ПОСТАНОВА

Іменем України

31 жовтня 2018 року м. Кропивницький

справа № 398/3439/17

провадження № 22-ц/4809/69/18

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючої судді Авраменко Т.М.

суддів Суровицької Л.В., Черненка В.В.

секретар Гончар В.В.

учасники справи:

позивач Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», представники за довіреністю ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, адвокат ОСОБА_4

відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_6, представник за довіреністю адвокат ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17 квітня 2018 року у складі судді Орловського В.В. у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за договором кредиту,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2017 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі банк) звернулось в суд з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за договором кредиту.

Зазначало, що 27 вересня 2007 року між банком та ОСОБА_5 укладено кредитний договір № 425/59-САФ03.16-2, відповідно до умов якого ОСОБА_5 отримав у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 37524,00 доларів США зі сплатою 12,55% річних згідно порядку погашення заборгованості.

В забезпечення виконання зобов?язань за кредитним договором, 27 вересня 2007 року між банком та ОСОБА_6 укладено договір поруки № 425/087-КФ5.

ОСОБА_5 зобовязання за кредитним договором не виконав. Станом на 25 вересня 2017 року виникла заборгованість у розмірі 87451,13 доларів США, з яких: сума заборгованості за кредитом 31220,34 доларів США, сума заборгованості за відсотками 37935,76 доларів США, розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту 8530,10 доларів США, розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків 9764,93 доларів США.

Просив стягнути солідарно з відповідачів на користь банку заборгованість у розмірі 87451,13 доларів США та судовий збір у розмірі 34521 грн. 31 коп.

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17 квітня 2018 року в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за договором кредиту відмовлено у зв?язку з пропуском строку позовної давності.

В апеляційній скарзі представник позивача просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалене з порушенням норм матеріального права, ухвалити нове рішення про задоволення позову. Зазначає, що суд не взяв до уваги, що саме 26 вересня 2014 року ОСОБА_5 зобов?язаний був здійснити останній черговий платіж у розмірі 447,07 доларів США, нарахований за звітний місяць вересень 2014 року, відповідно до умов пп.1.1.2 п.1.1, пп.2.4.1 п.2.4 кредитного договору, тому перебіг загального строку позовної давності щодо вимог до нього розпочався 27 вересня 2014 року, а тому позивачем не було пропущено строк позовної давності. Також суд не взяв до уваги, що позивач має право на стягнення з відповідачів лише тієї неустойки (пені та штрафів), яка була нарахована протягом одного року до моменту звернення з позовом в суд, тобто за період з 26 вересня 2016 року по 26 вересня 2017 року.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідачів просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення. Зазначає, що суд правомірно застосував наслідки спливу позовної давності, відмовивши в позові. Позивач жодних вимог до ОСОБА_6 протягом шестимісячного строку не пред?являв, до суду з позовом звернувся лише наприкінці вересня 2017 року, що свідчить про припинення поруки на підставі ч.4 ст.559 ЦК України (а.с.189-191).

Ухвалою судді Апеляційного суду Кіровоградської області від 11 вересня 2018 року в складі судді Чельник О.І. відкрито апеляційне провадження, надано строк на подання відзиву до 26 вересня 2018 року (а.с.183).

У звязку з ліквідацією Апеляційного суду Кіровоградської області справу передано до утвореного Кропивницького апеляційного суду, 08 жовтня 2018 року протоколом автоматизованого розподілу судової справи визначено суддю-доповідача ОСОБА_8, 08 жовтня 2018 року визначено склад колегії суддів для розгляду справи (а.с.194,195).

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 10 жовтня 2018 року в складі головуючого-доповідача ОСОБА_8, суддів Суровицької Л.В., Черненка В.В. справу призначено до розгляду на 31 жовтня 2018 року (а.с.196).

В засіданні апеляційного суду представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, а представник відповідачів просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним нормам процесуального права.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. За статтею 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з пунктами 3 та 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків.

За правилом частини першої статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи, 27 вересня 2007 року між Укрсоцбанком та ОСОБА_5 укладено договір кредиту на купівлю автотранспортних засобів, за умовами якого банк зобов'язувався надати ОСОБА_5 37524 долари США, а позичальник зобовязався повернути в порядку і на умовах, визначених цим договором та графіком погашення кредиту, викладеним в п.1.1.1 договору, вказані кошти та сплатити 12,55 процентів річних за його користування з кінцевою датою повернення кредиту до 26 вересня 2014 року (а.с.6-11). Графіком передбачено, що погашення кредиту здійснюється до 10 числа кожного місяця в сумі 446,71 дол.США, а останній щомісячний платіж в сумі 447,07 дол.США повинен бути внесений позичальником до 10 вересня 2014 року.

