та ОСОБА_6 визнано право власності на спадкове майно, а саме по 1/2 частині за кожним, житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою вул. Франка 51 с. Білозіря Черкаського району у порядку спадкування за заповітом після смерті 29.06.1998 року ОСОБА_7.

Позивачем за первісним позовом надано ряд квитанцій та накладних про оплату ним будівельних товарів та виробів у період з 2009 року до 2017 року.

Відповідно до звіту № 170914-001 від 14.09.2017 року про оцінку жилого будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованими за адресою вул. Франка 51 с. Білозіря Черкаського району Черкаської області, ринкова вартість обєкта оцінки становить 51400,00 грн.

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 21.07.2009 року за № 23362474 ОСОБА_6 на праві приватної власності належить 1/2 частина будинку по вул. Франка 51 у с. Білозіря Черкаського району.

Відповідно до ухвали Черкаського районного суду Черкаської області від 22.10.2010 року, адміністративний позов ОСОБА_6 та ОСОБА_5 до сектору у справах громадянства еміграції та реєстрації фізичних осіб Черкаського РВ ГУМВС України у Черкаській області, Білозірської сільської ради, ОСОБА_1 про визнання реєстрації фізичної особи незаконною залишено без розгляду у звязку із тим, що позивач ОСОБА_6 подала до суду заяву про залишення позову без розгляду, оскільки спір між сторонами вирішено мирним шляхом.

У технічному паспорті на домоволодіння по вул. Франка 51 у с. Білозіря, виготовленому 01.06.2009 року, власниками домоволодіння значаться ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з відповідними частками по 1/2 .

У довідці Білозірської сільської ради від 25.11.2009 року за №3231 зазначено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєструвався за адресою вул. Франка 51 с. Білозіря з 16.12.2003 року.

Згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Білозірської сільської ради на запит адвоката від 16.11.2017 року за № 1807/02-17 згідно запису погосподарської книги за адресою вул. Франка 51 с. Білозіря зареєстровані: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_14 ІНФОРМАЦІЯ_4

На підставі ч. 1 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно - через п'ять років з часу спливу позовної давності. Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Згідно п. 9, 11, 13, 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» - особа яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини справи на які вона посилається, як на підставу своїх вимог.

Суд вважає вимоги позивача за первісним позовом про визнання за ним права власності за набувальною давністю необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення, оскільки не вважає його заволодіння будинком і проживання у ньому добросовісним, оскільки протягом усього часу проживання позивача у ньому, останньому було відомо про відсутність у нього підстав для набуття права власності, а саме про те, що за відповідачами зареєстровано право власності на будинок на підставі рішення суду.

Позивач не довів, що є добросовісним набувачем, оскільки йому було відомо про належність спірного домоволодіння на праві приватної власності відповідачам, а покази допитаних у судовому засіданні свідків ОСОБА_10 ОСОБА_15, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 свідчать тільки про факт проживання ОСОБА_1 у спірному домоволодінні та про вчинення ним заходів щодо покращення його стану.

Ці обставини свідчать про те, що ст. 344 ЦК України не поширюється на спірні правовідносини.

Враховуючи вказані обставини, суд вважає первісні позовні вимоги не доведеними, а тому такими, що не підлягають до задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною 1 статті 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

За приписами ч. 2 ст. 317 ЦК України на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

У відповідності до ч. 2 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ч. 7 ст. 319 ЦК України діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною 1 статті 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Враховуючи, що позивачі за зустрічним позовом звернулись до суду з вимогою усунути перешкоди у вільному володінні належним їм майном, тому суд вважає, що відповідач за зустрічним позовом саме з цього часу не має законних підстав проживати у домоволодінні, яке йому не належить.

Згідно ч. 1 ст. 98 Житлового Кодексу України наймач жилого приміщення та члени його сім'ї, які проживають разом з ним, можуть за взаємною згодою дозволити тимчасове проживання в жилому приміщенні, що є в їх користуванні, інших осіб без стягнення плати за користування приміщенням (тимчасових жильців), в тому числі опікуна чи піклувальника, який не є членом сім'ї наймача.

Відповідно до ч. 3 ст. 98 ЖК України тимчасові жильці на вимогу наймача або членів сім'ї, які проживають разом з ним, зобов'язані негайно звільнити приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

З огляду на наведені обставини та досліджені судом матеріали справи, суд вважає вимоги позивачів за зустрічним позовом є законними та обґрунтованими, а позов таким що підлягає до задоволення в повному обсязі.

Судові витрати понесені позивачами за зустрічним позовом, згідно ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на їх користь.

На підставі п. 9, 11, 13, 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», ст.ст. 328, 344, 317, 319, 321, 391 Цивільного кодексу України, 98 ЖК України, ст.ст. 141, 263-265 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

У задоволенні первісного позову відмовити повністю.

Зустрічний позов задовольнити.

Усунути перешкоди у користуванні належного ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на праві спільної часткової власності будинковолодіння № 51 по вулиці Франка у с. Білозіря Черкаського району Черкаської області шляхом примусового виселення ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 без надання іншого жилого приміщення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 сплачений ним судовий збір у розмірі 640 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 сплачений нею судовий збір у розмірі 640 грн.

Апеляційні скарги на рішення можуть бути подані протягом 30 днів з дня його проголошення до апеляційного суду Черкаської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Повний текст рішення виготовлено 29 січня 2018 року.

Суддя: ОСОБА_16