Також 27 вересня 2007 року між банком та ОСОБА_6 укладено договір поруки, за умовами якого він поручився відповідати солідарно перед кредитором за виконання зобовязань, встановлених кредитним договором від 27 вересня 2997 року, при цьому п.2.1.1 договору поруки передбачено, що зміст зобовязання забезпеченого порукою полягає в поверненні кредиту з наступним порядком погашення: до 10 числа кожного місяця в сумі 446,71 дол.США, а останній щомісячний платіж в сумі 447,07 дол.США повинен бути внесений до 10 вересня 2014 року (а.с.15-18).

З розрахунку банку вбачається, що станом на 25 вересня 2017 року заборгованість за кредитним договором становить 87451,13 доларів США, з яких: сума заборгованості за кредитом 31220,34 доларів США, сума заборгованості за відсотками 37935,76 доларів США, розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту 8530,10 доларів США, розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків 9764,93 доларів США (а.с.26-34). Також цим розрахунком підтверджується, що позичальник останній платіж сплатив на погашення тіла кредиту 17 листопада 2008 року, на погашення відсотків 16 лютого 2009 року (а.с.27,28).

В суд з позовом до боржника і поручителя банк звернувся 26 вересня 2017 року, здавши позов на пошту (а.с.77). Відповідачі просили відмовити в позові за спливом позовної давності та внаслідок припинення поруки, подавши відповідне письмове клопотання (а.с.98-107).

Висновок суду про сплив позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором є правильним та ґрунтується на належно оцінених за правилами ст.89 ЦПК України доказах.

Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки, а позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу,пені), що передбачено п.1 ч.2 ст.258 ЦК України.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року № 6-154цс15.

Відповідно до умов укладеного між сторонами кредитного договору останній щомісячний платіж позичальник повинен був сплатити в сумі 447,07 дол.США до 10 вересня 2014 року, а кінцевий термін повернення основної заборгованості встановлено до 26 вересня 2014 року, тому здавши позов на пошту 26 вересня 2017 року банк пропустив строк звернення з позовом до суду.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги, що банк має право на стягнення процентів за користування кредитними коштами за три роки до предявлення позову, а також на стягнення неустойки за один рік до предявлення позову.

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Такий правовий висновок викладено в постанові ОСОБА_9 Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10 цс 18.

Наведене свідчить, що після 26 вересня 2014 року, тобто після спливу визначеного договором строку кредитування, банк не вправі нараховувати проценти та неустойку.

Щодо пред'явлення банком вимоги до поручителя та доводів апеляційної скарги про те, що порука діє до повного виконання кредитного договору, колегія суддів зазначає наступне.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Отже, порука це строкове зобовязання, і незалежно від того, встановлено договором чи законом строк її дії, його сплив припиняє субєктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Разом з тим з настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Умови договору поруки про його дію до повного припинення зобовязань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Під виконанням сторонами зобовязання слід розуміти здійснення ними дій щодо реалізації прав і обовязків, що випливають із зобов'язання, передбаченого договором. Отже, основне зобовязання полягає не в змісті кредитного договору, а в реально існуючих правовідносинах, які складаються з прав та обовязків.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобовязання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Якщо умовами кредитного договору передбачено окремі самостійні зобовязання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обовязку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобовязань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 цього Кодексу) повинні застосовуватись і до поручителя.

Таким чином, можна зробити висновок про те, що в разі неналежного виконання боржником зобовязань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк предявлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Якщо банк предявить вимоги до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобовязання, то в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобовязань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Разом з тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобовязань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань.

Таким чином, аналізуючи частину четверту статті 559 ЦК України, можна зробити висновок, що застосоване в цій нормі поняття «строк чинності поруки» повинне розглядатися як строк, протягом якого кредитор може реалізувати свої права за порукою, як видом забезпечення зобовязання.

Такий правовий висновок викладено Верховним Судом України в постанові від 14 червня 2017 року у справі за № 6-1009цс17.

Оскільки банк предявив вимоги до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання основного зобовязання, то в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука є припиненою.

Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375,381,382,384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» залишити без задоволення, а рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17 квітня 2018 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України .

Повний текст постанови складено 05 листопада 2018 року.

Головуюча суддя Т. М. Авраменко

Судді: Л. В. Суровицька

ОСОБА_10